Справа № 160/19117/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
ВСТАНОВИВ:
01.07.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 ( Код ЄДРПОУ; НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) що полягає у невнесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів інформації про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) внести відомості про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 ) непридатним до військової служби та про виключення його з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відповідно до інформації.
Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_3 (Код ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) вчиняти будь-які дії щодо призову громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ,. зареєстрований: АДРЕСА_2 ) на військову службу під час мобілізації: керівнику Відповідача приймати наказ про призов на військову службу під час мобілізації, видавати мобілізаційні розпорядження, вручати повістки на відправку до військової частини для проходження військової служби, звертатися до правоохоронних органів із вимогами щодо розшуку, затримання та доставлення до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки та здійснювати будь-які інші дії, спрямовані на мобілізацію до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі.
В обґрунтуванні заяви про забезпечення позову зазначено, що позивач, під час перебування у статусі призовника, перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , де у 2019 році за наслідками проходження ВЛК був визнаний тимчасово непридатним до військової служби з наступним переоглядом.
Після перепроходження ВЛК у 2019 році ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був визнаний непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку відповідно до постанови ВЛК від 25.06.2019 року.
При завантаженні позивачем застосунку "Резерв+" відразу підтягнулись актуальні дані про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнаний непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку відповідно до постанови ВЛК від 25.06.2019 року. Пізніше, при оновленні застосунку 20.05.2025 року, стала відображатись інформація про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 (який його і виключав), категорія обліку військовозобов`язаний, постанова ВЛК від 25.06.2019 року: непридатний з виключенням з військового обліку.
20 травня 2025 року позивач особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 з метою заміни військово-облікового документа на новий зразок та вирішення питання щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ОБЕРІГ» інформації про статус невійськовозобов`язаний (у "Резерві" відображається як військовозобов`язаний), виключений замість "на обліку".
Проте, замість заміни військово-облікового документа та актуалізації даних в «ОБЕРІГ», йому було видано направлення на ВЛК.
Після цього, в інтересах позивача, був скерований адвокатський запит на адресу відповідача та заява про внесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів «ОБЕРІГ» про визнання його непридатним до проходження військової служби з виключенням з військового обліку відповідно до постанови ВЛК від 25.06.2019 року. Проте станом на день подання адміністративного позову відповіді на запит та заяву позивача не надано.
Позивачем вказано, що дана категорія осіб, відповідно до норм Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є невійськовозобов`язаними, а отже, не підлягають взяттю на облік і направленню на ВЛК.
Також позивачем зазначено, що він особисто з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_6 для заміни військово-облікового документа та виконання вимог пункту 2 частини 1 статті 9 Закону України № 1951-VIII, та відповідно до Порядку № 559 звернувся з відповідною заявою про внесення даних про його статус "непридатний з виключенням з військового обліку" на адресу відповідача, проте інформацію не було внесено і відповідь на момент звернення до суду відсутня.
Розглянувши подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову та дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.
За приписами частини першої-другої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Таким чином, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.
Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує подану заяву, суд приходить до висновку, що доводи й аргументи сторони позивача не є достатніми та переконливими для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України, адже мотиви заяви про забезпечення позову ґрунтується виключно на припущеннях, що відповідачем чи іншими компетентними органами можуть вчинятися дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації.
Водночас, суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, що ймовірно можуть бути порушені у майбутньому, а можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Сама ж лише незгода позивача із бездіяльністю суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про визнання її протиправною ще не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.
Таким чином, наведені заявником обставини, не є обґрунтованими для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначеним заявником шляхом, оскільки матеріали заяви про забезпечення позову не містять об`єктивних доказів, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, неможливості захисту цих прав, свобод та інтересів без вжиття таких заходів.
В заяві позивач зазначає, що відповідач вживає заходів щодо його мобілізації, посилаючись на те, що йому було видано направлення на проходження ВЛК. Проте, суд зазначає, що ці обставини не свідчать про активні дії відповідача на момент розгляду заяви про забезпечення позову. Таким чином, позивач не надав достатніх доказів існування реальної загрози незворотних змін у його правовому становищі, що є необхідною умовою для застосування заходів забезпечення позову.
А відтак, у суду немає достатніх підстав вважати, що загроза стосовно невиконання або утруднення виконання рішення суду, є реальною.
Суд зазначає, що статтею 258 КАС України передбачено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. В подальшому воєнний стан було продовжено, зокрема, Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 15 квітня 2025 року № 235/2025 до 07 серпня 2025 року.
Таким чином, воєнний стан в Україні, як і призов у зв`язку з мобілізацією, тривають вже значний період часу, а відтак, зважаючи на те, що до цього часу позивача не було мобілізовано/призвано до лав Збройних сил України, у суду немає підстав вважати, що це відбудеться найближчим часом, до ухвалення рішення по справі, як наслідок, суд приходить до висновку, що підстави вжиття заходів забезпечення адміністративного позову відсутні.
Керуючись ст.ст. 150, 154, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Копію ухвали направити сторонам до відома.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник