Справа № 620/117/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/117/24 Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Ганечко О.М.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернігівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, -

В С Т А Н О В И В :

Головне управління Державної податкової служби у Чернігівській області звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило: стягнути податковий борг в сумі 58346,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за відповідачем рахується заборгованість по сплаті податків у сумі 58346,00 грн, втім вказана сума відповідачем в добровільному порядку не сплачена.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Стягнуто в дохід бюджету з ОСОБА_1 кошти у сумі 58346 гривень (п`ятдесят вісім тисяч триста сорок шість гривень 00 коп.) для погашення податкового боргу з орендної плати з фізичних осіб на р/р UA0025719; отримувач - ГУК у Черніг.обл/тг с.Крути/18010900, код ЄДРПОУ - 37972475, банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що нарахування відповідачу плати за землю (орендної плати за землю) є протиправним, оскільки відповідач, який отримав в оренду «для ведення фермерського господарства» земельні ділянки здійснює діяльність на цих землях не особисто, а через створену нею юридичну особу - фермерське господарство.

Відтак, відповідач не повинен сплачувати плату за землю, яку використовує фермерське господарство «Ялинка СВ» (код 35583743), тому стягнення податкового боргу є протиправним.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що незважаючи на те, що земельна ділянка може використовуватися Фермерським господарством, платити орендну плату за законом повинен орендар, яким є людина (фізична особа), а в нашому випадку зазначена орендована земельна ділянка Фермерським господарством не використовується, ніяких договорів про піднайм (суборенду) не зареєстровано, тому відсутні підстави для не нарахування та не сплати орендної плати з фізичної особи ОСОБА_1 за орендовану ним земельну ділянку з кадастровим номером №:03:000:0988.

У додаткових поясненнях відповідачем звернуто увагу на те, що надана відповідачу для ведення фермерського господарства земельна ділянка знаходиться на території Чернігівської області, тобто на території, на якій ведуться (велися) бойові дії, за цю земельну ділянку за період з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року в силу приписів підпункту 69.14 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України орендна плата не нараховується та не сплачується.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача виник податковий борг на підставі податкового повідомлення-рішення №-2513 від 02.11.2022, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік у розмірі 29173 грн та на підставі податкового повідомлення-рішення №25943-2408-2513 від 14.06.2023, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2023 рік у розмірі 29173 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення направлені відповідачу рекомендованим листом за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , втім останні повернулись позивачу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

У зв`язку з несплатою суми грошового зобов`язання позивачем винесено податкову вимогу форми «Ф» від 23.09.2020 №505-13.

Зазначена вимога була направлена відповідачу рекомендованим листом за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , однак не вручена відповідачу та повернулась позивачу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Оскільки в добровільному порядку сума заборгованості відповідачем не сплачена, позивач просив стягнути її у судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач у добровільному порядку суму податкового боргу в сумі 58346,00 грн не сплатив, тому наявні підстави для стягнення його в примусовому порядку з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків і коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Податковий кодекс України врегульовує відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.

Пунктом 131.2 статті 131 Податкового кодексу України встановлено, що при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Абзацом 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, шо у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

У силу вимог пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.

Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.

Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.

Згідно із п. п. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючий орган має право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Пунктами 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.

Пунктами 95.1 та 95.2 статті 95 ПК України встановлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Згідно з вимогами п. 95.4 ст. 95 ПК України контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідача виник податковий борг на підставі податкового повідомлення-рішення №-2513 від 02.11.2022, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2022 рік у розмірі 29173 грн та на підставі податкового повідомлення-рішення №25943-2408-2513 від 14.06.2023, яким визначено суму податкового зобов`язання з орендної плати з фізичних осіб за 2023 рік у розмірі 29173 грн.

Вищевказані податкові повідомлення-рішення направлені відповідачу рекомендованим листом за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , втім останні повернулись позивачу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Колегія суддів звертає увагу на те, що одним із етапів стягнення податкового боргу з боржника є надсилання на адресу суб`єкта господарювання відповідної податкової вимоги.

Згідно пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Пунктом 7 Порядку направлення контролюючими органами податкових вимог платникам податків, затвердженим наказом Міністерства фінансів України 30.06.2017 №610 встановлено, що податкова вимога вважається належним чином врученою платнику податків (крім фізичних осіб), якщо вона надіслана за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові (абзац перший).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків податкову вимогу через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, така податкова вимога вважається врученою платнику податків у день, вказаний поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (абзац третій).

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з несплатою суми грошового зобов`язання винесено податкову вимогу форми «Ф» від 23.09.2020 №505-13.

Зазначена вимога була направлена відповідачу рекомендованим листом за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , однак не вручена відповідачу та повернулась позивачу з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, вказана податкова вимога вважається врученою платнику податків, з урахуванням наведених вимог Порядку.

При цьому, заборгованість у відповідача у розмірі 58346,00 грн підтверджується даними з інтегрованої картки платника податків, наданим до суду першої інстанції, та у матеріалах справи відсутні докази сплати нарахованих контролюючим органом вказаних податкових зобов`язань.

Водночас, колегія суддів враховує, що предметом у даній справі є стягнення з відповідача боргу, нарахованого за узгоджені податкові зобов`язання, у той час як правовідносини щодо правомірності чи неправомірності спірних податкових повідомлень-рішень не стосуються даної справи, що спростовує відповідні посилання скаржника на відсутність підстав для сплати плати за землю, яку використовує фермерське господарство «Ялинка СВ» (код 35583743).

Як наслідок, з вказаних підстав колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника про відсутність правових підстав для нарахування плати за землю, так як земельна ділянка знаходиться на території Чернігівської області, тобто на території, на якій ведуться (велися) бойові дії.

У свою чергу, матеріали справи не містять інформації щодо оскарження у судовому порядку податкових повідомлень-рішень №-2513 від 02.11.2022 та №25943-2408-2513 від 14.06.2023, на підставі яких виник податковий борг.

Доводи апелянта про те, що ні від позивача, ні від суду не отримував будь-які судових документів, не зважаючи на те, що вся судова кореспонденція хоча і направлялася судом на адресу відповідача, втім з невідомих причин пересилалася поштою до м.Дніпро, де відповідач ніколи не мешкав, колегія суддів оцінює критично, враховуючи наступне.

Як свідчать матеріали справи, судом першої інстанції було відкрито провадження у справі на підставі ухвали від 15.01.2024 та у подальшому винесено спірне рішення від 18 березня 2024 року.

Вказані судові рішення направлялись на адресу відповідача, а саме: АДРЕСА_1 , однак не були вручені та повернулись до суду з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до пунктів 4 та 5 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, вказані судові рішення вважаються такими, що належним чином вручені відповідачу.

Отже, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є правильним та таким, що відповідає приписам законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді О.М. Ганечко

В.В. Кузьменко