Справа № 260/2270/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/2270/24 пров. № А/857/31562/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Микуляк П.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення 31 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі ГУ ПФУ в Одеській області) щодо незарахування до її страхового стажу П періоду роботи з 05 серпня 1981 року по 13 грудня 1982 року у Тячівському заводі Зеніт та визнати протиправним і скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №20 від 28 лютого 2024 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 05 серпня 1981 року по 13 грудня 1982 року у Тячівському заводі Зеніт.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №260/2270/24 ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження позов було задоволено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже й не може впливати на її особисті права. Оскільки пенсійний орган не надав доказів, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки, то суд дійшов переконання, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивачки з 05 серпня 1981 року по 13 грудня 1982 року у Тячівському заводі Зеніт та зобов`язав такий зарахувати.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Одеській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішенням №20 від 28 лютого 2024 року відмовлено позивачці у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу роботи. Згідно з розрахунком стажу у позивачки підтверджено лише 30 років 03 місяці 09 днів страхового стажу, що не дає право на призначення пенсії.

За доданими документами відсутні підстави зарахування до страхового стажу періоду роботи з 05 серпня 1981 року по 13 грудня 1982 року згідно із трудовою книжкою від 04 серпня 1981 року НОМЕР_1 , оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства, що є порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників, а в додатково наданій копії книги наказів відсутній наказ про звільнення. Таким чином, на твердження скаржника, підстав для зарахування до загального страхового стажу позивачки вказаного періоду немає.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 20 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої долучила: витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, свідоцтво про смерть, довідку про заробітну плату для обчислення пенсії, книгу про нарахування заробітної плати Тячівського заводу Зеніт за 1981 рік та книгу про нарахування заробітної плати Тячівського заводу Зеніт за 1982 рік.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Одеській області.

28 лютого 2024 року ГУ ПФУ в Одеській області рішенням № 20 позивачці було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідно страхового стажу.

При цьому було зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 05 серпня 1981 року по 13 грудня 1982 року згідно з трудовою книжкою від 04 травня 1981 року НОМЕР_2 , оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства, що є порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок працівників та в додатково наданій копії книги наказів відсутній наказ про звільнення.

Окрім того вказано, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", становить 60 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2027 по 31 грудня 2027 - від 24 до 34 років. У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2028 року - від 15 до 25 років.

Разом із тим, вік заявниці 60 років 1 місяць, а страховий стаж особи становить 30 років 03 місяці 09 днів. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату 07 січня 2027 року. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційним судом встановлено, що спір у цій справі стосується незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивачки періоду роботи з 05 серпня 1981 року по 13 грудня 1982 року з підстав недоліків трудової книжки.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як слідує з трудової книжки позивачки від 04 серпня 1981 року НОМЕР_2 , ОСОБА_1 05 серпня 1981 року прийнята на роботу монтажницею третього розряду Тячівського заводу Зеніт та 03 грудня 1982 року звільнена з роботи за власним бажанням згідно з наказом 22-к від 13 грудня 1982 року.

Таким чином, відповідно до записів трудової книжки позивачка працювала в Тячівському заводі Зеніт з 05 серпня 1981 року по 13 грудня 1982 року.

При цьому апеляційний суд погоджується із твердженням суду першої інстанції, що певні недоліки трудової книжки, як от печатка, на якій неможливо ідентифікувати назву підприємства, не можуть бути підставою для виключення певних періоду роботи з трудового стажу позивачки.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачка не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивачки її конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивачки з підстав недоліків трудової книжки.

Окрім того, в матеріалах справи наявні, серед іншого, копії Книги прийому на роботу за 1981 рік Тячівського заводу Зеніт, згідно з якою відповідно до запису №351 ОСОБА_2 прийнята на роботу 05 серпня 1981 року, копії Книги звільнень з роботи 1982 року Тячівського заводу Зеніт, згідно з якою відповідно до запису № 377 ОСОБА_2 звільнена з роботи 13 грудня 1982 року.

Також у матеріалах справи наявна копія довідки про заробітну плату для обчислення пенсії № 22 від 28 вересня 2021 року, видана на підставі книги про заробітну плату, та копія книги про нарахування заробітної плати за 1981 рік та 1982 рік, які підтверджують те, що позивачка отримувала заробітну плату за період з 05 серпня 1981 року по 13 грудня 1982 року за фактично відпрацьований час у Тячівському заводі Зеніт.

Окрім того, суд першої інстанції вірно зауважив, що відповідач, як уповноважений на призначення пенсії орган, може самостійно звертатися до підприємств з метою здійснення перевірки поданих заявником відомостей, достовірність яких ставиться під сумнів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування судового рішення немає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі №260/2270/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк