Справа № 520/7962/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 р. Справа № 520/7962/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 03.07.24 по справі № 520/7962/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області, апелянт), в якому просила:

-визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо не зарахування їй періоду роботи з 01.01.2004 по 31.08.2023 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- визнати неправомірними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо припинення виплати їй доплати до старого основного розміру пенсії (01.10.2017) - 425,35 грн, доплати за індексацію - 50,98, доплати до 2000 грн 77,65 грн, доплати до мінімальної пенсійної виплати - 43,95 та доплати за понаднормовий стаж та не проведення індексації цих доплат на підставі п. 6 постанови КМУ №124 від 20 лютого 2019 року та проводити в подальшому перерахунки та індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат та надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 рр» ;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок пенсії та виплатити їй заборгованість з 29.09.2024, зарахувавши період роботи з 01.01.2004 по 31.08.2023 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області поновити їй з 29.09.2024 виплату доплати до старого основного розміру пенсії (01.10.2017) - 425,35 грн, доплати за індексацію - 50,98, доплати до 2000 грн 77,65 грн, доплати до мінімальної пенсійної виплати - 43,95 та доплати за понаднормовий стаж, та провести індексацію цих виплат на підставі п. 6 постанови КМУ №124 від 20 лютого 2019 року та проводити в подальшому перерахунки та індексації згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат та надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020, 2021, 2022, 2023, 2024 році».

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 частково задоволено позов ОСОБА_1 .

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 по 31.08.2023 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 29.09.2023, зарахувавши період роботи з 01.01.2004 по 31.08.2023 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.07.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та з 20.04.2017 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону № 1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 (далі-Закон №1788-ХІІ) передбачено зарахування до стажу у подвійному розмірі періодів роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги.

Апелянт зазначив, що для зарахування позивачці страхового стажу за період роботи у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 01.01.2004 по 31.08.2023 у подвійному розмірі підстави відсутні, що не було враховано судом першої інстанції під час розгляду даної справи.

Вважав, що ГУ ПФУ в Харківській області здійснювало свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України, отже, своїми діями права та законні інтереси позивачки не порушило.

Позивач правом на подання відзиву на апеляцію не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст.308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію за віком з 20.04.2017 за Законом №1058-ІV, що підтверджується розпорядженням про призначення пенсії (а.с.114).

Згідно з довідкою Комунального некомерційного підприємства «КРАСНОГРАДСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА РАЙОННА ЛІКАРНЯ» №229 від 24.12.2019, ОСОБА_1 дійсно працює фельдшером-лаборантом відділення анестезіології та інтенсивної терапії в КНП «Красноградська ЦРЛ» з 01.09.2002 (наказ №86 §1 від 30.08.2002 ) по теперішній час (а.с.9).

Як вбачається із копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , вона в період з 01.09.2002 по 31.08.2023 працювала в КНП «Красноградська ЦРЛ» на посаді лаборанта анестезіолого-реанімаційного відділення, фельдшера-лаборанта відділення анестезіології та інтенсивної терапії, лаборанта КДЛ (а.с.34-35).

02.11.2023 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою № ВЕБ-20001-Ф-С-23-263261, в якій просила зарахувати період роботи з 01.01.2004 по 31.08.2023 рік до стажу в подвійному розмірі згідно зі ст. 60 Закону №1788-ХІІ; привести у відповідність розрахунок пенсії з урахуванням всього стажу; виплатити заборгованість пенсії, яка виникла з моменту призначення пенсії; повідомити, який розмір пенсії після перерахунку вона отримає.

ГУ ПФУ в Харківській області листом №33046-36763/Д-03/8-2000/23 від 29.11.2023 на звернення позивачки повідомило, що вона перебуває на обліку та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058- ІV з 20.04.2017. Згідно з ч.4 ст.24 Закону №1058- ІV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Закону №1058-ІV (до 01.01.2004 року), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Статтею 60 Закону №1788-ХІІ передбачено зарахування до стажу у подвійному розмірі періодів роботи в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я. Для зарахування позивачці страхового стажу у подвійному розмірі за період роботи в відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 01.01.2004 по 31.08.2023 підстави відсутні.

02.11.2023 позивачка звернулась до ГУ ПФУ в Харківській області через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою № ВЕБ-20001-Ф-С-23-263391, в якій просила провести їй перерахунок пенсії, якщо перерахунок пенсії, включаючи суми доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, суми індексації та інших доплат до пенсії відповідно до Постанов №124,251,127,118,168 в 2019,2020,2021,2022 та 2023 роках не було проведено; повідомити розмір пенсії, який буде після проведення перерахунку; виплатити заборгованість пенсії, що виникла з 01.05.2019 у зв`язку з непроведеними перерахунками

ГУ ПФУ в Харківській області листом №33293-36766/Д-03/8-2000/23 від 01.12.2023 на звернення позивачки повідомило, що пенсію їй призначено та перераховано згідно з чинним законодавством.

Цим листом відповідач також повідомив позивачку, що за матеріалами пенсійної справи її страховий стаж складає 44 роки 8 місяців 4 дні, коефіцієнт страхового стажу дорівнює 0,44667.

Як вбачається із протоколу перерахунку пенсії ОСОБА_1 від 25.02.2024, її повний страховий стаж складає 44 роки 08 місяців 04 дні, з яких страховий стаж до 01.01.2004 складає 26 років 6 місяців 04 дні, страховий стаж після 01.01.2004 складає 18 років -02 місяці.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо не зарахування періоду роботи з 01.01.2004 по 31.08.2023 в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону №1788-ХІІ та щодо припинення виплати їй доплати до старого основного розміру пенсії (01.10.2017)-425,35 грн, доплати за індексацію -50,98 грн, доплати до 2000 грн -77,65 грн, доплати до мінімальної пенсійної виплати 43,95 грн та доплати за понаднормовий стаж , а також щодо не проведення індексації цих доплат на підставі п.6 постанови КМУ №124 від 20.02.2019, позивачка звернулась із цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 8 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Відповідно до роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-ХІІ.

З огляду на викладене, до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону №1788-ХІІ зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.1997 №303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.

Відповідно до записів трудової книжки, позивачка працювала з 01.09.2002 по 31.08.2023 в КНП «Красноградська центральна районна лікарня» на посадах лаборанта анестезіолого-реанімаційного відділення, фельдшера-лаборанта відділення анестезіології та інтенсивної терапії, лаборанта КДЛ.

Таким чином, ГУ ПФУ в Харківській області вчинено протиправні дії щодо не зарахування ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 по 31.08.2023 в подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону №1788-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають в сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом №1788-ХІІ та Законом №1058- IV.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини 1 статті 24 Закон №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною 4 статті 24 Закону №1058-ІV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Закон №1058-IV набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом №1788-ХІІ.

Так, відповідно до статті 60 Закону №1788-XII ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на цей час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.

Пунктом 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і 2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

02.08.2002 за вих.№03-2/1751-02-4 Міністерство праці та соціальної політики спрямувало до територіальних управлінь праці та соціального захисту населення спільний лист Мінпраці, Пенсійного фонду та Міністерства охорони здоров`я щодо зарахування часу роботи у патологоанатомічних відділеннях (бюро), відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів до стажу роботи у подвійному розмірі, для використання у практичній роботі.

Нормами пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України №1788-ХІІ застосовуються у частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відтак Закон України №1058-IV не передбачає обмежень щодо застосування статті 60 Закону України №1788-ХІІ під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, а сама редакція статті 60 Закону України №1788-ХІІ є чинною на теперішній час.

Положення статті 24 Закону України №1058-IV також не скасовують та не зупиняють дію статті 60 закону №1788-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування положень статті 24 Закону №1058-IV та статті 60 Закону №1788-ХІІ викладена у постановах Верхового Суду від 04.12.2019 у справі №689/872/17 та від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, які, у силу вимог частини 5 статті 242 КАС України, є обов`язковими для врахуванням.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами пунктів 1, 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відтак, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 01.09.2002 по 31.08.2023 працювала в КНП «Красноградська центральна районна лікарня» на посадах лаборанта анестезіолого-реанімаційного відділення, фельдшера-лаборанта відділення анестезіології та інтенсивної терапії, лаборанта КДЛ (а.с.34-35).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4.11.1993 №909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» відносяться лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санаторно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 19.08.1965 року №605 «Про покращення анестезіологічного-реанімаційної служби в країні», в багатопрофільних республіканських, крайових та обласних лікарнях можуть організовуватись палати для реанімації та інтенсивної терапії хворих.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого-реанімаційної допомоги населенню» №841 від 11.06.1986 затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, за приписами якого у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Апелянт заперечує проти подвійного зарахування страхового стажу за період роботи позивачки у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії з 01.01.2004 по 31.08.2023 у подвійному розмірі, зазначаючи, що підстави для цього відсутні.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Відповідно до роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 №10.02.11/450 та від 21.06.2002 №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону №1788-ХІІ зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.

Аналогічний правовий висновок наведено Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 11.12.2018 у справі №310/385/17 , від 23.01.2019 у справі №485/103/17, та від 04.12.2019 у справі №689/872/17 тощо.

Також, у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.

З аналізу вищезазначених норм та обставин справи вбачається, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач протиправно не зарахував ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 по 31.08.2023 в подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону №1788-ХІІ.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують та не свідчать про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, позаяк не містять аргументованих доводів на спростування правомірності висновку суду першої інстанції у взаємозв`язку з обставинами справи, та не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 311, 315, 316, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 липня 2024 року по справі № 520/7962/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін