Справа № 320/734/24
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Київ справа №320/734/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві

Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

третя особа Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної

адміністрації

про визнання протиправним та скасування постанов та зобов`язання вчинити

певні дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Управління освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд визнати протиправними та скасувати постанови в межах ВП №72229204: від 12.07.2023 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 369 грн, від 12.07.2023 про стягнення виконавчого збору у розмірі 13400 грн, від 27.12.2023 про накладення штрафу у розмірі 1700 грн; від 28.12.2023 про відкриття виконавчого провадження №73691848 щодо стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 369 грн, від 28.12.2023 ВП №73691836 про відкриття виконавчого провадження щодо штрафу у розмірі 1700 грн, від 28.12.2023 ВП №73691825 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення виконавчого збору у розмірі 13400 грн; зобов`язати відповідача винести постанови про повернення виконавчих документів стягувачам у зазначених ВП.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він не є користувачем земельної ділянки, паркувального майданчику, будинку охорони, які судовим рішенням у справі №910/1851/23, на підставі якого винесені виконавчі документи, та слугували підставою для винесення спірних постанов. Означені земельна ділянка, паркувальний майданчик та будинок охорони перебувають у користуванні ФОП ОСОБА_2 . На думку позивача, оскільки він не є користувачем означених земельної ділянки, паркувального майданчику та будинку охорони, тому відсутні підстави для винесення спірних постанов відносно нього.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення копії ухвали суду від 02.02.2024 на адресу Дніпровського ДВС.

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

15.02.2024 року до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог

15.03.2024 року до суду надійшли матеріали виконавчих проваджень, витребуваних ухвалою суду від 02.02.2024.

Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.05.2023 у справі №910/1851/23 позов задоволено повністю. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути Управлінню освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації частину земельної ділянки площею 0,15134 га кадастровий номер :90:135:0120 по АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від паркувального майданчику, будинку охорони.

На виконання означеного судового рішення Господарським судом міста Києва видано наказ від 27.06.2023.

Постановою державного виконавця від 12.07.2023 ВП №72229204 відкрито виконавче провадження з виконання наказу №910/1851/23, виданого 27.06.2023 Господарським судом м. Києва про зобов`язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути Управлінню освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації частину земельної ділянки площею 0,15134 га кадастровий номер :90:135:0120 по АДРЕСА_1 , привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від паркувального майданчику, будинку охорони. Боржник ФОП ОСОБА_1 , стягувач Управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Постановою державного виконавця від 12.07.2023 ВП №72229204 визначено для боржника розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 369 грн.

20.09.2023 державним виконавцем винесено вимогу про звільнення ФОП ОСОБА_1 земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця від 26.09.2023 ВП №72229204 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого документа №910/1851/23 у зв`язку з надходженням ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.09.2023, якою зупинено лію рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.2023 у справі №910/1851/23 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акта за результатами розгляду апеляційної скарги.

Постановою державного виконавця від 20.11.2023 ВП №72229204 у зв`язку з набранням законної сили ухвалою Північного апеляційного Господарського суду від 17.10.2023 у справі №910/1851/23 поновлено ВП №72229204.

18.12.2023 та 27.12.2023 державним виконавцем винесено вимоги про обов`язкову присутність заінтересованих сторін під час проведення виконавчих дій.

Постановою державного виконавця від 12.07.2023 ВП №72229204 з боржника стягнуто виконавчий збір у розмірі 13400 грн.

Постановою державного виконавця від 27.12.2023 ВП №72229204 на боржника накладено штраф у розмірі 1700 грн.

Постановою державного виконавця від 28.12.2023 ВП №72229204 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання наказу №910/1851/23, виданого 27.06.2023 закінчено з виведенням в окремі провадженні виконавчого збору, штрафу та витрат виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця від 28.12.2023 відкрито ВП №73691836 з примусового виконання постанови №72229204, виданої 27.12.2023 Дніпровським ВДВС про стягнення штрафу у розмірі 1700 грн.

Постановою державного виконавця від 28.12.2023 відкрито ВП №73691825 з примусового виконання постанови №72229204, виданої 12.07.2023 Дніпровським ВДВС про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 13400 грн.

Постановою державного виконавця від 28.12.2023 відкрито ВП №73691848 з примусового виконання постанови №72229204, виданої 12.07.2023 Дніпровським ВДВС про стягнення з боржника розміру мінімальних витрат у сумі 369 грн.

Вважаючи такі постанови протиправними позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі по тексту також - Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закон №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктами 1, 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

У виконавчому документі зазначається дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

В силу положень частин першої, другої статті 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до абзацу 1 частини четвертої статті 27 Закону №1404-VIII державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Водночас, положеннями частини п`ятої, дев`ятої статті 27 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується державним виконавцем, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» та Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

За приписами статті 42 Закону №1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини першої статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Системний аналіз означених правових норм дає підстави для висновку про імперативно закріплений обов`язок державного виконавця відкрити виконавче провадження за виконавчим документом, який відповідає законодавчо встановленим вимогам, а також на стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, виконавчого збору та штрафу у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, спірні постанови в межах ВП №72229204 винесені з метою примусового виконання виконавчого документу наказу Господарського суду м. Києва №910/1851/23, виданого 27.06.2023 про зобов`язання Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути Управлінню освіти Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації частину земельної ділянки площею 0,15134 га кадастровий номер :90:135:0120 по вул. Миколайчука, 3-а, що у Дніпровському районі м. Києва, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення від паркувального майданчику, будинку охорони. Боржником в означеному наказі є ОСОБА_1 , стягувачем Управління освіти Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Враховуючи відповідність означеного наказу вимогам Закону №1404-VIIІ, суд дійшов висновку про правомірність вчинених державним виконавцем дій з відкриття ВП №72229204.

При цьому матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження звернення позивача до суду чи до державного виконавця з метою замінити сторону виконавчого провадження - боржника, що має наслідком відсутність підстав вважати протиправними винесені відповідачем постанови про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження, виконавчого збору, застосування штрафу та в подальшому у зв`язку із закінченням виконавчого провадження виведенням означених постанов в окремі виконавчі провадження, відкриті спірними постановами №№73691848, 73691825 та 73691836.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

VI. Судові витрати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстав для відшкодування позивачу понесених при подачі позову судових витрат немає.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.