Справа № 160/5472/25
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2025 рокуСправа №160/5472/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув e порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправними та скасування постанов.
Суть спору: 18 лютого 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), в якій позивач, з урахуванням доповнених позовних вимог, просить суд:
-визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №16 від 13.01.2025 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 25 500,00 грн.;
-визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про стягнення виконавчого збору у розмірі 5100,00 гривень;
-визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження;
-визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про арешт коштів боржника;
-визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП № 77078145 про розшук майна боржника;
- визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 03.03.2025 ВП №77078145 про закінчення виконавчого провадження;
Позовна заява обґрунтована тим, що органом державної виконавчої служби було протиправно відкрито виконавче провадження та винесено ряд постанов на підставі виконавчого документу, який не набрав законної сили. Зокрема, постанова про накладення штрафу була передана для примусового виконання до закінчення строку на її добровільне виконання та до закінчення строку для її оскарження. Позивач вказує на те, що постанова про накладення стягнення йому не надсилалася, а про її існування позивач дізнався після відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
03.03.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти заявлених позовних вимог. Зокрема, відповідач вказав, що дотримання обов`язку належного вручення постанови про накладення штрафу знаходиться поза межами повноважень відповідача, який не зобов`язаний перевіряти факт вручення позивачу постанови про накладення стягнення. Натомість, отримавши виконавчий документ, відповідач діяв в межах наданих повноважень та на підставі ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Подальші дії (арешт коштів, розшук майна, стягнення виконавчого збору) є обов`язковими та викликані необхідністю дотримання положень статей 27, 36, 56 Закону України «Про виконавче провадження». На момент відкриття виконавчого провадження постанова про накладення стягнення позивачем не оскаржена, відтак, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
10.03.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив про те, що відповідачем не враховано, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання). Так, враховуючи, що заява про відкриття виконавчого провадження була подана до державного виконавця до закінчення строку на оскарження постанови про накладення стягнення (постанова не набрала законної сили), відповідач повинен був повернути виконавчий документ стягувачу - ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ), чого зроблено ним не було. Зазначені обставини є самостійною підставою для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та всіх подальших постанов, прийнятих в рамках зазначеного провадження.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розг ляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України, є вйськовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 .
23 січня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із заявою про відкриття виконавочого провадження направлено для примусового виконання Постанову у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №16 від 13.01.2025 до Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Виконавчий документ зареєстровано відповідачем 04.02.2025 за вхідним номером №2263.
07 лютого 2025 року Головним державним виконавцем Першого правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №77078145 та винесено ряд постанов в межах даного виконавчого провадження, зокрема: про стягнення виконавчого збору у розмірі 5100,00 гривень від 07.02.2025; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.02.2025; про арешт коштів боржника від 07.02.2025; про розшук майна боржника від 07.02.2025; про закінчення виконавчого провадження від 07.02.2025 та про закриття виконавчого провадження від 03.03.2025.
07.02.2025 були арештовані рахунки позивача, про що було повідомлено банком, у якому відкриті рахунки позивача.
12 лютого 2025 року позивачем фактично отримано постанову про відкриття виконавчого провадження №77078145.
З метою з`ясування обставин, зокрема щодо вручення або надсилання ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) постанови від 13.01.2025 ОСОБА_1 представником позивача надсилався адвокатський запит від 10.02.2025 вих.№271 до ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ) .
У відповідь на вказаний адвокатський запит ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ) листом від 15.02.2025 №1821 повідомлено про те, що вручити копію постанови №16 від 13.01.2025 ОСОБА_1 не вбачалося можливим, у зв`язку з неприбуттям останнього за повісткою НОМЕР_1 на 13.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ) для розгляду справи. В подальшому від отримання копії постанови ОСОБА_1 відмовився.
Не погоджуючись постановою про відкриття провадження з примусового виконання постанови про накладення штрафу, а також винесеними постановами в межах виконавчого провадження №77078145, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 00.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Частина перша статті 5 зазначеного Закону передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
За правилами частини першої статті 26 Закону України №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 18 Закону України №1404-VIII встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Порядок прийняття постанов про адміністративні правопорушення, набрання ними законної сили, їх оскарження, тощо, передбачені нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Так, частиною першою статті 283 КУпАП визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 284 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Згідно з ч. 2 ст. 287 КУпАП постанова суду про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржена в порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 3 частини 1 статті 288 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до статті 289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Частина перша статті 291 КУпАП визначає, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
У відповідності до ч. 2 ст. 299 КУпАП, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.
Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову (ч. 2 ст. 299 КУпАП).

Згідно ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до частин першої, другої статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.

Проаналізувавши зміст наведених норм у їх взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання через п`ятнадцять днів з дня вручення особі такої постанови та у разі несплати особою штрафу, та не оскарження вказаної постанови.

Якщо постанову про накладення штрафу було оскаржено відповідною особою, на яку накладено штраф, таку постанову може бути направлено для примусового виконання, не раніше ніж через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Тобто, законодавством чітко визначено, що постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, у випадку їх оскарження, не можуть бути направлені на примусове виконання до завершення процедури оскарження та раніше ніж через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Отже, граничний термін сплати позивачем штрафу до 28.01.2025 включно.

Суд звертає увагу, що в будь-якому випадку особі має бути вручена постанова про накладення стягнення, в іншому випадку - особа буде позбавлена можливості реалізації права з оскарження акта індивідуальної дії, а так само можливості добровільної сплати штрафу.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2025 позивач ознайомився з постановою ІНФОРМАЦІЯ_6 з відкритого виконавчого провадження №77078145.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту оскарження позивачем винесеної щодо нього постанови. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вручення позивачу постанови про накладення стягнення.

Відповідно, в силу частин першої, другої статті 308 КУпАП стягувач не мав достатніх підстав для надсилання для примусового виконання до органу державної виконавчої служби постанови про накладення штрафу у подвійному розмірі такого штрафу, оскільки така постанова про накладення штрафу не підлягала примусовому виконанню до закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Відтак, як слушно зазначає позивач, в силу приписів п.1 ч. 4 ст 4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідач зобов`язаний був повернути стягувачу ІНФОРМАЦІЯ_3 виконавчий документ, що ним зроблено не було та протиправно звернено до виконання постанову від 13.01.2025 про накладення штрафу.

Щодо доводів відповідача про те, що на нього не може бути покладено відповідальність за протиправні дії або допущену бездіяльність стягувача в частині дотримання процедури вручення позивачу постанови про накладення стягнення.

З цього приводу суд зазначає таке.

З наявної в матеріалах справи постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) від 13.01.2025 №16 по справі про адміністративні правопорушення вбачається, що розмір накладеного на ОСОБА_1 штрафу становить 25500, 00 грн.

При цьому, згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження від 07.02.2025 у ВП №77078145 розмір штрафу, який підлягає застосуванню, становить 51000,00 грн.

Відтак, саме відповідачем обраховано та застосовано подвійний розмір штрафу.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КУпАП подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу, стягується у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Статтею 307 КУпАП визначено, що штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Відтак, застосовуючи при відкритті виконавчого провадження положення КУпАП про застосування до боржника подвійного розміру штрафу відповідач мав упевнитися в існуванні тих обставин, з настанням яких законодавець передбачив право на застосування положень ч. 1 ст. 308 КУпАП.

Натомість, постанова від 13.01.2025 №16 про накладення стягнення, яка має силу виконавчого документа, не містить відомостей про те, що особа, яка притягається до відповідальності, ознайомлена із зазначеною постановою. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що зазначена постанова в інший спосіб вручалася позивачу.

На спростування доводів відповідача про безальтернативність його дій в разі надходження виконавчого документа свідчать положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», які визначають обов`язок виконавця упевнитися до відкриття виконавчого провадження в тому, що, серед іншого:

рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, набрало законної сили;

дотримано встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

виконавчий документ відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

виконавчий документ підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

виконавчий документ пред`явлено за місцем виконання або за підвідомчістю, тощо.

Відповідачем не дотримано вимог визначених Законом України «Про виконавче провадження» в частині перевірки обставин того, що поданий для примусового виконання документ подано після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, постанова Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) №16 від 13.01.2025 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у подвійному розмірі 51000,00 грн. є протиправною та підлягає скасуванню.

З огляду на визнання протиправною та скасування судом постанови про відкриття виконавчого провадження, підлягають скасуванню інші постанови відповідача (про стягнення виконавчого збору, про арешт коштів боржника, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про розшук майна боржника, про закінчення виконавчого провадження), прийняті за наслідками винесення протиправної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Щодо стягнення безпідставно набутих коштів.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору у розмірі 51000,00 гривень від 07.02.2025; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 07.02.2025; про арешт коштів боржника від 07.02.2025; про розшук майна боржника від 07.02.2025; про закінчення виконавчого провадження від від 03.03.2025 є протиправними, а отже, відпала підстава, на якій відповідач набув кошти від позивача внаслідок вчинення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням документа, строк звернення до примусового виконання якого ще не настав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе застосувати до вказаних відносин положення законодавства щодо повернення безпідставно набутого майна та стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів в сумарному розмірі 56420 (п`ятдесят шість тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок, що складається з таких сум: подвійний розмір штрафу - 51000,00 грн; виконавчий збір - 5100,00 грн., мінімальні витрати виконавчого провадження - 320,00 грн.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18.

Відповідачем у відзиві підтверджено, що всі суми, щодо яких позивачем заявлено вимоги, вже стягнено до Державного бюджету, у зв`язку із чим виконавцем прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2025 на підставі п.9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 гривень.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст.132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з п.1 ч.3 ст.134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами п.2 ч.3 ст.134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст.134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також, Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI (далі - Закон №5076) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст.30 Закону №5076 гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 липня 2024 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «АВЕР ЛЄКС» укладено договір №394 про надання правничої допомоги.

Пунктом 4.5 розділу 5 Договору визначено, що оплата послуг об`єднання здійснюється на підставі виставлених рахунків, які формуються з урахуванням положень даного Договору та Додатку №1, який є невід`ємною частиною даного Договору, після підписання Клієнтом акту приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до додаткової угоди №2 від 14.02.2025 до Договору №394 сторони погодили, що на підставі та на виконання положень Договору №394 про надання правничої допомоги від 30 липня 2024 року Клієнт доручає, а Об`єднання бере на себе зобов`язання надати правничу (правову) допомогу Клієнту щодо підготовки проєкту та подання до Дніпропетровського окружного адміністративного суду позовної заяви Клієнта («Позивач») до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) («Відповідач») про визнання постанов державного виконавця в межах виконавчого провадження №77078145 протиправними та їх скасування. Вартість послуг, які надаються за Договором становить 15 000, 00 грн.

18 березня 2025 року Адвоктасьим об`єднанням «АВЕР ЛЄКС» виставлено рахунок №64 у розмірі 15 000, 00 грн. на ім`я ОСОБА_1 .

18.03.2025 ОСОБА_1 було сплачено 15 000, 00 грн. на користь Адвокатського об`єднання «АВЕР ЛЄКС» за послуги з правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 суд зазначає, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Згідно з п.2 ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відтак, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, дослідженню підлягають обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, серед іншого, договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про фактичне надання послуг (виконання робіт).

Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт згідно з наданими до суду документами, суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн., є непропорційним до предмету спору, виходячи з того, що вказана адміністративна справа була визнана судом справою незначної складності, її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження, що, в свою чергу, свідчить про те, що розмір витрат на правову допомогу, який зазначений представником позивача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи не може бути визнаний судом співмірним зі складністю справи, обсягом та якістю наданих послуг позивачу, а також часом, витраченим на виконання відповідних робіт (послуг).

Також суд зазначає, що предмет спору в цій справі не є значно складним, містить лише один епізод спірних правовідносин, та не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. Зі змісту позовної заяви вбачається, що її написання не потребувало від фахівця у галузі права значних зусиль та знань, так як наслідок сума витрат на її написання є значно завищеною, здебільше наведені норми чинного законодавства, використання яких є типовим для даного виду публічно-правових спорів. При цьому сам адвокат участі у судових засіданнях не приймав, надсилання до суду здійснювалось у електронному вигляді без витрат часу на явку до суду особисто.

У зв`язку з цим, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення витрат на правничу правову допомогу в розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок).

Відповідно до положень частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задволення позовних вимог.

Сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5813,84 грн. підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 139, 243-246, 250, 255, 287 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (ідентифікаційний код: 44703621, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) (ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними та скасування постанов, - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення №16 від 13.01.2025 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 25 500,00 грн.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про стягнення виконавчого збору у розмірі 5100,00 гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про арешт коштів боржника.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 07.02.2025 ВП №77078145 про розшук майна боржника.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного державного виконавця Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтюх Єлизавети Євгеніївни від 03.03.2025 ВП №77078145 про закінчення виконавчого провадження.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) безпідставно отримані кошти в сумарному розмірі 56420,00 грн. (п`ятдесят шість тисяч чотириста двадцятьгривень 00 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 5813,84 грн. (п`ять тисяч вісімсот тринадцять гривень вісімдесят чотири копійки) та витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (ідентифікаційний код: 44703621, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, буд. 56).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон