Справа № 240/11396/25
Суддя: Єфіменко Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Житомир справа № 240/11396/25

категорія 113080000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся представник ОСОБА_1 - адвокат Пилипчук Юрій Геннадійович із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 та комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить:

- визнати протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови йому у надані відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Заявлені позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - відповідач , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) представник позивача обґрунтовує тим, що позивач має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації передбачену п.13 ч.1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю 2 групи. Пояснює, що звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації до якої долучив необхідні документи, однак отримав відмову у її задоволенні, з підстав недоведення факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Ухвалою суду від 22.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Разом із позовною заявою, позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої ухвалою суду від 22.04.2025 відмовлено.

Представники відповідачів не скористались процесуальним правом на подання до суду відзиву на позов.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Як свідчить зміст позовної заяви, ОСОБА_1 подав до відповідача заяву про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.13 ч.1 ст.23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю 2 групи.

До заяви долучив копію наступних документів: паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 ; паспорт та РНОКПП ОСОБА_2 ; витяг з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання; довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №666770 про встановлення групи інвалідності ОСОБА_2 ; пенсійне посвідчення ОСОБА_2 ; довідку до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №666770 про встановлення групи інвалідності та пенсійне посвідчення ОСОБА_3 .

У відповідь на подану заяву позивачу надіслано повідомлення №1940/6/1045 від 03.04.2025, в якому зазначено про відмову у наданні відстрочки від мобілізації з підстав наявності інших осіб невійськовозобов`язаних осіб, які відповідно до закону зобов`язані утримувати батька та матір, осіб з інвалідністю.

Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією протиправними, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII), а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону , військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 2 ч.6 ст.2 Закону №2232-XII статті передбачено, що одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" №3543-XII від 21.10.1993 (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Закону №3543-XII.

Підпунктом 13 частина 1 статті 23 Закону №2232-XII передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані їх утримувати (крім випадків, якщо такі особи самі є особами з інвалідністю, потребують постійного догляду, перебувають під арештом (крім домашнього арешту), відбувають покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі). У разі відсутності невійськовозобов`язаних осіб здійснювати догляд за особою з інвалідністю I чи II групи може лише одна особа з числа військовозобов`язаних за вибором такої особи з інвалідністю;

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Під час судового розгляду спірних правовідносин встановлено, що з метою отримання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією позивач звернувся до відповідача із необхідною заявою та документами на підтвердження підстав для необхідної відстрочки, однак отримав відмову зв`язку із недоведенням факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Тобто, дані спірні правовідносини виникли з приводу наявності/відсутності підстав для відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією у період воєнного стану

Як вже зазначалося, однією із підстав за наявності якої не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані слугує інвалідність I чи II групи одного із своїх батьків, однак за умови відсутності інших осіб, які за законом зобов`язані утримувати таких осіб.

У свою чергу, як свідчать матеріали справи причиною відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації є наявність у ОСОБА_2 (батько позивача), який є особою з інвалідністю II групи, інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані його утримувати, зокрема його сина ОСОБА_4 , 2000 року народження, який не є особою з інвалідністю та не потребує постійного догляду, не перебуває під арештом, не відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі. Долучені до поданої заяви позивачем документи зворотнього не доводять.

Розглядаючи спірні правовідносини у правовій площині, щодо недоведення факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за членом сім`ї, який такого потребує, суд зважає на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок №560).

Такий Порядок визначає:

- механізм реалізації повноважень та взаємодію між місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від підпорядкування і форми власності, органами військового управління, органами та підрозділами, що входять до системи поліції, та посадовими особами територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з організації проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

- процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів;

- процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи;

- процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення;

- організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби;

- процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період;

- механізм відправлення військовозобов`язаних та резервістів до місць проходження військової служби.

Відповідно до п.56 Порядку №560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

За приписами п.57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації (п.58 Порядок №560).

Відповідно до п.60 Порядку №560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Аналіз викладених пунктів Порядку №560 вказує на те, що заяви з доданими до них документами військовозобов`язаних про надання відстрочки перед прийняттям рішення підлягають попередньому вивченню та оцінці комісією, а у випадку про надання відстрочки з підстав, передбачених п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України №3543-XII, перевірці підлягають зокрема родинні зв`язки військовозобов`язаного та особи, яку відповідно до законодавства зобов`язаний утримувати військовозобов`язаний або за якою здійснює постійний догляд, наявність інших осіб, місце проживання яких задекларовано/зареєстровано за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання військовозобов`язаного або особи, яка перебуває на утриманні або потребує постійного догляду, з використанням відомостей відповідних державних реєстрів.

Як свідчать матеріали справи, з метою визначення наявності/відсутності підстав для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації позивачу, комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснено вивчення сімейного стану позивача, за результатами якого протоколом №18 від 01.04.2025 ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, про що повідомлено листом №1940/6/ від 09.04.2025 позивача.

За висновками комісії, наявність інших осіб, які відповідно до закону зобов`язані утримувати батька та матір позивача, виключає можливість надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації передбаченої п.13 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII

Відповідно до актового запису про народження №1793 ОСОБА_4 є сином ОСОБА_2 .

У той час, представник позивача в обґрунтування підстав для задоволення позовних вимог вказав, що рідний брат позивача - ОСОБА_4 14.03.2023 перетнув кордон України та по цей час не повернувся, на підтвердження вказаного долучає до матеріалів справи копію закордонного паспорта ОСОБА_5 із відміткою про виїзд за межі України. На думку представника позивача вказаний факт слугує для визнання позивача єдиною особою, який має здійснювати як догляд так і утримання батька.

Суд не погоджується з такими доводами представника позивача та вважає, що серед документів, долучених позивачем до заяви про надання відстрочки від мобілізації, відсутні такі на спростування підстави, яка слугувала для прийняття рішення про відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному позивачу, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 172 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Статтею 202 Сімейного кодексу України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Підстави для звільнення дочки, сина від обов`язку утримувати матір, батька визначені статтею 204 Сімейного кодексу України, відповідно до якої дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Несплата аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, /сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, підтверджується довідкою, виданою органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законом.

Підсумовуючи вищезазначене, суд вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що рідний брат позивача ( ОСОБА_4 ) не може/не повинен відповідно до закону утримувати непрацездатного батька, як особи з інвалідністю (здійснювати догляд). Посилання представника позивача на факт перебування ОСОБА_4 (рідний брат позивача) за кордоном, як на підставу для визнання позивача єдиною особою, яка відповідно до закону може здійснювати догляд, утримувати батька, судом до уваги не приймається, оскільки факт перебування за межами України не виключає встановленого положеннями Сімейного кодексу України обов`язку.

З огляду на викладене, відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати батька позивача матеріалами справи не підтверджено.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд погоджується з рішенням відповідача, оскільки позивачем не доведено відсутність інших осіб, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані утримувати осіб, зазначених у п. 13 ч.1 ст. 23 Закону №3543-XII.

Суд погоджується із прийнятим рішенням про відмову у наданні позивачу відстрочки, так за наявними матеріалами справи відсутність передбачені законом підстави, оскільки окрім сина (позивача) ОСОБА_2 має ще сина ОСОБА_4 , який перебуває за межами України. При цьому, підтверджуючих документів, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю та потребує постійного догляду, перебуває під арештом (крім домашнього арешту), відбуває покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі, позивачем до матеріалів справи не надано, що не виключає його обов`язку встановленого положеннями Сімейного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач не має усіх наявних у сукупності умов передбачених п. 13 ч.1 ст.23 Закону № 3543-XII та пункту 58-1 Порядку №560 підстав для відстрочки від мобілізації, адже у нього є брат ОСОБА_4 , 2000 року народження, який відповідно до законодавства України також зобов`язаний утримувати батька.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з рішенням відповідача щодо відмови позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та вважає, що таке прийняте за встановленою процедурою передбаченою Порядком №560.

Отже, у даному випадку відсутні правові підстави відповідно до п. 13 ч.1 ст.23 Закону №3543-XII для надання відстрочки позивачу від призову на військову службу під час мобілізації, відповідно прийняте відповідачем рішення правомірно та із дотриманням приписів Закону України №3543-ХІІ та положень Порядку №560.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст.139 КАС України, судом не вирішується.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ). про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 01 липня 2025 р.

01.07.25