Справа № 127/17747/25
Суддя: Іщук Т. П.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/144/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Вдовцової А. Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача та просив скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) № 752 від 21 березня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн, а провадження у справі закрити. Свої позовні вимоги мотивував тим, що 16 березня 2025 року заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, зі змісту якого слідує, що його обвинувачують у порушенні ч.6 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: обов`язок мати при собі військово обліковий документ та пред`явити його за вимогою. За наслідками розгляду цього протоколу 21 березня 2025 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення №752 про накладення адміністративного стягнення.

Позивач вважає її протиправною та вказує, що 15 березня 2025 року близько 23.00 год., його із ОСОБА_2 було затримано працівниками ДПС України у прикордонній смузі Могилів-Подільського району Вінницької області, доставлено до підрозділу прикордонної служби та відібрано мобільні телефони. У підрозділі прикордонної служби він перебував до 05.00 год. 16 березня 2025 року, після чого працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 був доставлений до даного відділу. При цьому зазначає, що його мобільний телефон був переданий працівниками прикордонної служби працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час його перебування зі ОСОБА_2 в ІНФОРМАЦІЯ_2 його працівниками було перевірено його персональну інформацію у Єдиному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та встановлено, що зокрема, він належить до категорії призовників, та повідомлено, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю при собі військово-облікового документа. Позивач вказує, що він повідомив, що в електронному вигляді, в додатку «Резерв +», наявний його військово-обліковий документ, проте його телефон відібраний та переданий працівникам даного ІНФОРМАЦІЯ_2 , які відмовилися його повернути, а тому він позбавлений можливості пред`явити військово-обліковий документ на вимогу уповноваженої особи.

Позивач акцентує увагу, що він своєчасно уточнив свої дані, зареєстрував електронний кабінет та такий документ у нього був в електронному вигляді, про що повідомлено працівника відповідача, однак останній неправомірно позбавив можливості його пред`явити.

Позивач звертає увагу, що відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

В той же час відповідач мав можливість отримання відповідних відомостей з Реєстру.

Позивач звертає увагу, що під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення відносно нього, уповноваженою особою був складений Акт про відмову від пред`явлення військово-облікового документу від 16 березня 2025 року, який ним підписано всупереч його волевиявленню, внаслідок застосування примусу зі сторони працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того зазначає, що він не був присутнім під час розгляду протоколу 21 березня 2025 року о 10.00 год., оскільки по дорозі до місця розгляду справи був зупинений працівниками поліції та прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 із запізненням, а саме о 13.00 год. 21 березня 2025 року. Позивач зазначає, що працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 йому повідомив, що провадження відносно нього закрито, а особа, яка склала протокол, отримав догану. Вважає, що працівники відповідача позбавили його можливості реалізувати права, передбачені ст. 268 КУпАП. При цьому зазначає, що копію постанови №752 від 21 березня 2025 року відповідач йому не направляв, її було отримано на електронну адресу аж 29 травня 2025 року у відповідь на адвокатський запит. За таких обставин, просить поновити строк звернення до суду, постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 червня 2025 року поновлено строк звернення до суду, позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідач своїм правом на відзив не скористався. При цьому, разом із поясненнями надав копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення №144/1 відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Ухвалами Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2025 року (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) суд прийняв до розгляду додаткові докази, надані позивачем, та викликав як свідка ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Вдовцова А.Д. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому позивач звертав увагу, що при їх затриманні у нього та ОСОБА_2 були вилучені як закордонний паспорт, так і мобільний телефон та ці речі їм повернули лише, коли склали всі матеріали, відвезли їх на блокпост та відпустили. Звертає увагу, що у відділі ТЦК та СП вони пробули 16 березня 2025 року до 13.00 год, а коли їм надали акт для підписання, то вони зазначали, що військово-обліковий документ є в електронному вигляді, однак їм «пояснили», що треба підписати, бо вони ще можуть мати проблеми. Позивач вказував, що вони були налякані і звичайно підписали, маючи намір все пояснити під час розгляду протоколу. Наразі під час поїздки до м.Могилів-Подільського 21 березня 2025 року на розгляд протоколу вони були зупинені працівниками поліції та прикордонної служби на блокпості, щодо них був складений протокол за ч.2 ст.204-1 КУпАП та до відділу РТЦК та СП вони прибули не вчасно, однак їм повідомили, що провадження закрите. Також відмічає, що постановою апеляційної інстанції було скасована постанова суду першої інстанції про притягнення його до відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП щодо події 21 березня 2025 року.

Представник відповідача в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в порядку, визначеному чинним законодавством.

Свідок ОСОБА_2 дав показання аналогічні поясненням позивача.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного.

Згідно з ст. 9, 77 КАС України розгляд справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін, вільності та свободи у поданні суду доказів в обґрунтування свої вимог та заперечень та доведенні перед судом в їх переконливості; однак, у справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доведення правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіряючи оскаржувану позивачем постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності, суд перевірив її на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом установлено, що 05 лютого 2018 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , взятий на військовий облік призовників, із зазначенням відмітки: «придатний до військової служби», про що свідчить копія посвідчення про приписку від 05 лютого 2018 року, виданого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).

ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 як призовник, 24 червня 2020 року пройшов ВЛК, за висновком якої придатний до військової служби; дані уточнено вчасно 16 липня 2024 року; документ дійсний до 30 липня 2025 року (скріншот військово-облікового документу із застосунку «Резерв +», сформований 30 липня 2024 року, а.с.15-16).

16 березня 2025 року о 00.20 год за межами населеного пункту Велика Кісниця Могилів-Подільського району Вінницької області в районі прикордонного знаку №0215 на відстані 1000 метрів від лінії державного кордону ОСОБА_1 здійснив спробу незаконного перетинання кордону України в пішому порядку, поза пунктом пропуску, в групі осіб спільно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та був притягнутий до адміністративної відповідальності (постанова Ямпільського районного суду Вінницької області від 09 квітня 2025 року в справі №153/444/25).

16 березня 2025 року заступником начальника начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 складений акт про відмову від пред`явлення військово-облікового документу з якого слідує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , на вимогу заступника начальника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , не пред`явив військово-обліковий документ призовника, повідомивши, що у нього відсутній військово-обліковий документ як в паперовій, так і в електронній формі, тому пред`явити його не може. В стрічці «з актом ознайомлений» наявний підпис, без зазначення власного ім`я та прізвища особи, яка його виконала ( а.с. 44, зворотній бік а.с.44).

Аналогічні дані викладені і в рапорті заступника начальника начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 березня 2025 року.

16 березня 2025 року заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , майором ОСОБА_4 , складений протокол №144, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч.6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме 16 березня 2025 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 на вимогу уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 пред`явити військово-обліковий документ призовника, ОСОБА_1 повідомив, що у нього відсутній військово-обліковий документ як в паперовій, так і в електронні формі, тому немає змоги його пред`явити, що зафіксовано в Акті про відмову від пред`явлення військово-облікового документу від 16 березня 2025 року. В поясненнях до даного протоколу зазначено: «при собі немає».

Другий примірник протоколу ОСОБА_5 отримав 16 березня 2025 року, про що свідчить його підпис та йому повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення о 10.00 год. 21 березня 2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.43).

21 березня 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_6 , за результатами розгляду цього протоколу, виніс постанову №752, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000,00 грн. Як зазначено в постанові: «16 березня 2025 року працівниками державної прикордонної служби України до ІНФОРМАЦІЯ_2 був доставлений ОСОБА_1 без військово-облікового документу призовника. 16 березня 2025 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 на вимогу уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 пред`явити військово-обліковий документ призовника, ОСОБА_1 повідомив, що у нього відсутній військово-обліковий документ як в паперовій, так і в електронні формі, тому немає змоги його пред`явити, що зафіксовано в Акті про відмову від пред`явлення військово-облікового документу від 16 березня 2025 року, підписаний останнім та затверджений начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується його особистим підписом в протоколі про адміністративне правопорушення №145 від 16 березня 2025 року, що відповідно до вимог ч.1 ст. 268 КУпАП не є перешкодою для розгляду адміністративних справ; заяв та клопотань про відкладення розгляду не заявлено. Зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги ч.6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КУпАП, що виразилося у відсутності та непред`явленні військового-облікового документу 16 березня 2025 року на вимогу уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17000, 00 грн (а.с.46).

Вирішуючи даний спір та оцінюючи оскаржувану постанову на предмет правомірної поведінки, суд виходить із такого.

Згідно зі ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, тощо, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 213 КУпАП справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Положення статей 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Спеціальним законом, який визначає, зокрема обов`язки громадян щодо здійснення мобілізації в особливий період, є Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 3543-ХІІ.

За визначенням абзацу 5 частини першої статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і досі.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03 березня 2022 року № 2105-IX затверджено Указ Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, яким оголошено проведення загальної мобілізації, яка триває і досі.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації визначені у статті 22 Закону №3543-ХІІ, відповідно до частини шостої якої у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

При цьому, в даній статті унормовано, що вимоги, зазначені у частині 6 статті 22, стосовно проведення уповноваженими представниками територіального центру комплектування та соціальної підтримки фото- і відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, застосовуються з 17 липня 2024 року, згідно із Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX .

Слід також звернути увагу, що таке фіксування не залежить від місця проведення перевірки.

Відповідно до абзацу 3 пункту 10-1 Правил військового обліку, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Отже, за змістом частини шостої статті 22 Закону № 3543-XII відповідальність за частиною третьою статті 210-1 КУпАП настає як за відсутність при собі військово-облікового документа, так і при не пред`явленні його за вимогою уповноваженого представника.

Законодавчий припис про необхідність мати при собі і пред`являти за вимогою військово-обліковий документ покладає на особу обов`язок отримати такий документ.

Питання щодо форми, в якій оформляється (створюється) та видається військово-обліковий документ регулюється Порядком оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 (далі - Порядок № 559).

Так, п. 1 Порядку № 559 визначено, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».

Відповідно до п. 2 Порядку № 559 військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559. Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.

Пунктами 5-7 цього Порядку № 559 передбачено, що військово-обліковим документом призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також громадян, виключених з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 частини шостої статті 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в електронній формі (далі - військово-обліковий документ в електронній формі) є відображення в електронній формі відомостей про громадянина України, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також відомостей щодо звернення або повідомлення про вчинення адміністративного або кримінального правопорушення до Національної поліції.

Військово-обліковий документ в електронній формі формується засобами: електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста, зокрема з використанням його мобільного додатка; Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони; Порталу Дія, зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації). Військово-обліковий документ в електронній формі формується на безоплатній основі за бажанням особи після проходження нею електронної ідентифікації та автентифікації.

Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 цього Порядку. У військово-обліковому документі в електронній формі відображається унікальний електронний ідентифікатор у вигляді двовимірного штрихкоду. Строк дії військово-облікового документа в електронній формі становить не більше одного року з дати його формування та не може перевищувати строк дії відстрочки від направлення для проходження базової військової служби для призовників або відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (бронювання) для військовозобов`язаних та резервістів. У разі коли відомості, зазначені у підпунктах 1-5, 8, 11-13 пункту 8 цього Порядку, на момент зчитування не відповідають відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, військово-обліковий документ в електронній формі вважається недійсним.

Згідно п. 9 Порядку № 559 військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

Як слідує з матеріалів справи, на виконання ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» 16 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 оновив дані за допомогою електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста у застосунку «Резерв+» та було сформовано військово-обліковий документ в електронній формі.

Матеріали справи містять копію електронного військово-облікового документу із застосунку «Резерв +», відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , номер в електронному реєстрі «Оберіг» - 1, дата уточнення даних 16 липня 2024 року (дані уточнено вчасно), дійсний до 30 липня 2025 року.

Тобто ОСОБА_1 має військово-обліковий документ та мав його на момент перебування в ІНФОРМАЦІЯ_2 16 березня 2025 року.

При цьому відомості щодо цього наявні в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та уповноважена особа, як представник органу введення цього Реєстру, мала можливість отримати дані позивача щодо цього.

При цьому, суд звертає увагу, що положення статей 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Згідно з ч. 1ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.

Основним завданням Реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України (п. 1 ч. 1ст. 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».

Відповідно до ч. 8 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи Служби зовнішньої розвідки України та розвідувального органу Міністерства оборони України.

Формування та відображення військово-облікового документа в електронній формі здійснюється автоматично за умови підключення електронного пристрою до Інтернету та наявності у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомостей, визначених у пункті 8 Порядку 559.

Військово-обліковий документ в електронній формі та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.

Позивач зазначає, що також підтверджується показання свідка, що він мав мобільний телефон та останній був вилучений при його затриманні та переданий працівникам ТЦК та СП, і ця обставина відповідачем не спростована. Водночас, суд звертає увагу, що зокрема скріншотами листування з телефону ОСОБА_1 обґрунтовувалося вчинення останнім правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП ( постанова Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2025 року в справі №138/840/25).

Не спростована і та обставина, що ОСОБА_1 повідомляв представнику другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію, що в нього наявний військово-обліковий документ в електронній формі, проте пред`явити його на вимогу, він не мав фізичної можливості, оскільки не мав доступу до власного мобільного телефону, так як останній був відібраний у нього при затриманні.

Не спростовує цю обставину і наявність акту про відмову в пред`явленні документа, зважаючи, що з 17 липня 2024 року під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відео фіксації.

Наразі таких доказів матеріали справи не містять. Відповідно даний акт не є належним та допустимим доказом в разі порушення порядку фіксування перевірки документів.

Не можуть вважатися доказом винуватості ОСОБА_1 і рапорт працівника ТЦК та СП, зважаючи, що у спірних правовідносинах він є зацікавленим у розгляді справи. Тим більше слід звернути увагу, що і акт, і рапорт, і протокол про адміністративне правопорушення складений однієї і тією ж особою.

Щодо протоколу про адміністративне правопорушення, то він не може бути визнаний належним доказом у справі у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені в ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, що б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали сумніви суду.

Наразі таких доказів матеріали справи не містять та при винесенні оскаржуваної постанови на вказане уваги не звернуто.

Притягнення ж особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото- або відеозаписом правопорушення).

Слід також зазначити, що справа розглянута у відсутність позивача та останній був позбавлений можливості надати свої пояснення, висловити заперечення, надати докази та скористатися своїм правом на правову допомогу.

Так, Вінницький апеляційний суд, розглядаючи 07 травня 2025 року справу №138/840/25 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.204-1 КУпАП, встановив, що 21 березня 2025 року (тобто в день винесення оскаржуваної постанови) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рухались на автомобілі до ІНФОРМАЦІЯ_2 на розгляд протоколу про адміністративне правопорушення та були зупинені працівниками поліції та прикордонної служби на блокпості при в`їзді в м. Могилів-Подільський Вінницької області. В цей день щодо них був складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.204-1 КУпАП, яке і було предметом вказаного судового розгляду.

Вказаним доводиться об`єктивність причин неявки позивача на розгляд справи про вчинення ним адміністративного правопорушення. При цьому суд також зважає, що оскаржувана постанова не була вручена позивачу ні особисто 21 березня 2025 року, ні направлена засобами поштового зв`язку, а отримана останнім лише за результатом адвокатського запиту.

Суд зазначає, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень процесуального законодавства покладено на відповідача як на суб`єкта владних повноважень.

Відповідачем же не надано ні відзиву на позовну заяву, ні належних доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, за яке він притягнутий до відповідальності.

Суд враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 20 жовтня 2011 року по справі «Рисовський проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Оскільки суб`єкт владних повноважень не надав належних доказів, які підтверджують вину у вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови № 752 від 21 березня 2025 року та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову про адміністративне правопорушення №752 від 21 березня 2025 року слід скасувати, а провадження в справі закрити.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 210-1, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 280, 283 КУпАП, ст. 2,4, 9, 72, 73, 77, 78, 79, 90, 139, 159, 246, 255, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №752 від 21 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП - закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя: