Справа № 360/916/25
Суддя: К.Є. Петросян
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2025 рокум. ДніпроСправа № 360/916/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Петросян К.Є., розглянувши в порядку загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01 травня 2025 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 або позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області (далі - ТУ ДСА України в Житомирській області або відповідач 1), Державної судової адміністрації України (далі ДСА України або відповідач 2), відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо не забезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати суддівської винагороди судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 за період з 27 січня 2025 року по 30 квітня 2025 включно, виходячи із встановленого на 1 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн;

зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 за період з 27 січня 2025 року по 30 квітня 2025 включно, виходячи із встановленого на 1 січня 2025 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн;

визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області щодо нарахування та виплати судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 27 січня 2025 року по 30 квітня 2025 включно, обчислених виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102 грн;

зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 за період з 27 січня 2025 року по 30 квітня 2025 включно, виходячи із встановленого на 1 січня року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

В обґрунтування пред`явленого позову зазначено, що Указом Президента України від 11.05.2004 № 514/2004, ОСОБА_1 призначений на посаду судді, у подальшому відряджений до Чуднівського районного суду Житомирської області рішенням Вищої ради правосуддя від 14.01.2025 та наказом голови Чуднівського районного суду Житомирської області №25-к від 27.01.2025 зарахований до штату Чуднівського районного суду Житомирської області для здійснення правосуддя строком на 1 рік з 27.01.2025 року.

З 27.01.2025 по 30.04.2025 відповідач 1 нарахував ОСОБА_1 суддівську винагороду, для визначення суми якої використовувалася величина в розмірі 2102 грн під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді».

Разом з тим, на думку позивача, відповідно до приписів спеціального законодавства, відповідач 1 повинен був нарахувати ОСОБА_1 суддівську винагороду виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2025 року в розмірі 3028 грн. Внаслідок цього, розмір винагороди позивача з 27.01.2025 по 30.04.2025 не відповідав розміру, установленому спеціальним Законом, у зв`язку із чим позивач не погоджується із сумою виплаченої йому суддівської винагороди вважає, що відповідачами порушено право ОСОБА_1 на належне матеріальне забезпечення, що є підставою звернення до суду.

Ухвалою суду від 07.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі.

Ухвалою суду від 23.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Відповідач 1 - Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Житомирській області позов ОСОБА_1 не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив таке.

Згідно частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

При цьому, норма частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII є бланкетною, оскільки встановлює лише кількість прожиткових мінімумів для обчислення базового розміру посадового окладу судді місцевого суду (30), але не встановлює розміру прожиткового мінімуму, який необхідний для цього.

З огляду на це, необхідно враховувати положення інших законів, які встановлюють розмір прожиткового мінімуму для визначення посадового окладу судді. Такі норми доповнюють частину третю статті 135 Закону 1402-VIII і становлять єдину спеціальну норму, якою визначено розмір посадового окладу судді.

Нормативним доповненням до зазначеної статті є відповідні законодавчі положення законів України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня відповідного року 2102 гривні.

Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

За правилами частин третьої, четвертої статті 148 Закону № 1402-VIII, Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення усіх інших судів, окрім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів. ТУ ДСА України в Житомирській області є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Відповідно до статті 149 Закону № 1402-VIII суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону № 1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першої, другої, п`ятої статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного кодексу України виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є ДСА України. Територіальне управління ДСА України в Житомирській області як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у кошторисі на відповідний рік.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 р.», ДСА України як головному розпоряднику бюджетних коштів затверджені бюджетні призначення за бюджетною програмою 0501020 «Забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя».

У додатку 7 до вищезазначених законів України про Державний бюджет України визначено розподіл видатків державного бюджету у системі ДСА України.

Згідно з підпунктами 14, 15 пункту 9 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 січня 2019 року № 141/0/15-19, Голова ДСА України приймає рішення щодо розподілу бюджетних коштів, головним розпорядником яких є ДСА України, та приймає за погодженням із Вищою радою правосуддя рішення про перерозподіл бюджетних видатків між судами, крім Верховного Суду.

Згідно із частинами першою та другою статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Статтею 48 Бюджетного кодексу України передбачено, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

ТУ ДСА України в Житомирській області не наділене правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу судді та виплату у вищому розмірі, ніж це передбачено законодавством України.

ДСА України як головний розпорядник бюджетних коштів виділив Територіальному управлінню ДСА України в Житомирській області на 2025 р. кошти на виплату суддівської винагороди відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня відповідного року прожиткового мінімуму у розмірі 2102 грн.

На підставі наведеного, ТУ ДСА України в Житомирській області нараховано та виплачено позивачу суддівську винагороду з 27 січня 2025 року по 30 квітня 2025 року в межах бюджетних асигнувань.

Статтею 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. За обсягом наданих прав розпорядники бюджетних коштів поділяються на головних розпорядників бюджетних коштів та розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня.

ДСА України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, встановлених статтею 152 зазначеного Закону (частина перша статті 151 Закону).

Відповідно до статті 148 Закону ДСА України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.

ТУ ДСА України в Житомирській області як розпорядник коштів нижчого рівня не мав правових підстав для виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік».

На підставі викладеного, просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідач 2 ДСА України правом надання відзиву на позовну заяву не скористався.

У судове засідання сторони не прибули, позивач згідно поданого позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності.

Згідно положень частини дев`ятої статті 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу у письмовому провадженні.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 72-74 КАС України, суд прийшов до такого.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Указом Президента України від 11.05.2004 № 514/2004 «Про призначення суддів», Рукаса М.С. призначено на посаду судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області строком на п`ять років.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 18.02.2010 року №1910-VI «Про обрання судів», позивача обрано суддею Сєвєродонецького міського суду Луганської області безстроково.

Указом Президента України від 09.12.2011 №1113/2011 Про переведення суддів, ОСОБА_1 переведено на посаду судді Біловодського районного суду Луганської області.

Відповідно до наказу в.о. голови Біловодського районного суду Луганської області №1 від 04.01.2012 "Про призначення ОСОБА_1 , позивач приступив до виконання обов`язків судді Біловодського районного суду Луганської області з 04.01.2012 року з окладом згідно штатного розпису та встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 % посадового окладу.

Наказом голови Біловодського районного суду Луганської області від 12.06.2020 №6 "Про встановлення щомісячної доплати за вислугу років, позивачу встановлена щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 50 % посадового окладу з 12.06.2020.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки i оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан.

Згідно із наказом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.04.2022 № 99 ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Відповідно до наказу голови Біловодського районного суду Луганської області від 02.04.2022 № 1-ВЧ «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації», ОСОБА_1 з 02 квітня 2022 року увільнено від роботи у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації в особливий період зі збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку на період проходження військової служби.

11 червня 2024 року позивача звільнено з військової служби та на підставі наказів в.о. голови Біловодського районного суду від 12.06.2024 №01/2-ос «Про початок виконання обов`язків суддею Біловодського районного суду Луганської області Максимом Рукасом» та №01/3-ос «Про покладення обов`язків голови Біловодського районного суду Луганської області на суддю Максима Рукаса», суддя Біловодського районного суду Луганської області ОСОБА_1 повернувся до виконання обов`язків голови Біловодського районного суду з 12.06.2024.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 14 січня 2025 року ОСОБА_1 відряджено до Чуднівського районного суду Житомирської області.

Наказом в.о. голови Біловодського районного суду від 23.01.2025 №01/2-в «Про відрядження судді Рукаса М.С. до Чуднівського районного суду Житомирської області для здійснення правосуддя», ОСОБА_1 відряджено до Чуднівського районного суду Житомирської області з 27 січня 2025 року.

Наказом голови Чуднівського районного суду Житомирської області від 27.01.2025 №25-к «Про зарахування судді Біловодського районного суду Луганської області ОСОБА_1 до штату Чуднівського районного суду Житомирської області» позивача зараховано до штату Чуднівського районного суду Житомирської області для здійснення правосуддя строком на 1 рік з 27.01.2025 року.

З 27.01.2025 по 30.04.2025 відповідачем 1 здійснено нарахування суддівської винагороди ОСОБА_1 , для визначення якої використовувалася величина в розмірі 2102 грн під назвою «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», що підтверджується розрахунковими листами за відповідний період.

Не погоджуючись із такими діями відповідачів, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Стаття 130 Конституції України визначає, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Так, згідно із частиною другою статті 133 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі Закон № 2453-VI) суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

За змістом частини третьої статті 133 Закону № 2453-VI з урахуванням Рішення Конституційного Суду від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018 посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється у розмірі 15 мінімальних заробітних плат, визначених законом.

Водночас пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 1 січня 2017 року, встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій.

До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.

Закон України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі Закон № 966-XIV) дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Згідно зі статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Так, за змістом абзацу четвертого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.

Отже, окремими приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102 гривні саме для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді.

У цьому аспекті суд зауважує, що наведені приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивача, відповідач І діяв на законних підставах.

Водночас викладений у цій справі висновок суду відрізняється від висновків Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 13 липня 2023 року у справі №280/1233/22, від 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23 та ін. Спори у цих справах стосувалися застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року.

У наведених справах Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, напряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV, і в цьому ж Законі закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, відносно яких визначається прожитковий мінімум. Ураховуючи те, що Законом № 966-XIV не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді» і за приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відсутність законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди.

За позицією Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цій категорії спорів закон про Державний бюджет України на відповідний рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Однак, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 24 квітня 2025 року в справі № 240/9028/24 не погодилась з наведеними висновками з таких міркувань.

Безсумнівно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.

Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.

Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

З огляду на викладене та з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.

Велика Палата Верховного Суду наголосила, що незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого вона відступила, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправними дій відповідача І (як і бездіяльності відповідача ІІ), то похідні позовні вимоги про зобов`язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області провести нарахування та виплату суддівської винагороди судді Чуднівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 за період з 27.01.2025 по 30.04.2025 включно, виходячи з базового розміру посадового окладу судді 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2025 року складає 3028 гривень, з утриманням з цієї суми передбачених законом податків і обов`язкових платежів також не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 94, 132, 241-246, 226, 255, 262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Житомирській області, Державної судової адміністрації України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.Є. Петросян