Справа № 260/7197/24
Суддя: Гебеш С.А.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2025 року м. Ужгород№ 260/7197/24
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі судді Гебеш С.А., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 50100,00 грн, з яких 30000,00 грн додаткова винагорода та 20100,00 грн заробітна плата за період дії воєнного стану за листопад 2022 року.

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в період з 11.03.2022 року по 01.04.20224 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на різних посадах. 05.11.2022 року було складено адміністративний протокол про нібито вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, а саме відмова від виконання законних вимог командира. Відповідно до Постанови Ужгородського міськрайонного суду у справі 308/15124/22 від 23.12.2022 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. У зв`язку з цим, 14.09.2024 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити грошові кошти за листопад 2022 в сумі 50100,00, де 30000,00 додаткова винагорода та 20100,00 заробітна плата. Однак, відповідач жодної відповіді не надав, як і не перерахував грошові кошти за листопад 2022 року. Вказує на те, що такі дії відповідача розцінює як відмову здійснити виплату заробітної плати, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме для подання заяви про поновлення строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали суду, представник позивача подав до суду заяву про поновлення строку звернення.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 поновлено позивачу строк звернення до суду та відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

17.04.2025 року представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Заперечуючи проти позову, відповідач вказує на те, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Відповідно до положень ч. 5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Так, судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 11.03.2024 року №4 позивача призначено до військової частини НОМЕР_1 стрільцем 2 відділеня 2 взводу охорони 4 роти охорони НОМЕР_3 батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.с. 81)

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2022 року №521 про накладення дисциплінарного стягнення за порушення військової дисципліни ОСОБА_1 оголошено догану (а.с. 86-87).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2022 року №612 "Про встановлення надбавок та премій військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 " за листопад 2022 року солдату ОСОБА_1 визначено премію у розмірі 0 відсотків (з 01.11.2022 року наказ командира про накладення дисциплінарного стягнення від 12.11.2022 року №521).

Разом з тим, позивач не погоджується із невиплатою йому грошового забезпечення за листопад 2022 року, оскільки вважає, що має право на отримання грошового забезпечення за листопад 2022 року в повному обсязі, оскільки постановою Ужгородського міськрайонного суду у справі 308/15124/22 від 23.12.2022 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначені Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до пункту 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту. Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

За визначенням, наведеним у пункті 1 Дисциплінарного статуту ЗСУ, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі (стаття 2 Статуту).

Згідно з частиною першою статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ визначено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За приписами пункту 68 Дисциплінарного статуту ЗСУ на молодших та старших офіцерів можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) попередження про неповну службову відповідність; д) пониження в посаді; е) пониження військового звання на один ступінь; є) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю; ж) позбавлення військового звання.

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту ЗСУ.

Зокрема, частиною першою статті 83 цього Статуту визначено, що на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни, а також порушення громадського порядку.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 813/1021/17.

Так, судом вже встановлено, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.11.2022 року №521 про накладення дисциплінарного стягнення за порушення військової дисципліни ОСОБА_1 оголошено догану.

Разом з тим, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.12.2022 року №612 "Про встановлення надбавок та премій військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 " за листопад 2022 року солдату ОСОБА_1 визначено премію у розмірі 0 відсотків (з 01.11.2022 року наказ командира про накладення дисциплінарного стягнення від 12.11.2022 року №521).

Як вбачається із матеріалів справи вказані вище накази військової частини, як і про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, так і про встановлення надбавок та премій військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 " за листопад 2022 року, яким солдату ОСОБА_1 визначено премію у розмірі 0 відсотків та відповідно до яких позивачу виплачено грошове забезпечення за листопад 2022 року не в повному розмірі, ним особисто чи через представника не оскаржувалися та ніким не скасовані, доказів зворотнього суду не надано.

Суд також вказує на те, що закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення не є наслідком скасування наказу про оголошення догани чи про встановлення надбавок та премій військовослужбовцям військової частини.

Отже, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та достатніх доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах повноважень, на підставі, у спосіб передбачений законодавством, що спростовує вимоги адміністративного позову щодо визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за листопад 2022 року, та у задоволенні яких слід відмовити. При цьому, командир військової частини НОМЕР_1 скористався своїм правом та з урахуванням вимог до військової дисципліни, підтвердженням обставин у межах повноважень вирішив не виплачувати грошову винагороду та премію, а відтак дані позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Позовна вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 заробітну плату в розмірі 50100,00 грн, з яких 30000,00 грн додаткова винагорода та 20100,00 грн заробітна плата за період дії воєнного стану за листопад 2022 року, якої був позбавлений на виконання наказу командира військової частини не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено.

Згідно із положеннями статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.

Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.

Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами доводи на обґрунтування підстав зазначених у позовній заяві.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України та зважаючи на доводи адміністративного позову, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог.

Відповідно до статті 139 КАС України, оскільки у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю, підстави для відшкодування витрат на правову допомогу за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача відсутні.

Щодо клопотання відповідача про залишення позовних вимог без розгляду, у зв`язку із пропуском строку звернення до суду, то суд вказує на те, що питання строку звернення до суду з даним позовом вирішувалося судом в ухвалі про відкриття провадження.

На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяС.А. Гебеш