Справа № 300/3420/25
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" липня 2025 р. справа № 300/3420/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Геник Андрій Васильович, до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в від імені якого діє адвокат Геник Андрій Васильович, звернувся в суд із позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо видачі наказу про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 згідно рапорту про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу"; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач подав на ім`я командира військової частини рапорт від 09.03.2025 про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", тобто у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи. Однак під час його розгляду вищим командуванням позитивного результату прийнято не було. Позивач отримав відповідь командира військової частини НОМЕР_1 з якої випливає, що командування військової частини НОМЕР_1 залишило рапорт без реалізації. Тобто без прийняття відповідного рішення, ані наказу про звільнення, ані обґрунтованої відмови надано не було. Такий підхід, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність з боку посадових осіб військової частини. Тож належним способом захисту буде зобов`язання військової частини до повторного розгляду рапорту позивача та видання наказу про його звільнення з військової служби.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Позовні вимоги не визнав. Вказав, що військовою частиною НОМЕР_1 було отримано рапорт про звільнення з військової служби, який надійшов до військової частини НОМЕР_1 28.03.2025 та зареєстрований за вхідним №6411. Даний рапорт був розглянутий командиром військової частини НОМЕР_1 та за результатами розгляду прийнято рішення про відмову у звільненні з військової служби, про що було накладено резолюцію. Крім того, військовою частиною НОМЕР_1 було проінформовано позивача про результати розгляду рапорту про звільнення з військової служби. Відповідно до пункту 2 Розділу ІІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Командиром військової частини НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту була накладена відповідна резолюція. Своєю чергою, до поданого рапорту позивача не було долучено копію аркуша бесіди, що не відповідає вимогам підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та пункту 5 додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170. Варто зазначити, що звільнення з військової служби за сімейними обставинами здійснюється у випадку, якщо військовослужбовець не висловив бажання проходити військову службу. Про своє бажання такий військовослужбовець зазначає в аркуші бесіди, яка проводиться з ним командирами різного рівня для з`ясування бажання продовжувати військову службу. Зважаючи на наведені норми законодавства, за результатами розгляду рапорту на звільнення було прийнято рішення відмовити у звільненні з військової служби (а.с.47-51).
У відповіді на відзив представник позивача вказав, що з копії рапорту позивача №6411, який був доданий до відзиву відповідачем, вбачається, що після його розгляду уповноваженими на те особами було прийнято рішення про задоволення вимоги позивача щодо його звільнення з військової служби. Це прямо підтверджується надписом на рапорті "Погоджую". Таким чином, опісля накладена резолюція на рапорт не відповідає попередньо вчиненим діям, прийнята безпідставно та є неправомірною. Позивач висловив своє бажання безпосередньо у рапорті про звільнення з військової служби, адже під час його складання уповноважені працівники військової частини НОМЕР_1 уточнювали це в усному порядку. Це власне підтверджується його твердженням: "Погоджуюсь на виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 до проведення усіх розрахунків", що свідчить про його волевиявлення щодо звільнення з військової служби без подальшого її проходження. Таким чином, жодних окремих бесід з ним ніхто не проводив, а тому аркуша бесіди по даному питання як такого немає. Окрім того, долучений позивачем до рапорту акт обстеження сімейного стану військовослужбовця, виданий ТЦК та СП, робився виключно з метою звільнення з військової служби, оскільки це є обов`язковою вимогою доведення факту відсутності інших членів сім`ї І чи ІІ ступеню спорідненості, які здійснюють чи можуть здійснювати догляд. А тому такі вказані дії, зокрема, по збиранню доказів, додатків до рапорту, написання рапорту, подання рапорту і т.д., свідчать саме про пряме волевиявлення військовослужбовця залишити військову службу та бути звільненим (а.с.56-58).
Суд, розглянувши відповідно до вимог ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників, дослідивши письмові докази, встановив наступне.
ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , на разі проходить службу на посаді водія-електрика підрозділу польового вузла зв`язку та прикомандирований до військової частини НОМЕР_1 .
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі-Інструкція), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170.
Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України 10.04.2009 №170 визначено, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються:
- копія аркуша бесіди;
- копія рапорту військовослужбовця;
- копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);
- документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько консультативної комісії закладу охорони здоров`я: документи, які підтверджують відповідні родинні зв`язки з цією особою (особами); один із документів, що підтверджує відсутність в особи інших членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьків, її чоловіка або дружини, дітей, у тому числі усиновлених) чи другого ступеня споріднення (рідних братів, сестер та онуків): один із документів, що підтверджує інвалідність особи першого чи другого ступеня споріднення, її потребу у постійному догляді та акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформація про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати такий догляд, затвердженого керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки; один із документів, що підтверджує інвалідність особи, яка потребує догляду: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики; висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді (пункт 26).
Як встановлено судом, позивач начальнику зв`язку-начальнику вузла військової частини НОМЕР_2 подав рапорт від 09.03.2025 про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", тобто у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи (а.с.53).
До рапорту позивачем було подано нотаріально посвідчені копії наступних документів:
- паспорта та картки платника податків ОСОБА_1 ;
- паспорта, картки платника податків та пенсійного посвідчення ОСОБА_2 ;
- повторне свідоцтва про народження ОСОБА_1 від 03.09.2024;
- висновку лікарсько-консультативної комісії поліклінічного відділу від 29.07.2024 №806;
- свідоцтва про розірвання шлюбу від 03.09.2024;
- свідоцтво про смерть від 02.12.1995;
- копію інформація Центрального відділу ДРАЦС Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління юстиції від 24.10.2024 №60/09/103-06;
- акт обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати догляд від 20.02.2025 №1/568.
Із вказаних документів, зокрема свідоцтва про народження від 03.09.2024 серії НОМЕР_3 вбачається, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , якому з 15.01.2024 встановлено ІІ групу інвалідності без переогляду. Вказане підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 15.04.2024 серії 12 ААД №056127 (а.с.12-13).
Відповідно до висновку про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 29.07.2024 №805, ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (а.с.15).
Як йдеться в акті обстеження сімейного стану військовослужбовця із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб І та ІІ ступеня спорідненості, які здійснюють або можуть здійснювати догляд від 25.02.2025 №1/568, складеному ІНФОРМАЦІЯ_1 , інші особи, які можуть здійснювати постійний догляд за особою, що його потребує ( ОСОБА_2 ), зокрема першого та другого ступеня спорідненості, відсутні. Мати ОСОБА_2 ОСОБА_3 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 02.12.1995 серії НОМЕР_4 . Свідоцтвом від 03.09.2024 серії НОМЕР_5 підтверджується розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.17-18,21-23).
Згідно з інформацією Центрального відділу ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.10.2024 №60/09/103-06, інших актових записів про народження дітей у ОСОБА_2 , окрім №10 від 17.05.1986 про народження позивача, не виявлено (а.с.19-20).
Відповідачем не заперечується обставина наявності у батька позивача інвалідності ІІ групи, а також потреби у постійному догляді.
Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення №1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця (пункт 233 Положення №1153/2008).
Згідно з пунктом 32.2.14 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України 31 січня 2024 №40, резолюція є основною формою реалізації управлінських доручень, яка передбачає постановку конкретного завдання, визначення його предмета, мети, строку та відповідальної за виконання особи.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІІ Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 №531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Разом з цим, як встановлено судом, командуванням військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт про звільнення з військової служби солдата ОСОБА_1 та листом від 22.04.2024 №2088/3876 повідомлено, що позитивного рішення не прийнято (а.с.24).
Будь-яких підстав за яких такий рапорт залишено без реалізації не вказано.
Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач вказує на нову (не зазначену у повідомленні від 22.04.2025) підставу для залишення рапорту без реалізації, а саме відсутність аркуша бесіди.
Позивач вважає бездіяльність щодо не видачі наказу про його звільнення протиправною, у зв`язку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання і далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.
Як уже встановлено судом позивач звернувся до начальника зв`язку-начальника вузла зв`язку військової частини НОМЕР_2 з рапортом від 09.03.2025, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком, який є особою з інвалідністю II групи.
На вказаному рапорті поставлені наступні резолюції: начальника зв`язку НВЗ в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_5 "клопочу по суті рапорту солдата ОСОБА_1 " та командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_6 "клопочу по суті рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_7 ". рапорт погоджено старшим лейтенантом юстиції Надрагою.
Проте, командуванням військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача від 09.03.2025 про звільнення з військової служби та надано відповідь листом від 22.04.2025 №2088/3876, яким повідомлено, що позитивного рішення не прийнято. Рапорт залишено без реалізації.
Суд констатує той факт, що окрім позивача відсутні інші особи, які б могли здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_2 . З копії рапорта позивача, вбачається, що після його розгляду уповноваженими на те особами було прийнято рішення про задоволення вимоги позивача щодо його звільнення з військової служби. Це прямо підтверджується надписом на рапорті "Погоджую".
Підводячи підсумок викладеного вище, суд вважає, що позивач має безумовне право на звільнення з військової служби на підставі підпункт "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, однак у реалізації такого права відповідач безпідставно відмовив позивачу.
З огляду на це відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 з підстави, передбаченої підпунктом "г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" належить визнати протиправною, а позовну вимогу в цій частині задовольнити.
Щодо вимоги про зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача та видати наказ про звільнення позивача з військової служби, то суд враховує, що в кожній конкретній справі суд, констатуючи незаконність рішення суб`єкта владних повноважень, повинен впевнитися у тому, що за встановлених обставин справи не існує законних перешкод для прийняття рішення на користь заявника.
Наведене також підтверджується положеннями ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, за змістом яких суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд враховує, що відповідач не заперечує проти наявності підстав для звільнення позивача з військової служби. У відзиві на позовну заяву не наведено жодних застережень на противагу цій обставині. Відповідачем також не заперечується обставина подання позивачем означеного рапорту та долучених до нього документів.
Відповідно до пункту 241 Положення №1153/2008, накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
За змістом пункту 242 Положення №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.
З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо видачі наказу про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 згідно з рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу", а також зобов`язання військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби з врахуванням абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп "г" п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Що стосується посилання відповідача у відповіді на відзив, на відсутність аркуша бесіди із військовослужбовцем, то суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 12.7 Інструкції №170 під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для територіального центру комплектування та соціальної підтримки стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та територіальний центр комплектування та соціальної підтримки для направлення його на військовий облік.
При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань. Відповідно до абз. 5-6 пп. 5 п. 12.7 розділу ХІІ Наказу №170, зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди. Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.
Тобто, з огляду на вищенаведені норми, на відповідача покладено обов`язок оформлення, створення, зберігання такого документа. Таким чином, це цілком пояснює факт ненадання позивачем копії аркуша бесіди відповідачу разом з його рапортом на звільнення з військової служби, адже той безпосередньо знаходиться в останнього.
Як правильно зазначає відповідач, звільнення з військової служби за сімейними обставинами здійснюється у випадку, якщо військовослужбовець не висловив бажання проходити військову службу.
У даному випадку безпосередньо у рапорті про звільнення з військової служби позивач висловив своє бажання звільнення з військової служби. Це власне підтверджується його твердженням: "Погоджуюсь на виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 до проведення усіх розрахунків", що свідчить про його волевиявлення щодо звільнення з військової служби без подальшого її проходження. І як зазначив з цього приводу представник позивача, під час складання рапорту уповноважені працівники військової частини НОМЕР_1 уточнювали бажання позивача продовжити службу в усному порядку, жодних окремих бесід з ним не проводилося, а тому аркуша бесіди по даному питання як такого немає.
Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Геник Андрій Васильович, до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не видачі наказу про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 на підставі рапорту про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , Львівська область) повторно розглянути рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_1 ) про звільнення з військової служби з урахуванням абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" та видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.