Справа № 360/1111/25
Суддя: А.Г. Секірська
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

02 липня 2025 року м. ДніпроСправа № 360/1111/25

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Секірська А.Г., розглянувши в порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління ветеранської та соціальної політики Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

26.05.2025 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Управління ветеранської та соціальної політики Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі- відповідач), в якій позивач просить:

визнати протиправною відмову Управління соціальної та ветеранської політики Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, сформовану рішенням від 24.04.2025 року за вих. № 108/33-3948, у подовжені нарахуванні та виплати ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі;

зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації подовжити, нарахування та виплату ОСОБА_1 - з 01.02.2025 допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі відповідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.05.2025 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

02 липня 2025 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему до Луганського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, з такими вимогами:

визнати протиправною відмову Управління соціальної та ветеранської політики Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, сформовану рішенням від 24.04.2025 року за вих. № 108/33-3948, у подовжені нарахуванні та виплати ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі;

зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації подовжити, нарахування та виплату ОСОБА_1 - з 01.02.2025 допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі відповідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332;

визнати протиправною відмову Управління соціальної та ветеранської політики Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, сформовану рішенням від 02.06.2025 року за вих. №108/33-108/33/М-694-639 , у подовжені нарахуванні та виплати ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі на ії малолітнього сина дитину з обмеженими можливостями ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язати Управління соціальної та ветеранської політики Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації подовжити, нарахування та виплату ОСОБА_1 - з 01.05.2025 допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі відповідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 №332 на її малолітнього сина дитину з обмеженими можливостями ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що 02.06.2025 отримала відмову від відповідача за № 108/33-108/33/М-694-639 в виплаті допомоги на проживання як внутрішньо переміщеній особі на її сина - інваліда ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи, що обґрунтування вимог відповідача щодо відмови в виплаті дитині допомоги є тотожними з відмовою наданою її, з цих підстав у неї виникла необхідність у збільшені заявлених позовних вимог.

Розглянувши питання про прийняття до провадження заяви про збільшення розміру позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Статтями 44, 47 КАС України визначені права та обов`язки учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, ухвалою суду від 27.05.2025 відкрито провадження у справі, визначено розглядати справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до статті 262 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.

Частиною третьою статті 262 КАС України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів.

Враховуюче викладене, розгляд вказаної справи по суті розпочався 27 червня 2025 року, відтак заяву про збільшення позовних вимог подано позивачем з пропуском строку, встановленого статтею 47 КАС України.

Суд зауважує, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Вимог майнового характеру позивачем не заявлено ні в первісному позові, ні в заяві про збільшення позовних вимог.

При цьому, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет позову кореспондується із способами захисту права, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Так, суд зауважує, що предметом позову є правомірність відмови відповідача від 24.04.2025 за вих. № 108/33-3948 у нарахуванні та виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі позивачу та її малолітній дитині з обмеженими можливостями.

Разом з тим, в заяві про збільшення позовних вимог позивач викладає вимоги про оскарження відмови відповідача від 24.04.2025 за вих. № 108/33-3948 у нарахуванні та виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі позивачу та її малолітній дитині з обмеженими можливостями.

Тобто, викладені в заяві про збільшення позовних вимог вимоги щодо оскарження відмови відповідача від 24.04.2025 за вих. № 108/33-3948 у нарахуванні та виплаті допомоги на проживання внутрішньо переміщеній особі стосуються іншого предмета спору, і предметом первісного позову такі вимоги не охоплюються.

У постанові від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 Верховний Суд вказав, що вже неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

Змішування в одному провадженні різних предметів спору може ускладнити розгляд справи та вплинути на повноту та своєчасність захисту прав позивача.

З урахуванням положень статті 47 КАС України та правових підходів, викладених у постанові Верховного Суду від 01.11.2021 у справі № 405/3360/17, суд не має підстав для прийняття заяви позивача як заяви про збільшення позовних вимог.

Зокрема, заява ОСОБА_1 містить нову вимогу, що випливає з іншого рішення відповідача від 02.06.2025 №108/33/М-694-639. Ця вимога має самостійний предмет позову, відмінний від первісного позову; не є збільшенням розміру раніше заявленої позовної вимоги майнового характеру, а є доповненням позову новою вимогою, тобто фактично зміною і предмет, і підстав позову.

Суд наголошує, що згідно з вимогами частини першої статті 47 КАС України одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у такому разі фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Заяву позивача про зміну предмета або підстав позову можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно на її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісною підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 31.01.2024 по справі № 201/4160/19, від 01.07.2024 по справі № 908/1884/23.

Верховний Суд у постанові від 06.11.2024 у справі № 640/11489/22 дійшов такого висновку:

«…Згідно з частиною першою статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви. Наслідком неприйняття цієї заяви до розгляду судом повернення її заявнику.

Згідно з частиною шостою статті 7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.

Частиною шостою статті 169 КАС України передбачено, що про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

Відповідно до частини сьомої статті 169 КАС України ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Отже, колегія суддів КАС ВС уважає за можливе застосувати до вказаних правовідносин за аналогією закону положення статті 169 КАС, які вказують на загальний порядок повернення позовної заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог статті 294 КАС України…».

Крім того, Верховний Суд в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 листопада 2021 року по справі №405/3360/17, аналізуючи відповідні положення статей 49, 185, 352, 353, ЦПК, які є аналогічними відповідним положенням статей 47, 169, 293, 294 КАС України, дійшов висновку, що зважаючи на те, що процесуальним наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви, яка, у свою чергу, може бути оскаржена в апеляційному порядку відповідно до вимог статті 353 ЦПК України, на ухвалу суду про відмову у прийняті заяви про збільшення позовних вимог може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

Ураховуючи те, що подана позивачем заява фактично є не заявою про збільшення позовних вимог, а заявою про зміну одночасно і предмету, і підстав позову, що є неприпустимим у відповідності до положень частини першої статті 47 КАС України, та з врахуванням вищезазначених правових висновків Верховного Суду, а також у зв`язку з пропуском строку, встановленого статтею 47 КАС України, суд дійшов висновку відсутність підстав для прийняття заяви про збільшення позовних вимог, що має наслідком її повернення позивачці.

Керуючись статтями 44, 47, 241, 243, 248, 256, 293, 294, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог позивачці.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А.Г. Секірська