Справа № 380/935/25
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 рокусправа № 380/935/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі ГУ ПФУ у Вінницькій області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області (далі - ГУ ПФУ у Львівській області, відповідач 2), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, відповідач 3), у якій просить:

1. щодо відповідача - ГУ ПФУ в Івано-Франківській області:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1 від 28.01.2022;

щодо відповідача - ГУ ПФУ у Львівській області:

- визнати протиправною та скасувати відповідь на звернення від 22.02.2022 №3050-1153/П-52/8-1300/22;

щодо відповідача - ГУ ПФУ у Вінницькій області:

- визнати протиправним та скасувати Рішення № 74 від 03.01.2025р. про відмову у перерахунку пенсії;

2. Зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, ГУ ПФУ в Львівській області, ГУ ПФУ у Вінницькій області перерахувати ОСОБА_1 пенсію за віком з моменту призначення пенсії 02 лютого 2021 року з урахуванням довідок про заробітну плату за страховий період роботи в російській федерації: довідка № 08-3107 від 21.08.2019 за період 1996-1999 років і в даній довідці вказано, що зі всіх сум заробітної плати були проведені відрахування до пенсійного фонду агресора; довідка № П-387 від 04.10.2019 за період 1999-2002 років, довідка № 539-П/01 від 07.10.2020 за період 2006 року; довідка № 698-П від 15.10.2019 за період 2003-2006 років; довідка № 337 від 08.11.2019 за період 2002 року; довідка №130 від 26.07.2019 за період роботи 2009 - 2014 років; довідка №131 від 26.07.2019 за період 2015 2019 років; відповідь пенсійного фонду країни агресора від 26.09.2019 №18558/02.16 нa звернення ГУ ПФ України у Львівській області № 3635/02 04-10 від 27.08.2019 щодо підтвердження довідок №130 та №131 від 26.07.2019; довідка №100 від 30.09.2021 за період 2009- 2019 років із вказанням про відрахування до пенсійного фонду агресора.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь позивача 15000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.12.2024 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії згідно довідок про заробітну плату №П-387 від 04.10.2019, виданої Нижньовартовським архівним відділом; №08-3107 від 21.08.2019, виданої ПАТ РН Западная Сибирь, №539-П/01 від 07.10.2020; №698-П від 15.10.2019, №337 від 08.11.2019, виданих архівним відділом м. Радужне; №130, №131 від 26.07.2019, виданих ООТ ЗАО Недра. За принципом екстериторіальності виконавцем визначено ГУ ПФУ в Вінницькій області, яким прийнято рішення № 74 від 03.01.2025 про відмову у перерахунку пенсії, оскільки довідки про заробітну плату не підтверджені первинними документами. В перевірці вказаних довідок відмовлено в зв`язку з відсутністю правових підстав, так як вказані довідки надані без проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Враховуючи вищевикладене, відмовлено ОСОБА_1 у врахуванні довідок про заробітну плату, оскільки надані документи, підтверджують заробітну плату після 31.12.1991, без підтвердження первинними документами, а також без проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Вказане рішення позивач вважає протиправним, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою від 28.01.2025 суддя залишила позовну заяву без руху для усунення недоліків. У встановлений в ухвалі строк позивач недоліки позовної заяви не усунув.

Ухвалою від 10.02.2025 суддя продовжила позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви. У встановлений в ухвалі строк позивач недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою від 25.02.2025 суддя відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач 2 позову не визнав. Подав відзив на позовну заяву (вх. № 4224ел від 12.03.2025), де зазначає, що Пенсійний фонд України звернувся із запитом від 27.12.2022 за № 2800-030102-5/56080 щодо погодження порядку дій, який буде застосовуватись до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації. Відповідно до запропонованого порядку дій, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених ч. 1 ст. 40 Закону № 1058. Міністерство соціальної політики України (далі Мінсоцполітики) листом від 12.01.2023 № 411/0/2-23/54 підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо порядку дій. При призначенні пенсії, Мінсоцполітики запропонувало заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії враховувати за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених ч. 1 ст. 40 Закону № 1058, а за період по 31.12.1991 на умовах, визначених абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону №1058. Отже, з огляду на викладені вище обставини, підстави для врахування довідок про заробітну плату ОСОБА_1 за періоди роботи на території рф відсутні.

Відповідач 3 позову не визнав. Подав відзив на позовну заяву (вх. № 22041 від 14.03.2025), де зазначає, що здійснення персоніфікованого обліку в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування врегульовано ст. 21 Закону № 1058. Як зазначено в частині другій цієї статті на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Частиною 3 ст. 21 Закону № 1058-IV встановлено перелік відомостей, які повинна містити персональна електронна облікова картка застрахованої особи; та серед іншого, частина персональної облікової картки. яка відображає страховий стаж, заробітну плату (дохід) та розмір сплачених страхових внесків. Водночас, внаслідок недоліків довідок про розмір заробітної плати, такі не можуть враховуватися Пенсійним фондом.

Відповідач 1 позову не визнав. Подав відзив на позовну заяву (вх. № 24147 від 21.03.2025), де зазначає, що оскільки позивач зареєстрований на території України, і звертається за призначенням пенсії саме до відповідних органів України, його пенсійне забезпечення здійснюватиметься відповідно до Закону №1058. В тому числі, і зарахування страхового стажу територіальними органами Пенсійного фонду України відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У період відсутності відповідного нормативно-правового акта, що регулює порядок дій, який застосовується при призначенні та перерахунку пенсій громадянам, які проживали чи працювали на території російської федерації, до страхового стажу зараховуються лише періоди роботи (служби) на території рсфср по 31.12.1991.

Позивач подав відповідь на відзив (вх. 24640 № від 24.03.2025 та вх. № 24720 від 24.03.2025, вх. № 24612 від 24.03.2025), де зазначає, що з пенсійної справи вбачається, що постанова від 29.11.2022 № 1328 набрала чинності 02.12.2022, натомість у період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 04.02.2023 № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймаються на території України без спеціального посвідчення.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки відсутні обґрунтовані клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Суд встановив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах, призначену згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058).

28.12.2024 позивач звернувся через вебпортал Пенсійного фонду до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про перерахунок пенсії згідно довідок про заробітну плату №П-387 від 04.10.2019, виданої Нижньовартовським архівним відділом; №08-3107 від 21.08.2019, виданої ПАТ РН Западная Сибирь, №539-П/01 від 07.10.2020; №698-П від 15.10.2019, №337 від 08.11.2019, виданих архівним відділом м. Радужне; №130, №131 від 26.07.2019, виданих ООТ ЗАО Недра.

За принципом екстериторіальності виконавцем визначено ГУ ПФУ в Вінницькій області, яким прийнято рішення № 74 від 03.01.2025 про відмову у перерахунку пенсії, оскільки довідки про заробітну плату без підтвердження первинними документами.

В перевірці вказаних довідок відмовлено в зв`язку з відсутністю правових підстав так як вказані довідки надані без проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Враховуючи вищевикладене, відмовлено ОСОБА_1 у врахуванні довідок про заробітну плату, оскільки надані документи, підтверджують заробітну плату після 31.12.1991, без підтвердження первинними документами, а також без проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Вважаючи дії відповідача 2 щодо відмови у перерахунку пенсії протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.

При вирішенні спору, суд застосовує такі норми права.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Водночас у п. 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.

За приписами п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у ст. 1 вказаного Закону, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами 1-3 ст. 24 Закону №1058-ІV визначено, що страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та а який щомісяця сплачені страхову внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною пергою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фону відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала обов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Щодо роботи на території рф, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону №1058-ІV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають. Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (ст. 5 Угоди). Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які враховуються до трудового стажу.

Отже, дія згаданої угоди розповсюджується на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Таким чином, норми Закону №1058-ІV без обмежень розповсюджуються на громадян України, що набули трудовий стаж на території держав-учасниць вказаної Угоди.

Метою Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Щодо припинення дії зазначеного міжнародного договору для України з 19.06.2023, у зв`язку з рішенням української сторони про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, слід звернути увагу, що на час набуття позивачем трудового стажу у спірних правовідносинах та на час звернення про перерахунок пенсії, вказана Угода була чинною для України, відтак підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 6 згаданої Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

З огляду на викладене, згаданою Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, а відтак і заробіток за відповідний період підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Згідно з абз. абз. 2, 3 ст. 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбулася трудова діяльність.

Аналіз наведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Як встановлено у рішенні Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/4351/21 від 05.05.2021, згідно записів трудової книжки позивача НОМЕР_2 ОСОБА_1 працював у виробництві Нижневартовскнефтегаз 01.04.1996 по 08.02.1996, у ЗАТ «Самотлорское управління підвищення нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловинз» 09.02.1999 по 31.12.2001, у ЗАТ "Нижневартовский капітальний ремонт свердловин" з 01.01.2002 по 01.02.2003, у ТзОВ "Співдружність-Райдужний-2" з 04.09.2004 по 14.02.2006, у ТзОВ Варьеган-Ремонт з 15.02.2006 по 31.12.2006, з 01.01.2007 по 03.03.2009, з 27.04.2011 по 06.04.2012, у ТзОВ Недра з 31.08.2009 по 07.07.2010, з 17.02.2011 по 11.01.2012, з 12.01.2012 по 31.05.2012, з 01.06.2012 по 15.10.2012, з 08.02.2013 по 21.10.2013, з 13.02.2014 по 26.10.2014, з 08.12.2014 по 31.07.2015, з 01.08.2015 по 20.07.2016, з 23.07.2016 по 21.07.2017, з 26.07.2017 по 24.07.2018, з 26.07.2018 по 11.04.2019.

Крім того, згідно з архівною довідкою від 21.08.2019№ 07-3106, яка уточнює характер роботи чи умови праці, необхідні для призначення пільгової пенсії, виданою ПАТ «PH-Західний Сибір», позивач працював помічником бурильника капітального ремонту свердловин з 01.04.1996 по 08.02.1999 повний робочий день вахтовим методом на виробництві видобутку нафти, газу і газового конденсату.

Згідно з довідкою № 04/138 від 18.09.2019, яка уточнює характер роботи чи умови праці, яка підтверджує постійну зайнятість на роботах передбачених Списками № 1 та №2, виданою ТзОВ «Обнафтаремонт», позивач працював вахтовим методом повний робочий день та зайнятий на виробництві «Видобування нафти, газу і газового конденсату» помічником бурильника капітального ремонту свердловин на ділянці капітального ремонту свердловин з 01.01.2002 по 01.02.2003.

Відповідно до довідки від 23.07.2019 № 369, яка уточнює особливий характер роботи чи умови праці, необхідний для призначення пільгової пенсії та яка підтверджує постійну зайнятість на пільговій роботі, виданої ТзОВ «Надра», позивач працював бурильником капітального ремонту свердловин повний робочий день у виробництві нафти, газу та газового конденсату вахтовим методом роботи з 31.08.2009 по 07.07.2010, з 17.02.2011 по 11.01.2012, з 12.01.2012 по 31.05.2012, з 01.06.2012 по 15.10.2012, з 08.02.2013 по 21.10.2013, з 13.02.2014 по 26.10.2014, з 08.12.2014 по 31.07.2015, з 01.08.2015 по 20.07.2016, з 23.07.2016 по 21.07.2017, з 26.07.2017 по 24.07.2018, з 26.07.2018 по 11.04.2019.

Крім того, суд зазначає, що внаслідок відсутності у пенсійного органу відомостей про застраховану особу (позивача), тобто сплати страхових внесків, на що посилається відповідач 2 у спірному рішенні та відзиві, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи в ТзОВ Співдружність -Райдужний-2/ТзОВ Варьеган-Ремонт/ТзОВ Недра на посадах помічник бурильника капітального ремонту свердловин і бурильник капітального ремонту свердловим, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

Також у спірному рішенні вказано, що період роботи позивача з 01.04.1996 по 08.02.1999, з 01.01.2002 по 01.02.2003 не підтверджені результатами атестації робочого місця, а тому не підлягають зарахуванню до стажу роботи з важкими і шкідливими умовами праці, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.п. 2 п. 2 ст. 114 Закону № 1058.

Суд зазначає, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 в справі № 520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, відповідно до якого особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, із урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а суд зазначає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

За таких обставин суд вважає, що непроведення чи несвоєчасне проведення атестації робочого місця ОСОБА_1 не може бути підставою для неврахування періодів роботи до стажу роботи, який дає право пільгового пенсійного забезпечення за Списком № 2.

Посилання відповідача 2, як на підставу відмови у призначенні пільгової пенсії на те, що уточнюючі довідки містять неточності в частині посилання на Списки № 2, чинні в період заявника, не приймається судом до уваги, оскільки ненадання підприємством або допущення підприємством помилок при видачі уточнюючої довідки не може нівелювати право позивача на пенсію, яке гарантовано Конституцією України, відповідно до якої (ст. 46) громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи наведені вище обставини та положення нормативно-правових актів, суд вважає, що пільговий стаж роботи ОСОБА_1 в ТзОВ Співдружність -Райдужний-2/ТзОВ Варьеган-Ремонт/ТзОВ Недра з 01.01.2004 по 14.02.2006, з 01.01.2007 по 03.03.2009, з 31.08.2009 по 07.07.2010, з 17.02.2011 по 11.01.2012, з 12.01.2012 по 31.05.2012, з 01.06.2012 по 15.10.2012, з 08.02.2013 по 21. 10.2013, з 13.02.2014 по26.10.2014, з 08.12.2014 по 31.07.2015, з 01.08.2015 по 20.07. 2016, з 23 07.2016 по 21.07.2017, з 26.07.2017по 24.07.2018, з 26.07.2018 по 11.04.2019 включно на посадах помічник бурильника капітального ремонту свердловин і бурильник капітального ремонту свердловим, в Нижньовартовському управлінню по підвищенню нафтовіддачі пластів і капітального ремонту свердловин акціонерного товариства відкритого типу "Нижневартовскнефтгаз" з 01.04.1996 по 08.02.1999, та в ЗАТ "Нижньовартовський капітальний ремонт свердловин" з 01.01.2002 по 01.02.2003 підтверджується належними і достатніми доказами.

Суд наголошує на тому, що вказані періоди роботи були зараховані до стажу позивача, а тому довідки про заробітку плату підтверджують заробіток позивача за вказані періоди.

Щодо розрахунку суми пенсії з врахуванням заробітної плати на підставі поданих позивачем довідок, то суд зазначає таке.

До 24.02.2022 документи, видані державними органами рф, приймалися в Україні без проставлення апостилю, оскільки вимогу про апостилювання скасовувала Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що вчинена від імені України у м. Мінську 22.01.1993 і ратифікована Законом України від 10.07.1994№240/94-ВР з подальшими протоколами до неї.

Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 № 2783-IX дію вказаної конвенції зупинено у відносинах з рф та Республікою Білорусь, та Україна вийшла з конвенції.

Відповідно до розділу II Закон №2783-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 23.12.2022. Про зворотну дію в часі в тексті Закону №2783-IX не зазначено.

Таким чином, під час дії воєнного стану, виготовлені на території рф, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Виходячи з викладеного, беручи до уваги те, що архівні довідки, видані на території рф до 24.02.2022 приймалися, суд вважає безпідставним висновок відповідача про необхідність підтвердження зазначених довідок первинними документами та актами зустрічної перевірки.

При цьому, довідки про заробітну плату №П-387 від 04.10.2019, видану Нижньовартовським архівним відділом; №08-3107 від 21.08.2019, видана ПАТ РН Западная Сибирь, №539-П/01 від 07.10.2020; №698-П від 15.10.2019, №337 від 08.11.2019, видана архівним відділом м. Радужне; №130, №131 від 26.07.2019, видана ООТ ЗАО Недра, видані органами, стаж роботи в яких зарахований до страхового стажу, а тому вказані довідки підлягають врахуванню відповідачем для визначення розміру пенсії позивача.

Водночас, суд зазначає, що питання врахування вказаних довідок не досліджувалося при винесенні рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1 від 28.01.2022 та у відповіді на звернення від 22.02.2022 №3050-1153/П-52/8-1300/22, оскільки рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_1 від 28.01.2022 стосувалося перерахунку пенсії у зв`язку з набуттям стажу, а відповідь лише повідомила позивача про те, що після надходження акту перевірки достовірності видачі довідок про заробітну плату, або первинних документів з рф, органами Пенсійного фонду питання обчислення розміру пенсії ОСОБА_1 буде переглянуто, а тому у задоволенні позовної вимоги про визнання їх протиправними слід відмовити повністю.

З врахуванням викладеного, суд висновує, що рішення ГУ ПФУ в Вінницькій області №74 від 03.01.2025 про відмову у перерахунку пенсії є протиправним, а тому таке необхідно скасувати.

За вище встановлених обставин та нормативного регулювання, з метою ефективного захисту прав позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень суд вважає належним способом захисту порушеного права буде покладення на ГУ ПФУ у Вінницькій області, як орган який вирішував питання перерахунку пенсії, обов`язку перерахувати позивачу пенсію за віком з моменту призначення пенсії 02.02.2021 з урахуванням довідок про заробітну плату №П-387 від 04.10.2019, видану Нижньовартовським архівним відділом; №08-3107 від 21.08.2019, видану ПАТ РН Западная Сибирь, №539-П/01 від 07.10.2020; №698-П від 15.10.2019, №337 від 08.11.2019 , видані архівним відділом м. Радужне; №130, №131 від 26.07.2019, видані ООТ ЗАО Недра.

Щодо стягнення розміру моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

У правовому висновку Верховного Суду України від 22.06.2017 у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Як роз`яснено у п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини відповідача в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди та відмову у їх задоволенні.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 73-77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п.15 розділу VII Перехідні положення КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №74 від 03.01.2025 про відмову у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ) перерахувати ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за віком з моменту призначення пенсії (02.02.2021) з урахуванням довідки про заробітну плату №П-387 від 04.10.2019, виданої Нижньовартовським архівним відділом; довідки №08-3107 від 21.08.2019, виданої ПАТ РН Западная Сибирь, довідок №539-П/01 від 07.10.2020; №698-П від 15.10.2019, №337 від 08.11.2019, виданих архівним відділом м. Радужне; довідок №130, №131 від 26.07.2019, виданих ООТ ЗАО Недра.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (адреса: Вінницька область, м. Вінниця, вул. Зодчих, 22, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп. сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 30.06.2025.

Суддя Потабенко Варвара Анатоліївна