Справа № 460/6135/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/6135/24 пров. № А/857/27336/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року, головуючий суддя Нор У.М., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" про стягнення заборгованості по фактичних витратах на виплату та доставку пільгових пенсій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ГУПФУ в Рівненській області звернулося в суд з позовом до ПАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів", в якому просило стягнути заборгованість по витратах на виплату і доставку пільгових пенсій в сумі 98 841,01 грн за жовтень, грудень, 2023 року, січень - березень 2024 року включно.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що за відповідачем рахується заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату пільгових пенсій, призначених за Списком №2 (відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення") за період за жовтень, грудень, 2023 року, січень - березень 2024 року в сумі 98 841,01 грн. Оскільки відповідач самостійно не сплатив відповідних витрат, пенсійний орган звернувся до суду з даним позовом про примусове стягнення вказаної заборгованості.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено; стягнуто з відповідача з Приватного акціонерного товариства Дубенський завод гумово-технічних виробів заборгованість по витратах на виплату та доставку пільгових пенсій в сумі 98841,01 грн., за період жовтень, грудень 2023 року, січень-березень 2024 року включно на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рахунок НОМЕР_1 ( пільгові ) МФО 333368 ,філії АТ Державний ощадний банк, , 33028, м. Рівне, вул. Борисенка Олександра, 7.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ПАТ "Дубенський завод гумово-технічних виробів" оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем взагалі жодними доказами не підтверджено факт виплати та доставки пенсій вказаним у позовній заяві особами за визначений спірний період, хоча ця обставина є однією із законодавчо визначених підстав для відшкодування таких витрат пенсійного органу.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Приватне акціонерне товариство "Дубенський завод гумово-технічних виробів" перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Рівненській області та є платником збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій.

Позивачем сформовано та надіслано відповідачу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу, внесену до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів "б"-"з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (за Списком №1) з жовтня 2023 року №1700-0604-8/89357 від 16.10.2023 року та з січня 2024 року №1700-0604-8/8386 від 09.02.2024 року та з березня 2024 року №1700-0604-8/14212 від 13.03.2024 року.

У встановлений чинним законодавством строк фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком №1 на загальну суму 98 841,01 грн. відповідачем органу Пенсійного фонду не відшкодовано.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заборгованість добровільно не сплачена, доказів на спростування цієї обставини відповідачем суду не надано, судом не здобуто та матеріали справи не містять. Крім того, жодних заперечень щодо підстав і порядку призначення пільгової пенсії зазначеним у розрахунках особам, суми якої включено до розрахунків, а також будь-яких зауважень та доводів щодо правомірності розрахунків, як і доказів їх оскарження у встановленому порядку, відповідачем суду також не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону №1058-IV визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до статті 23 Закону №1058-IV спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та в судовому порядку.

У відповідності до частини другої «Прикінцевих положень Закону» №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове державне пенсійне страхування є суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи-суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Згідно з абзацом 4 пункту 1 статті 2 Закону №400/97-ВР для платників збору, визначених пунктами 1 та 2 статті 1 цього Закону, крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є також фактичні витрати на виплату і доставку пенсій, призначених до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та призначених після дня набрання чинності зазначеним Законом відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у період до досягнення працівниками пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до статті 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах (далі - список №2).

Згідно з пунктом 2 розділу ХV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Порядок відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, встановлено розділом 6 «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 року №21-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663; далі - Інструкція).

Відповідно до пункту 6.4 Інструкції розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень «Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Згідно з пунктом 6.7 Інструкції, підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

Отже, обов`язок з повного відшкодування витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пункту 2 «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV в частині пенсій, призначених у порядку статті 13 Закону №1788-XII, покладений на підприємства.

Саме така правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року у справі №820/3678/15.

Як слідує з матеріалів справи, сума заборгованості ПАТ перед ГУПФ з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону №1788-XII, становить 98841,01 грн.

На момент розгляду даної справи фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за списком №1 на загальну суму 98841,01 грн. відповідачем органу Пенсійного фонду не відшкодовано.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заборгованість з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій добровільно не сплачена, відтак позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дубенський завод гумово-технічних виробів" залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі №460/6135/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк