Справа № 420/38598/24
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання надати статус ветерана внутрішніх справ і видати посвідчення,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії МВС України щодо невизнання права на встановлення статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» та видачі посвідчення ОСОБА_1 ;

зобов`язати МВС України надати статус «Ветеран органів внутрішніх справ» ОСОБА_1 , відповідно п.2. ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» №203/98-ВР з дня порушення права - 30.10.2024 року;

зобов`язати МВС України видати ОСОБА_1 посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2002 №742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ», «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на отримання статусу ветерана органів внутрішніх справ згідно п. 2 ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», а саме як особа з інвалідністю ІІ групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання під час служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі зв злочинністю.

Позивач, через сектор з пенсійних питань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) до МВС України надав заяву та необхідні документи щодо видачі посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ".

Проте, Позивачу відмовлено у встановленні статусу "Ветеран органів внутрішніх справ". Причиною відмови зазначено: "у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.07.2024 серія 12 ААД №073946 зазначено, що причиною інвалідності ОСОБА_1 є травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, що не відповідає вимогам пункту 2 статті 5 Закону, тому підстав для надання статусу "Ветеран органів внутрішніх справ" та прийняття рішення щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" немає.

Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки встановлення йому ІІ групи інвалідності у результаті травми, пов`язаної із виконанням службових обов`язків, відповідає медичному визначенню поняття «каліцтва».

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 17.12.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

19.12.2024 року за вхід.№ЕС/76252/24 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки із надісланих на розгляд до Відповідача документів Позивача, а саме довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.07.2024 серія 12 ААД №073946 вбачається, що причиною інвалідністю Позивача є травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, що не відповідає п. 2 ст. 5 Закону.

При цьому, Відповідач критично ставиться до висновків Позивача, що травма та захворювання є одним і тим же поняттям.

Відповідно до Тлумачного словника української мови травма це пошкодження тканини або органів тіла внаслідок фізичного впливу (удар, опік, поранення і т. ін.).

Тобто, порушення цілості й функцій органів та тканин тіла людини або тварини внаслідок ушкодження їх чинниками навколишнього середовища (механічні, термічні, хімічні, електричні тощо), надмірне нервове збудження.

Разом з тим, захворювання це порушення нормальної життєдіяльності організму, хвороба, недуга. Професійне захворювання - патологічний стан людини, зумовлений роботою і пов`язаний з надмірним напруженням організму або несприятливою дією шкідливих виробничих чинників.

У зв`язку з чим слід дійти до висновку, що «травма» та «захворювання» мають різне значення та не є тотожними.

Відповідно до п. 1 Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601 (далі - Порядок №1601), посвідчення та нагрудні знаки "Ветеран військової служби" видаються (вручаються) особам, які набули статусу ветеранів військової служби відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Згідно з п. 3 Порядку №1601 підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є: наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку та довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок захворювання, одержаного в період проходження військової служби, - для осіб, зазначених у пункті 3 ст. 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Отже, нормативно-правове регулювання визначає умовою набуття особою з інвалідністю статусу «Ветеран військової служби» причинний зв`язок між встановленням інвалідності та пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, інших умов, зокрема, в результаті виконання службових обов`язків по охороні громадського порядку.

23.12.2024 за вхід.№ЕС/76956/24 надійшла відповідь на відзив, в якій позивачем зазначено, що Законом України від 8 жовтня 2024 року №4000-IX "Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо уточнення деяких норм закону" внесено до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зміни, а саме до статті 7 - слова "поранення, контузії, каліцтва або захворювання" замінено словами "травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання" (фактично є аналогія закону).

Згідно висновку щодо проєкту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо уточнення деяких норм Закону» (реєстр. №11376 від 24.06.2024) Комітету Верховної Ради України з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів (інформаційний ресурс ВРУ за посиланням: https://itd.rada.gov.ua/billInfo/Bills/pubFile/2442418, картка законопроекту: https://itd.rada.gov.ua/billInfo/Bills/CardByRn?regNum=11376&conv=9) за інформацією Міністерства охорони здоров`я України травма це - узагальнююче поняття, яке комплексно описує ушкодження чи порушення нормальної функції тіла, спричиненого зовнішніми впливами, зокрема й внаслідок поранень, контузій та каліцтв.

Таким чином, доводи Відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 з 30.08.1996 року проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Наказом ГУ МВС України в Одеській області №624 о/с від 29.11.2012 майора міліції ОСОБА_1 звільнено за п. 64 «б» (через хворобу) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України».

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні становить 17 років 11 місяців 29 днів.

Підстава: свідоцтво про хворобу №1379/2, видане ВЛК ГУМВС 26.11.2012.

Згідно свідоцтва про хворобу від 26.11.2012 №1379/2, виданого ВЛК Головного управління МВС України в Одеській області, захворювання (травма) пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Травма отримана Позивачем при виконанні службових обов`язків в рамках проведення заходів по розшуку й затриманню по "гарячих слідах" осіб, якими скоєно злочин. В результаті травмування, Позивач, в період з 30 квітня по 29 травня 2001 року перебував в реанімаційному відділенні МКЛ-1 м. Одеси.

21.11.2012 Комісією, призначеною наказом начальника ОМУ ГУМВС України в Одеській області, складено та затверджено Акт розслідування нещасного випадку, який мав місце 30 квітня 2001 року приблизно о 22 год. 00 хв. на перехресті вул. Водопровідна - вул. Лопатто в м. Одеса за участю колишнього інспектора ДПС ОБ ДПС ДАІ ОМУ УМВС України в Одеській області старшини міліції ОСОБА_1 (форма Н-5).

Комісія дійшла висновку, ОСОБА_1 внаслідок нещасного випадку, дорожньо-транспортної пригоди, були отримані тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забиття головного мозку 1-го ступеню, забитої рани голови в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

Комісія дійшла висновку про необхідність складення акту за формою Н-1.

21.11.2012 начальником ОМУ ГУМВС України в Одеській області затверджено Акт про нещасний випадок (у тому числі поранення), яким підтверджено, що нещасний випадок стався в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 25.02.2013 серії 10ААА №968201, за результатами першого огляду тимчасово встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, визначено термін наступного переогляду та подальшими переоглядами.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 08.07.2024 серії 12ААД №073936, за результатами повторного (наступного) огляду встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, інвалідність встановлена безстроково.

Пенсійним органом позивачу призначено пенсію, 07 серпня 2024 року видано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 з терміном дії "довічно" у зв`язку із призначенням пенсії по інвалідності, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи.

07 жовтня 2024 року Позивач, через сектор з пенсійних питань Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) до МВС України надав заяву та необхідні документи щодо видачі посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ".

Листом №МВС №30230/51-2024 від 30.10.2024 МВС України (відділу координації пенсійних питань) Позивачу відмовлено у встановленні статусу "Ветеран органів внутрішніх справ". Причиною відмови зазначено: "у довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 08.07.2024 серія 12 ААД №073946 зазначено, що причиною інвалідності ОСОБА_1 є травма, пов`язана з виконанням службових обов`язків, що не відповідає вимогам пункту 2 статті 5 Закону, тому підстав для надання статусу "Ветеран органів внутрішніх справ" та прийняття рішення щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення "Ветеран органів внутрішніх справ" немає.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Права і свободи людини, гарантії щодо них визначають зміст та спрямованість діяльності держави. Ст. 55 Конституції України проголошує: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб».

Безперечно, забезпечити надійний захист прав і свобод людини та громадянина може тільки судова система, яка діє виключно на засадах законності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласності судового процесу, змагальності сторін, додержання презумпції невинуватості тощо, в умовах незалежності і недоторканності суддів. Тому серед правових засобів захисту суб`єктивних прав і свобод людини та громадянина одним із найефективніших є судовий захист.

Судовий контроль за суб`єктами владних повноважень, які зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не суперечить державному контролю, ці види контролю доповнюють один одного та забезпечують збалансовану систему стримувань і противаг.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми.

При розгляді даної справи судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 29.07.2022 у справі №440/2260/21.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду у відповідності до статті 346 КАС не відступала, а тому підстав для їх неврахування при вирішенні даного спору немає.

Законом України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" (далі - Закон України №203/98-ВР) встановлений статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, визначає основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально - виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначає гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Пунктом 2 ст. 5 Закону № 203/98-ВР у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції визнаються громадяни України - особи з інвалідністю I та II групи, інвалідність яких настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, служби у військовому резерві під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, чи при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку, боротьбі із злочинністю та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій.

Ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції вручаються посвідчення та нагрудні знаки (ч. 2 ст. 10 Закону № 203/98-ВР).

Порядок їх виготовлення і вручення визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2018 №925 «Про посвідчення і нагрудний знак «Ветеран Національної поліції», що у пункті 2 містить відсилку на поширення дії Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601, на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран Національної поліції» (далі - Порядок №1601).

З огляду на п. 3 Порядку №1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", зокрема є довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності І чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Отже, нормативно-правове регулювання визначає умовою набуття особою з інвалідністю статусу «Ветеран військової служби» причинний зв`язок між встановленням інвалідності та пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, інших умов, зокрема, в результаті виконання службових обов`язків по охороні громадського порядку.

Суди при вирішенні спору встановлено причинний зв`язок між інвалідністю та обставинами, пов`язаними з виконанням ОСОБА_1 службових обов`язків з охорони громадського порядку, у результаті яких він отримав ушкодження здоров`я, кваліфіковане далі II групою інвалідності.

Проте, оцінюючи буквально термін «травма», відповідач стверджує, що такої причини інвалідності недостатньо для набуття позивачем статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» відповідно до п. 2 ст. 5 Закону №203/98-ВР.

Суд з таким твердженням не погоджується.

Суд звертає увагу, що нормативно-правові акти не дають визначення терміну «травма», а у Законі №203/98-ВР законодавець взагалі не вживає такий термін.

У п. 26 «Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 (далі - Положення №1317), визначає причини встановлення інвалідності:

загальне захворювання;

інвалідність з дитинства;

нещасний випадок на виробництві (трудове каліцтво чи інше ушкодження здоров`я);

професійне захворювання;

поранення, контузії, каліцтва, захворювання, зокрема, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби або службових обов`язків з охорони громадського порядку, боротьби із злочинністю та ліквідацією наслідків надзвичайних ситуацій.

Як встановлено судом, згідно довідки до акта огляду МСЕК від 25.02.2013 серії 10ААА №968201, за результатами першого огляду тимчасово встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, визначено термін наступного переогляду та подальшими переоглядами.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 08.07.2024 серії 12ААД №073936, за результатами повторного (наступного) огляду встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою, пов`язаною з виконанням службових обов`язків, інвалідність встановлена безстроково.

У п. 2.4 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженій наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011 №561, визначено, що причини інвалідності встановлюються згідно з п. 26 Положення №1317.

У п. 26 Положення №1317 не міститься такої причини інвалідності як «травма». Отже, зазначення травми як причини інвалідності не відповідало вимогам закону.

МВС України відмовило ОСОБА_1 у наданні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» лише з тієї підстави, що медико-соціальна експертна комісія вжила у довідці до акту огляду термін «травма», а не «поранення», «контузія», «каліцтво» або «захворювання». Отже, ОСОБА_1 зазнав негативних наслідків у зв`язку некоректним формулюванням з боку МСЕК причин інвалідності.

Суд вважає, що для отримання статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» з підстави, передбаченої п. 2 ст. 5 Закону №203/98-ВР, ключовим є встановлення особі І або ІІ групи інвалідності, й обставини отримання ушкодження здоров`я, зокрема, під час виконання особою обов`язків військової служби, при виконанні службових обов`язків по охороні громадського порядку.

Підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі (п. 27 Положення №1317).

У випадку ОСОБА_1 , встановлення йому ІІ групи інвалідності з причини, пов`язаної із виконанням службових обов`язків по охороні громадського порядку, свідчить про важкий розлад функцій органів і систем організму та обмеження життєдіяльності.

Не зазначення у довідці МСЕК причини інвалідності з переліку: поранення, контузії, каліцтва, захворювання, а використання узагальнюючого терміну «травма», за умови встановлення ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, є формальною перешкодою в отриманні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ».

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у встановленні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ», відповідач не врахував всі фактичні обставини справи та вдався до «надмірного формалізму» через занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог.

В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

Суд також враховує, що у висновку щодо проєкту Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щодо уточнення деяких норм Закону» зазначено, що на сьогодні існують непоодинокі випадки коли пораненим, загиблим (померлим) військовослужбовцям причину їх інвалідності, смерті пов`язують з отриманою травмою.

За інформацією Міністерства охорони здоров`я України травма це - узагальнююче поняття, яке комплексно описує ушкодження чи порушення нормальної функції тіла, спричиненого зовнішніми впливами, зокрема й внаслідок поранень, контузій та каліцтв.

Законом України від 8 жовтня 2024 року №4000-IX «Про внесення змін до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щодо уточнення деяких норм закону" внесено до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зміни, а саме до статті 7 - слова "поранення, контузії, каліцтва або захворювання" замінено словами "травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання".

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який насамперед полягає у активній ролі суду при розгляді справи. В адміністративному процесі, на відміну від суто змагального процесу, де суд оперує виключно тим, на що посилаються сторони, мають бути повністю встановлені обставин справи, щоб суд ухвалив справедливе та об`єктивне рішення.

У разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону) (ч. 6 ст. 7 КАС України).

Аналогія закону - один зі способів прийняття юридично значущого рішення у разі прогалин у законодавстві, що стосуються конкретного випадку.

В спірних правовідносинах суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону в частині визначення поняття «травма».

Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначає, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:

2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.

На переконання суду, суб`єкти владних повноважень, визначаючи коло осіб, які визнаються ветеранами органів внутрішніх справ, повинні враховувати, що поранення, контузії, каліцтва це травми (поранення, контузії, каліцтва), одержані під час виконання службових обов`язків.

За викладених обставин, відмову відповідача у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ слід визнати протиправною.

З огляду на ч. 4 ст. 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Зважаючи на те, що відповідач використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, проте останнє визнане судом протиправним, тому МВС України немає дискреції у питанні визнання ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ.

Разом з цим, у позовній заяві наявна вимога щодо невизнання права на встановлення статусу «Ветеран органів внутрішніх справ», яка задоволенню не підлягає, оскільки ст. 5 КАС України такого способу захисту не містить.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Так, з урахуванням вказаної норми КАС України на користь позивача належить стягнути 1211,20 грн. судових витрат, сплачених згідно квитанції №4956-9920-5664-3152 від 13.12.2024 року.

Керуючись ст.ст.2-9, 139, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправними дій та зобов`язання надати статус ветерана внутрішніх справ і видати посвідчення - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії МВС України щодо відмови у наданні статусу «Ветеран органів внутрішніх справ» ОСОБА_1 , відповідно п.2. ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Зобов`язати МВС України надати статус «Ветеран органів внутрішніх справ» ОСОБА_1 , відповідно п.2. ст.5 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» з дати звернення.

Зобов`язати МВС України видати ОСОБА_1 посвідчення «Ветеран органів внутрішніх справ» та нагрудний знак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.06.2002 №742 «Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран органів внутрішніх справ», «Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака «Ветеран військової служби», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 №1601.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять гривень) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України (адреса: Україна, 01024, місто Київ, вул. Богомольця, будинок 10, ).

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Міністерство внутрішніх справ України (адреса: Україна, 01024, місто Київ, вул. Богомольця, будинок 10, , ел. пошта: )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА