Справа № 990/260/25
Суддя: Гончарова І.А.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 червня 2025 року

м. Київ

справа №990/260/25

адміністративне провадження №П/990/260/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Гончарової І.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф., Хохуляка В.В., Юрченко В.П.,

розглянувши заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді справи № 990/260/25 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними та скасування рішень Вищої кваліфікаційної комісії суддів України та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

13 червня 2025 року на адресу Верховного Суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі - позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ), в якій позивачі просять Суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС України) від 09 квітня 2025 року № 79/зп-25 «Про перегляд рішення ВККС України від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 щодо результатів виконаного практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за заявою судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 »;

- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС України від 09 квітня 2025 року № 80/зп-25 «Про перегляд рішення ВККС України від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 щодо результатів виконаного практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді за заявою судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2 »;

- зобов`язати ВККС України внести зміни до рішення ВККС України від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 щодо результатів виконаного практичного завдання в межах процедури кваліфікаційного оцінювання на відповідність займаній посаді в частині встановлення оцінки 120 балів за виконане практичне завдання судді Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

- в якості альтернативного способу захисту зобов`язати ВККС суддів України провести повторне оцінювання практичних завдань позивачів з дотриманням вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та затверджених ВККС України нормативно-правових актів, зокрема щодо наявності затвердженої методики оцінювання та формування колегії з перевірки робіт з використанням автоматизованого розподілу та за участю суддів відповідної спеціалізації.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2025 року зазначену справу розподілено колегії суддів у складі: суддя-доповідач - Гончарова І.А., судді - Бившева Л.І., Гімон М.М., Хохуляк В.В., Юрченко В.П.

Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та вказано про те, що ОСОБА_2 має усунути вказані судом недоліки, а саме подати до суду власне письмове підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також позивачам необхідно надати копію рішення ВККС України від 14 серпня 2024 року № 255/зп-24 та додаток до нього.

24 червня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_2 про усунення недоліків адміністративного позову.

З метою своєчасного вирішення питання про відкриття провадження у справі та у зв`язку з відпусткою судді Гімона М.М. здійснено заміну цього члена колегії.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2025 року визначено наступний склад суду: суддя-доповідач - Гончарова І.А., судді - Бившева Л.І., ОСОБА_3, Хохуляк В.В., Юрченко В.П.

30 червня 2025 року Суддя Верховного Суду ОСОБА_3 заявила самовідвід від участі у розгляді справи № 990/260/25.

Заявляючи цей самовідвід, суддя ОСОБА_3 звернула увагу на те, що 01 серпня 2020 року вона була допитана старшим детективом НАБУ Шмітьком В.В. в якості свідка у кримінальному провадженні № 0000019 від 17 липня 2020 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, статей 351-2, 109, 369-2, 369, 343, 344, 190, 375 та іншими статтями КК України, де підозрюваним був у т.ч. суддя Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_2, якого звинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 255, частиною першою статті 109, частиною п`ятою статті 27, статтею 351-2 Кримінального кодексу України.

12 серпня 2020 року Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Офісу Генерального прокурора кримінальне провадження № 0000019 від 17 липня 2020 року об`єднано із кримінальним провадженням № 0000522 від 21 червня 2019 року, якому присвоєно єдиний реєстраційний номер № 0000522 від 21 червня 2019 року.

17 червня 2022 року Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Офісу Генерального прокурора в порядку статті 291 КПК України направлено до Вищого антикорупційного суду для розгляду по суті обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000522 від 21 червня 2019 року за обвинуваченням, зокрема, ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною першою статті 109, частиною п`ятою статті 27, статтею 351-2 Кримінального кодексу України. З цих пір та до теперішнього часу вказана судова справа розглядається Вищим антикорупційним судом.

Після того, як стороні захисту в зазначеному вище кримінальному провадженні в порядку статті 290 КПК України стали відомі надані ОСОБА_3 показання, група осіб вчиняє дії, які вона розцінює як спробу дискредитувати її як свідка та/або примусити ОСОБА_3 змінити її показання, або змусити її відмовитися давати показання під час судового розгляду зазначеної справи.

Зокрема, особи, яких ОСОБА_3 вважає пов`язаними з обвинуваченими у зазначеному вище кримінальному провадженні, намагаються залякати або дискредитувати її шляхом подання значної кількості безпідставних скарг щодо вигаданих дисциплінарних проступків, а також розповсюдженням неправдивої негативної інформації щодо неї та погроз насильством на її адресу.

У зв`язку з вищевказаними обставинами ОСОБА_3 була змушена 03 квітня 2025 року звернутися до Вищого антикорупційного суду, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, Національного антикорупційного бюро з проханням врахувати наведену інформацію під час ухвалення процесуальних рішень та вчинення відповідних дій у зазначеному вище кримінальному провадженні та вжити, в межах компетенції кожного з адресатів заяви, заходів реагування щодо зазначених дій, спрямованих на незаконний вплив свідка у кримінальному провадженні у справі.

З огляду на вказане, враховуючи той факт, що ОСОБА_3 є свідком у кримінальному провадженні, в якому обвинувачуваним є ОСОБА_2 , та той факт, що особи, яких вона вважає пов`язаними з обвинуваченими у кримінальному провадженні № 0000522 від 21 червня 2019 року, намагаються залякати або дискредитувати її, у зв`язку з чим ОСОБА_3 надіслано відповідного листа до Вищого антикорупційного суду, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, Національного антикорупційного бюро, суддя вважає за необхідне заявити самовідвід у цій справі.

Вирішуючи подану суддею ОСОБА_3 заяву про самовідвід, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частини третьої статті 39 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з частиною першою статті 36 Кодексу адміністративного судочинства України суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу): 1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі; 2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи; 3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді; 5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Отже, з огляду на нормативний зміст пункту 4 частини першої статті 36 КАС України відвід судді може бути заявлений й з інших підстав, відмінних від перелічених у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої цієї ж статті. У будь-якому разі оцінюватися має саме те, чи викликають певні обставини розумний сумнів у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача.

Частинами першою, другою статті 40 КАС України визначено, що питання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Як установлено у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених резолюцією № 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з справ людини, як джерело права.

За змістом пункту 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Газета «Україна-центр» проти України» від 15 жовтня 2010 року, відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24.02.1993, пункти 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, пункт 42, ECHR 2000-XII).

У пунктах 104 - 106 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» від 9 квітня 2013 року зазначено таке.

Як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» (Kyprianou v. Cyprus) [ВП], заява № 73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (див. рішення від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполучного Королівства» (Pullar v. the United Kingdom), п. 32, Reports 1996-III).

У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Разом з тим, щодо об`єктивного критерію Суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У даному випадку не встановлено обставин, які б свідчили про необ`єктивність судді ОСОБА_3 при розгляді цієї справи і про заінтересованість судді у результаті розгляду справи.

Водночас, ураховуючи той факт, що особи, яких суддя ОСОБА_3 вважає пов`язаними з обвинуваченими у кримінальному провадженні № 0000522 від 21 червня 2019 року (де підозрюваним був у тому числі і суддя ОАСК ОСОБА_2), намагаються залякати або дискредитувати її, у зв`язку з чим нею надіслано відповідний лист до Вищого антикорупційного суду, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, Національного антикорупційного бюро, з метою гарантування розгляду справи неупередженим та незалежним судом, а також для того, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості судді ОСОБА_3 під час розгляду позовної заяви, існують правові підстави для задоволення заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення заяви судді ОСОБА_3 про самовідвід від участі у розгляді справи № 990/260/25.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 256 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Заяву судді ОСОБА_3 про самовідвід задовольнити.

Відвести суддю ОСОБА_3 від участі у розгляді справи № 990/260/25.

Передати справу № 990/260/25 Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення складу суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

І.А. Гончарова

Л.І. Бившева

Р.Ф. Ханова

В.В. Хохуляк

В.П. Юрченко

Судді Верховного Суду