Справа № 380/6967/25
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 рокусправа № 380/6967/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ), в якому просить суд:

- визнати протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.03.2022.

Ухвалою суду від 14.04.2025 позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення її недоліків. На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, представником позивача подано заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено копію постанови Львівського апеляційного суду від 25.11.2024 у справі №466/2316/24 та уточнену позовну заяву в якій просить суду:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у поновленні пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022. оформлену листом від 07.03.2025 за №4931-4384/Г/52/8-1300/25;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених щ військової служби, та деяких інших осіб», з 01.03.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 30.11.998 до 2013 року отримував пенсію відповідно до Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених щ військової служби, та деяких інших осіб». З 01.10.2012 пенсійна справа позивача була скерована до російської федерації, у зв`язку з переїздом до тимчасового місця проживання. Після тимчасового проживання на території рф, позивач у 2013 році повернувся в Україну. Пенсійні виплати здійснювались на картковий рахунок до лютого 2022 року включно. Після початку військової агресії рф проти України та введення воєнного стану в Україні взаєморозрахунки з рф були припинені. Постановою Львівського апеляційного суду від 25.11.2024 у справі №466/2316/24 встановлено юридичний факт припинення виплати пенсії позивача в російській федерації з 01.03.2022. 19.02.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою щодо поновлення виплати пенсії, однак відповідач відмовив у задоволенні поданої заяви. Позивач не погоджується з бездіяльністю відповідача щодо не поновлення виплати пенсії, тому звернувся з вказаним позовом до суду.

Ухвалою від 02.05.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, подати відзив на позовну заяву та всі письмові докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Відповідач позов не визнав, 21.05.2025 за вх.№9047ел від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Зазначив, що в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області відсутні матеріали пенсійної справи заявника. Вказує, що органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості здійснити до органів пенсійного фонду рф запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії позивачу, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Софіїка Перевальського району Луганської області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським РВ у м. Львові ГУ ДМС України у Львівській області.

Відповідно до копії наказу командира військової частини НОМЕР_3 №231 від 25.11.1998, позивача виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 30.11.1998 позивачу було призначено пенсію за вислугу років, що підтверджується копією розрахунку по пенсійній справі №ХВ-50927.

Постановою Львівського апеляційного суду від 25.11.2024 у справі №466/2316/24 (провадження №22-ц/811/1830/24) встановлено факт припинення виплати пенсії позивачу в російській федерації з 01.03.2022.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини, які були встановлені Постановою Львівського апеляційного суду від 25.11.2024 у справі №466/2316/24, яка набрала законної сили, не підлягають доказуванню у цій справі.

Так, вказаною постановою встановлено:

«…З відповіді на запит ІНФОРМАЦІЯ_3 №1159/12/675 від 16.01.2024 вбачається, що особової справи ОСОБА_1 у вказаному центрі немає, та він не перебуває на соціальному обліку. У реєстрі пенсійних справ ІНФОРМАЦІЯ_4 зазначено, що у 1998 році призначалася заявнику пенсія за вислугу років, а у 2005 році особова пенсійна справа ОСОБА_1 направлена на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З відповіді №ВПД-7 від 23.01.2024 ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що зробити копію особової справи ОСОБА_1 немає можливості у зв`язку з захопленням у 2014 та по теперішній час адміністративних будівель м. Луганська. Довідково зазначено, що у зв`язку з переїздом до нового місця проживання, а саме російської федерації у 2012 році, виплата пенсії була припинена...».

19.02.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив поновити виплату пенсії за вислугу років відповідно до Закону України №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.03.2022.

Листом від 07.03.2025 №4931-4384/Г-52/8-1300/25, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило позивача, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.2022 №1425 «Про вихід з Угоди про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей і державне страхування військовослужбовців держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав» Україна вийшла з Угоди від 15.05.1992. Дія Угоди припинена 04.01.2024. Враховуючи зазначене, підстави для здійснення запиту до органів пенсійного фонду російської федерації за пенсійною справою та атестатом про останній місяць виплати пенсії за попереднім місцем отримання пенсії, відсутні. Також зазначено, що постановою Львівського апеляційного суду від 25.11.2024 у справі №466/2316/24 жодних зобов`язань на ГУ ПФУ у Львівській області не покладено.

Вважаючи у зв`язку з цим свої права порушеними, позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

При вирішенні спору, суд виходить з такого.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1-1 Закону № 2262-XII законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

З 22.11.2014 набув чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України № 1706-VII громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст.52 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, пенсія виплачується органами Пенсійного фонду України щомісяця, не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України, незалежно від задекларованого або зареєстрованого місця його проживання, через організації, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" врегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок № 3-1).

Відповідно до п. 3 та 11 розділу І Порядку № 3-1 заява про поновлення пенсії подається заявником до органу, що призначає пенсію.

Днем звернення за призначенням пенсії є день подання до органу, що призначає пенсію, заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення уповноваженим органом (структурним підрозділом).

Днем звернення за поновленням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.

Згідно з п.5 розділу ІІ Порядку № 3-1 переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

Позивач є громадянином України, пенсія за вислугу років була призначена йому за законодавством України, що не заперечувалось відповідачем та підтверджується копією розрахунку на пенсію за вислугу років (пенсійна справа ХВ-50927).

Відповідач відмовив позивачу у поновленні пенсії через припинення відносин з російською федерацією і відсутності можливості зробити запит паперової пенсійної справи позивача.

Проте позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного Фонду за попереднім місцем проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що призначає (поновлює) пенсію, а позбавлення управління можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у поновленні пенсії.

Право на поновлення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Доказів того, що позивач отримав громадянство російської федерації та одержував пенсію в органах пенсійного забезпечення російської федерації, суду не надано, як і доказів направлення відповідачем запитів Пенсійного фонду російської федерації щодо направлення паперової пенсійної справи позивача.

Більше того, суд зауважує, що постановою Львівського апеляційного суду від 25.11.2024 у справі №466/2316/24 (провадження №22-ц/811/1830/24) встановлено факт припинення виплати пенсії позивачу в російській федерації з 01.03.2022.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач як громадянин України має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання.

Така позиція узгоджується із висновками Верховному Суду, викладеними в постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17, відповідно до яких відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на поновлення нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до ст. 1 Конвенції, ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Відповідно до ст.3 Конституції України в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод.

Частини 1 та 2 ст. 46 Конституції України встановлює, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Відтак, конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, виконанням трудових обов`язків є однією з форм соціального захисту, цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Згідно зі ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Європейська соціальна хартія, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист.

Так, ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Як наслідок, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області поновити нарахування і виплату пенсії за вислугу років.

Визначаючись з приводу того, з якого часу позивачу слід поновити виплату пенсії, суд зазначає наступне.

Виплата пенсії за минулий час регламентована статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Так, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але своєчасно не отримав з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більш як за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недоотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Позивач подав відповідачу заяву про поновлення виплати пенсії 19.02.2025, постановою Львівського апеляційного суду від 25.11.2024 у справі №466/2316/24 встановлено факт припинення виплати пенсії позивачу з 01.03.2022.

Як наслідок, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Ураховуючи зазначене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл такого не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправну бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2022

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до Закону України № 2262-ХІІ» Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з 01.03.2022.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Наталія Іванівна