Справа № 380/7504/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/7504/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача (Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум) від 13.12.2024 року № 216/975, в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги станом 01 січня 2016 року;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги позивачу згідно Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців. військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, станом на 01 січня 2023 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач, через свого представника, зазначає, що він є особою з інвалідністю І групи, яка настала внаслідок травми, безпосередньо пов`язаної із захистом Батьківщини. Ця травма була отримана 26.11.2022 під час виконання бойових завдань, що підтверджується відповідними військово-медичними документами.

На підставі цього, 20.10.2023 медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) йому було ВПЕРШЕ встановлено І групу інвалідності. Позивач категорично не погоджується із рішенням Відповідача, який при призначенні одноразової грошової допомоги (ОГД) неправомірно, на його думку, застосував розмір прожиткового мінімуму станом на 01 січня 2016 року. Таке рішення Відповідач мотивував тим, що у 2016 році Позивачу вже встановлювалась ІІІ група інвалідності.

Однак Позивач наголошує, що інвалідність 2016 року мала зовсім інший причинний зв`язок («поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії»), була наслідком інших подій та іншої травми. Крім того, Позивач підкреслює, що ОГД за встановлення інвалідності у 2016 році він ніколи не отримував. Таким чином, Позивач вважає, що встановлення І групи інвалідності у 2023 році є наслідком нового, окремого страхового випадку, який не має юридичного зв`язку з попереднім.

Відтак, відповідно до норм Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку № 975, розрахунок допомоги має проводитись виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня календарного року, в якому ВПЕРШЕ встановлено інвалідність внаслідок саме ЦЬОГО страхового випадку, тобто станом на 01.01.2023.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та надано Відповідачу строк для подання відзиву.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Міністерство оборони України просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Свою позицію Відповідач обґрунтовує формальним та буквальним тлумаченням абзацу другого пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги..., затвердженого постановою КМУ № 975.

На думку Відповідача, ця норма встановлює, що у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності, днем виникнення права на допомогу є дата первинного встановлення інвалідності. Оскільки Позивачу вперше інвалідність (хоча і ІІІ групи та з іншим причинним зв`язком) було встановлено у 2016 році, то саме цей рік, на думку Відповідача, є визначальним для розрахунку розміру допомоги, незалежно від подальших подій, нової травми та зміни групи і причинного зв`язку інвалідності.

Також Відповідач зазначає, що зобов`язання судом прийняти конкретне рішення про виплату допомоги у визначеному розмірі є втручанням у дискреційні повноваження комісії Міністерства оборони України, яка самостійно має приймати відповідні рішення.

Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , є молодшим сержантом у відставці.

07.04.2016 Позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з причинним зв`язком: «поранення, контузія, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії».

Одноразова грошова допомога за цим фактом Позивачу не призначалася і не виплачувалася, що підтверджується листом МОУ від 15.07.2016.

17.03.2022 Позивач був призваний на військову службу за мобілізацією. 26.11.2022 під час участі в бойових діях із захисту Батьківщини Позивач отримав важке поєднане поранення. На підставі довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААГ № 604304 від 01.11.2023, Позивачу 20.10.2023 встановлено І «Б» групу інвалідності, безтерміново. Причина інвалідності: «травма, пов`язана із захистом Батьківщини».

Листом Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи від 11.11.2024 року № 03-Б підтверджено, що І «Б» група інвалідності встановлена ОСОБА_1 за наслідками поранення, отриманого 26.11.2022, вперше.

Позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги (ОГД).

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене витягом з протоколу від 13.12.2024 № 216/975, Позивачу призначено ОГД у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2016 року, що склало 551 200,00 грн.

Вважаючи це рішення в частині визначення року для обчислення допомоги протиправним, Позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Суд вважає, що оскаржуване рішення Відповідача не відповідає, зокрема, критеріям обґрунтованості, розсудливості та пропорційності.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, що покладає на державу посилені обов`язки у цій сфері.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері соціального захисту військовослужбовців, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ). Цей закон є lex specialis щодо інших законодавчих актів, а його норми мають пріоритет у застосуванні до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ, ОГД призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ, ОГД у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи призначається у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Порядок призначення і виплати ОГД затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі Порядок № 975). Ключовим у даному спорі є тлумачення пункту 3 Порядку № 975, який визначає день виникнення права на допомогу.

Згідно з абзацом другим цього пункту, днем виникнення права на ОГД у разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці МСЕК, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці МСЕК про первинне встановлення інвалідності.

Відповідач трактує цю норму формально, вважаючи, що будь-яке встановлення інвалідності Позивачу, навіть у 2016 році за інших обставин, є "первинним" для всіх подальших випадків. Суд не може погодитися з таким вузьким та формалістичним підходом, оскільки він не враховує суть правовідносин, призводить до порушення прав Позивача та суперечить принципам справедливості та пропорційності.

Суд наголошує на тому, що право на ОГД виникає у зв`язку з настанням певного страхового випадку втратою здоров`я внаслідок конкретних обставин (поранення, травми, захворювання), пов`язаних зі службою. Матеріали справи беззаперечно свідчать, що у Позивача мали місце два окремих, не пов`язаних між собою страхових випадки:

1. Перший випадок: поранення, що призвело до встановлення ІІІ групи інвалідності у 2016 році з причинним зв`язком «при виконанні обов`язків в країнах, де велись бойові дії».

2. Другий випадок: важке поєднане поранення, отримане 26.11.2022 під час захисту Батьківщини, що призвело до встановлення І групи інвалідності 20.10.2023 з новим причинним зв`язком «травма, пов`язана із захистом Батьківщини».

Лист Львівського обласного центру МСЕК прямо підтверджує, що І група інвалідності встановлена Позивачу вперше і є наслідком саме поранення 2022 року. Це означає, що МСЕК, як уповноважений орган, розглядала встановлення І групи інвалідності не як зміну попередньої групи, а як констатацію нового факту втрати здоров`я внаслідок нової травми.

Таким чином, встановлення І групи інвалідності у 2023 році не є "повторним оглядом та зміною групи" в межах того самого страхового випадку, що мав місце до 2016 року. Це є наслідком нового страхового випадку, який стався під час нового періоду служби та за інших обставин.

Відповідно, "первинним встановленням інвалідності" в контексті цього нового випадку є саме дата 20.10.2023, коли МСЕК вперше констатувала втрату працездатності внаслідок поранення 2022 року.

Таке тлумачення відповідає меті законодавства справедливій компенсації за втрату здоров`я, розмір якої має бути адекватним економічним умовам (прожитковому мінімуму) на момент, коли особа зазнала такої втрати.

Застосування прожиткового мінімуму 2016 року до травми, отриманої у 2022 році, є нелогічним, несправедливим та таким, що порушує принцип пропорційності.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності враховувати суть правовідносин, а не обмежуватися формальним тлумаченням. У постанові від 21.08.2019 у справі №820/5253/17 Верховний Суд зазначив, що при визначенні розміру ОГД слід виходити з того, що це є компенсацією за конкретну шкоду, завдану здоров`ю військовослужбовця.

У постанові від 13.09.2022 у справі № 640/14168/20 Верховний Суд також дійшов висновку, що розрахункова величина прожиткового мінімуму має визначатися на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність. Суд звертає увагу на те, що слово "вперше" стосується не будь-якої інвалідності в житті особи, а інвалідності, яка стала наслідком конкретного страхового випадку.

Доводи відповідача про те, що ним застосовано пункт 19 Порядку № 975 (про доплату різниці при встановленні вищої групи), є безпідставними, оскільки ця норма застосовується, коли йдеться про погіршення стану здоров`я внаслідок того самого захворювання чи травми. У даній справі, як встановлено судом, мало місце нове поранення, що є самостійною підставою для призначення допомоги.

Оскільки допомога за інвалідністю 2016 року Позивачу не виплачувалася, положення про доплату різниці взагалі не можуть бути застосовані.

Отже, рішення комісії МОУ від 13.12.2024 № 216/975 в частині визначення розрахунковою датою 01.01.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, закріплений у статті 9 КАС України, зобов`язує суд вживати визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Реалізуючи цей принцип, суд проаналізував усі надані документи та встановив ключові для вирішення спору факти.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не надав доказів, які б обґрунтовували, чому новий, окремий випадок поранення та встановлення інвалідності має юридично прив`язуватись до попереднього, не пов`язаного з ним випадку.

Щодо способу захисту порушеного права, суд враховує таке. Відповідач є суб`єктом, уповноваженим приймати рішення про призначення ОГД. Суд не може підміняти Відповідача та самостійно приймати таке рішення. Однак, відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень на дискрецію, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і дотримано правильну процедуру.

У даному випадку, всі умови для призначення допомоги Позивачем виконано, документи подано. Єдиним спірним питанням був рік для розрахунку. Оскільки суд встановив, що таким роком є 2023, то для ефективного захисту права Позивача, відповідно до статті 5 КАС України, необхідно зобов`язати Відповідача прийняти рішення про призначення та виплату ОГД, виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01.01.2023.

Оскільки Позивач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір", судові витрати у справі відсутні, і питання їх розподілу згідно зі статтею 139 КАС України не вирішується.

Керуючись статтями 2, 5, 6, 8, 9, 72-77, 90, 122, 139, 241-246, 255, 257, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (Витяг з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум) від 13.12.2024 року № 216/975, в частині виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги станом 01 січня 2016 року.

3. Зобов`язати Міністерство оборони України (; адреса: 03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6) прийняти рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) згідно Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців. військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975, станом на 01 січня 2023 року.

4. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30.06.2025.

Суддя Коморний О.І.