Справа № 826/15679/16
Суддя: Васильєва І.А.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

м. Київ

справа № 826/15679/16

адміністративне провадження № К/9901/54917/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

Судді-доповідача - Васильєвої І.А.,

суддів -Юрченко В.П., Хохуляка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві

на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.01.2018 (суддя: Каракашьян С.К.)

та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 (судді: Файдюк В.В., Коротких А.Ю., Чаку Є.В.)

у справі № 826/15679/16

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у м. Києві,

третя особа: Міністерство економічного розвитку і торгівлі України,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, ГУ ДПС у м. Києві, податковий/контролюючий орган), в якому просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 24.06.2016 № 20763-13.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскільки належний йому транспортний засіб не є об`єктом оподаткування транспортним податком, а у контролюючого органу були відсутні підстави для нарахування позивачу вказаного податку, спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.01.2018, залишеного без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018, позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення від 24.06.2016 № 20763-13.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, виходили з того, що згідно інформації, розміщеної на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна легкового автомобіля, що перебуває у власності позивача, його вартість складає 852 342,36 грн., що не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто 1 033 500 грн. та відповідно не є об`єктом оподаткування транспортним податком.

Не погоджуючись із судовими рішеннями першої та апеляційної інстанції відповідач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою в якій просив скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

В доводах касаційної скарги скаржник наголосив,, що судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права та порушено принцип офіційного з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

Податковий орган зазначає, що у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018, зокрема, зазначено, що: «факт доведення податковим органом оцінки транспортного засобу позивача жодним чином не доведено, будь-яких розрахунків вартості автомобіля не надано. Всупереч вимогам Податкового кодексу України та Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів податкове зобов`язання визначено без врахування середньоринкової вартості автомобіля, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість податкового повідомлення-рішення».

При цьому, скаржник у касаційній скарзі звертає увагу на те, що в якості третьої особи було залучено Мінекономрозвитку, яке повідомило про те, що оскільки в ухвалі суду відсутня інформація щодо пробігу автомобіля, надати конкретну інформацію щодо його середньоринкової вартості неможливо.

За переконанням скаржника, розрахунок середньоринкової вартості транспортного засобу здійснюється Мінекономрозвитку та безпосередньо впливає на визначення об`єкту оподаткування транспортного засобу, а відтак, позивачем не надавався кілометраж пробігу автомобіля, з огляду на що береться для розрахунку нормативний середньорічний пробіг транспортного засобу, визначений в додатку № 2 до Методики, а саме: 27 тисяч кілометрів на рік, однак такий факт не було встановлено судом.

Податковий орган також зазначив, що згідно з п/п. 267.6.10 п. 267.6 ст. 267 ПК України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку. Однак позивач своїм правом не скористався.

Відтак просить суд задовольнити касаційну скаргу.

Позивач надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення попередніх інстанцій без змін наголосивши на їх правомірності, оскільки середньоринова вартість автомобіля позивача становить 852342,36 грн., що не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто 1 033 500 грн. та відповідно не є об`єктом оподаткування транспортним податком.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги та пояснення, викладені у відзиві на касаційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Toyota, модель Highlander, тип легковий універсал - В, об`єм двигуна 3456, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Податковим органом прийнято податкове повідомлення - рішення від 24.06.2016 № 20763-13, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «транспортний податок з фізичних осіб» за 2016 рік у розмірі 25 000,00 грн.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

01.01.2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким згідно зі статтею 267 Податкового кодексу України було введено новий транспортний податок.

Згідно з п/п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Відповідно до підпункту 267.2.1. пункту 267.2 статті 267 ПК України (у редакції, чинній на момент прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Згідно з підпунктом 267.3.1 пункту 267.3 статті 267 ПК України базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Пунктом 267.4 ст. 267 ПК України визначено, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18.02.2016 затверджена Методика визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (далі - Методика).

Середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 № 403 (Офіційний вісник України, 2013 р., № 44, ст. 1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів).

Ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; потужність двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.

Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.

Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень є отримана від Мінекономрозвитку інформація про середньоринкову вартість певного автомобіля із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу.

Разом з тим, як зазначив у касаційній скарзі податковий орган, в якості третьої особи було залучено Мінекономрозвитку, яке повідомило про те, що оскільки в ухвалі суду відсутня інформація щодо пробігу автомобіля, надати конкретну інформацію щодо його середньоринкової вартості неможливо.

Тобто, інформація про середньоринкову вартість по транспортному засобу марки Toyota, модель Highlander, тип легковий універсал - В, об`єм двигуна 3456, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 , Мінекономрозвитку не надавалась.

Більш того, відповідачем, в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано жодних, у розумінні ст. 73 КАС України, доказів отримання податковим органом від Мінекономрозвитку інформації про середньоринкову вартість автомобіля позивача із врахуванням його марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач та пробігу, яка б і слугувала підставою для прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В той же час, об`єктом оподаткування транспортним податком на момент виникнення спірних правовідносин були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01.01.2016 розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00 грн.

Таким чином, у 2016 році об`єктом оподаткування транспортним податок були легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1 033 500 грн.

Разом з тим, суди зазначили, що згідно інформації, станом на 06.10.2016, розміщеної на офіційному веб-сайті Міністерства економічного розвитку та торгівлі України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна легкового автомобіля, що перебуває у власності позивача, його вартість складає 852 342,36 грн. (т. 1 а.с. 30), що не перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тобто 1 033 500 грн. та відповідно не є об`єктом оподаткування транспортним податком, з огляду на що Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про протиправність податкового повідомлення-рішення від 24.06.2016 № 20763-13., та як наслідок про правомірність його скасування.

Щодо доводів податкового органу, відносно того, що згідно з п/п. 267.6.10 п. 267.6 ст. 267 ПК України фізичні особи - платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем своєї реєстрації для проведення звірки даних щодо: а) об`єктів оподаткування, що перебувають у власності платника податку; б) розміру ставки податку; в) нарахованої суми податку, тоді як позивач своїм правом не скористався, то вказані доводи є безпідставними, оскільки вказаною нормою передбачено право фізичних осіб- платників податку на таке звернення, а не обов`язок.

Відносно доводів відповідача, що позивачем не надавався кілометраж пробігу автомобіля, з огляду на що для розрахунку береться нормативний середньорічний пробіг транспортного засобу, визначений в додатку № 2 до Методики, а саме: 27 тисяч кілометрів на рік, однак такий факт не було встановлено судом, то вказані доводи є необґрунтованими, оскільки податковим органом взагалі не надано жодних розрахунків до податкового повідомлення-рішення, з яких можливо б було встановити марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об`єм циліндрів двигуна легкового автомобіля.

Отже, доводи касаційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваних рішень суди допустили неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права при ухваленні рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Касаційний перегляд справи здійснено в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15.01.2020 № 460-ІХ (відповідно до пункту 2 розділу ІІ цього Закону), та в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 341 КАС України.

Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09.01.2018 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2018 у справі № 826/15679/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.А. Васильєва

Cудді В.П. Юрченко

В.В. Хохуляк