Справа № 380/12012/25
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

30 червня 2025 рокусправа № 380/12012/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м.Львові питання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Соснівської гімназії Шептицької міської ради, Відділу освіти Шептицької міської ради, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Соснівської гімназії Шептицької міської ради, Відділу освіти Шептицької міської ради, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації, в якому просить:

- визнати рішення, прийняті атестаційними комісіями І, ІІ, III рівнів щодо ОСОБА_1 , заступника директора з навчально-виховної роботи, такими, що прийняті з порушенням чинного законодавства та є неправомірними;

- визнати протиправними дії Соснівської гімназії Шептицької міської ради та її директора Запісоцького Р.В. щодо атестації позивача та видачі наказу від 28.03.2025 №33-к «Про результати атестації педагогічних працівників школи у 2024-2025 навчальному році» (додаток 14) в п.2 щодо позивача, без дотримання процедури проведення атестації згідно Положення про атестацію педагогічних працівників;

- скасувати наказ від 08.05.2025 №54-к «Про невідповідність займаній посаді», виданий Соснівською гімназією (додаток 15);

- зобов?язати відповідачів поновити позивача у правах, які були порушені незаконними рішеннями атестаційних комісій та визнати рішення атестаційної комісії І, ІІ, ІІІ рівнів такими, згідно яких я відповідаю займаній посаді заступника директора з навчально-виховної роботи;

- стягнути з відповідача на мою користь суму маральної шкоди в розмірі 100 тис. гривень, завданої внаслідок неправомірної атестації, яка призвела до емоційних страждань, приниження честі та гідності, порушення мого ділового іміджу, негативного впливу на психоемоційний стан та інші негативні наслідки.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Соснівської гімназії Шептицької міської ради Львівської області з 01.09.2008. Відповідно до Положення про атестацію педагогічних працівників, повинна була пройти у 2025 році атестацію. 25.03.2025 у Соснівській гімназії Шептицької міської ради Львівської області відбулося засідання атестаційної комісії І рівня, на якому було прийнято рішення про те, що позивач не відповідає займаній посаді. Атестаційними комісіями ІІ і ІІІ рівня рішення комісії І рівня залишено без змін.

Позивач вважає, що таке рішення фактично є помстою за подання нею заяв до поліції та відкриття кримінального провадження щодо нанесення їй тілесних ушкоджень і моральної шкоди директором школи, заяв щодо порушення її прав до начальника відділу освіти, уповноваженого з прав людини, департаменту освіти і науки ЛОДА.

При цьому, вказує, що до складу атестаційної комісії І рівня входили особи, у яких є конфлікт інтересів із нею, зокрема директор гімназії, заступник директора та голова профспілки, які свідчили проти неї у кримінальному провадженні. Крім того, вважає, що наявні численні порушення в процедурі проведення атестації.

Відтак, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою судді від 18.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересіву будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій;

суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Тобто публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати такий спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Суд зазначає, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Тобто суд повинен з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Такий правовий висновок закріплений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) та від 12.02.2020 у справі № 693/1140/16-ц.

У даному випадку прийняття та звільнення з роботи заступника директора загальноосвітнього навчального закладу не є публічно-правовими відносинами, оскільки не є пов`язаними з реалізацією публічної влади.

Зазначений спір є спором про право, а не спором між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності, тому цей спір належить до цивільної юрисдикції, оскільки за змістом та характером спору, що є вирішальним під час віднесення справи до цивільної чи адміністративної юрисдикції, правовідносини між сторонами є трудовими.

Крім того, за змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України, до юрисдикції адміністративних судів віднесено також спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

З аналізу вказаних норм убачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на будь-які трудові спори, а лише ті, що пов`язані з прийняттям громадян на публічну службу, її проходженням, звільненням з неї.

Спори з приводу прийняття громадянина на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби охоплюють весь спектр спорів, що виникають у відносинах публічної служби. Водночас до цієї категорії не належать трудові спори: а) керівників та інших працівників державних і комунальних підприємств, установ та організацій; б) працівників, які працюють за трудовим договором у державних органах і органах місцевого самоврядування; в) працівників бюджетних установ.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є рішення, прийняті атестаційними комісіями Соснівської гімназії Шептицької міської ради, Відділу освіти Шептицької міської ради, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації щодо ОСОБА_1 , яка працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Соснівської гімназії Шептицької міської ради.

А також, дії Соснівської гімназії Шептицької міської ради та її директора ОСОБА_2 щодо атестації позивача та видачі наказів від 28.03.2025 №33-к «Про результати атестації педагогічних працівників школи у 2024-2025 навчальному році», від 08.05.2025 №54-к «Про невідповідність займаній посаді», виданий Соснівською гімназією.

Відповідно до частини першої, другої статті 22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16.01.2020 №463-IX (далі - Закон №463-IX) на посади педагогічних працівників приймаються особи, які мають педагогічну освіту, вищу освіту та/або професійну кваліфікацію, вільно володіють державною мовою (для громадян України) або володіють державною мовою в обсязі, достатньому для спілкування (для іноземців та осіб без громадянства), моральні якості та фізичний і психічний стан здоров`я яких дозволяють виконувати професійні обов`язки.

Перелік посад педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Педагогічні працівники мають права, визначені Законом України «Про освіту», цим Законом, законодавством, колективним договором, трудовим договором та/або установчими документами закладу освіти.

Педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього Закону та законодавства про працю.

Водночас, з аналізу положень ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ст. 1 Закону України «Про державну службу», слід дійти висновку, що посада заступника директора закладу загальної середньої освіти не є посадою у державному органі чи його апараті, а робота на ній не належить до публічної діяльності.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є педагогічним працівником. Позивачка не складала Присягу державного службовця, і їй не присвоювався ранг державного службовця, що й не заперечується самою позивачкою.

Відповідно до частини першої статті 1 КЗпП України цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя працівників, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2 КЗпП України гарантовано, зокрема, право працівників на звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка ставить вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що відносяться до трудових спорів, які розглядаються в порядку цивільного судочинства, оскільки діяльність заступника директора школи не є публічною службою у розумінні КАС України.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових правовідносин, якими в цьому випадку є трудові відносини.

Суд вважає, що на правовідносини з заступником директора загальноосвітньої школи не поширюються норми, що регулюють публічно-правові відносини, оскільки позивачка оскаржує накази, які стосуються її звільнення із займаної посади, що є суто трудовими відносинами між роботодавцем і працівником і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З аналізу норм чинного законодавства можна зробити висновок, що заступник керівника закладу загальної середньої освіти не перебуває на публічній службі, а відповідно до Закону №463-IX на трудові відносини керівника закладу загальної середньої освіти поширюється як дія цього Закону, так і норми КЗпП України, тому спори щодо атестування і звільнення такої особи за своєю правовою природою є приватноправовими (трудовими) і підлягають розгляду за правилами цивільної юрисдикції.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №815/6096/17, де вирішувалося питання про звільнення педагогічного працівника.

Також, аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 693/1140/16-ц, де вирішувалося питання про звільнення керівника закладу загальної середньої освіти.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим та на нього не поширюється юрисдикція адміністративного суду.

Окрім того, як зазначає Європейський Суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п.33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, вирішує спір, що підлягає розгляду судом іншої юрисдикції (п.п.24-25 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006, заяви №29458/06 і №29465/04).

Таким чином, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» (належним судом) у розумінні ч.1 ст.6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Водночас, згідно з вимогами ч. 1 ст. 239 КАС України суд роз`яснює позивачці про віднесення цієї категорії справ до юрисдикції загального суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 239 КАС України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що провадження у даній справі слід закрити.

Керуючись ст.ст. 19, 238, 241-243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в:

закрити провадження в адміністративній справі №380/12012/25 за позовом ОСОБА_1 до Соснівської гімназії Шептицької міської ради, Відділу освіти Шептицької міської ради, Департаменту освіти і науки Львівської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна