Справа № 320/38002/23
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Київ справа №320/38002/23

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у

м. Києві та Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні

дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 11.04.2023 №445, виданий позивача;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про обмін посвідки на постійне проживання в Україні, виданої 04.02.2015 у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що у 2015 році отримала дозвіл на імміграцію в Україну та посвідку на постійне проживання. У лютому 2023 року позивач звернулась до відповідача для обміну посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 45-річного віку. Проте, відповідач спірним рішенням відмовив в обміні посвідки на постійне проживання та скасував дозвіл на імміграцію в Україну і зобов`язав залишити територію України протягом 1 місяця з моменту отримання відповідного рішення.

Позивачка стверджує, що для скасування дозволу на імміграцію в Україну необхідно довести факт подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів. Проте, на переконання позивача, спірне рішення таких обставин не містить.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив, що позивач звернувся 13.02.2023 до ЦМУ ДМС із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у з`язку з досягненням 45-річного віку. Під час перевірки шляхом вивчення матеріалів про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну було встановлено відсутність документів, які свідчили б про народження батька позивача на території України та наявності розбіжностей щодо назви місця народження батька позивача, щодо територіального походження з України її матері. Крім того, позивач на особистій співбесіді повідомив про наявність громадянства Канади і Сполучених Штатів Америки, у той час як при подачі документів у 2014 році не було зазначено про наявність у нього громадянства США, що, на думку відповідача, свідчить про повідомлення позивачем завідомо неправдивих відомостей.

Позивачкою надано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що доводи відповідача в обґрунтування правомірності винесеного спірного рішення суперечать вимогам законодавства України та правовим висновкам Верховного Суду в аналогічних справах.

Позивачка наголошує на розмежуванні понять «видача» посвідки та «заміна» посвідки на постійне проживання, оскільки при розгляді заяви про обмін посвідки у відповідача відсутні підстави для перевірки обґрунтованості її оформлення.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

12.12.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву.

07.12.2024 року до суду надійшла відповідь на відзив.

Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини другої статті 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 КАС України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів судом встановлені відповідні обставини.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач є громадянином Канади.

ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_1 від 04.02.2015.

13.02.2023 позивачка звернулася до ЦМУ ДМС через ДП «Документ» шляхом замовлення послуги 1.1.3.1 Пакет сервісних послуг «Стандарт Плюс» з питань оформлення іноземцям та особам без громадянства документів міграційного характеру (посвідка іноземця).

Рішенням ЦМУ ДМС від 16.03.2023 №8685 позивачу відмовлено в оформленні (видачі) довідки на постійне проживання на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321.

Рішенням ЦМУ ДМС від 11.04.2023 №445 ні підставі пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 13.01.2015.

Листом ДМС України від 13.04.2023 №Р-2881-23/8.1/1593-23 за результатами розгляду скарги позивача на рішення від 21.03.2023 №21/03/23-01 про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання в порядку обміну, враховуючи той факт, що 11.04.2023 відповідачем було прийнято рішення №445 про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання, видану на ім`я позивача, відсутні підстави для перегляду рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання зазначеній іноземній громадянці.

Листом ЦМУ ДМС від 18.04.2023 №Р-516/6/8010-23/8010.6.1/1348-23 за результатами розгляду скарги позивача повідомлено, що 16.03.2022 ЦМУ ДМС прийнято рішення про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку №321. Підставою для прийняття означеного рішення слугувала перевірка законності надання дозволу на імміграцію в Україну, якою встановлено розбіжності щодо назви місця народження батька, прізвища бабусі та родинні відносини не підтверджені іншими документами. Водночас при перевірці матеріалів справи встановлено, що позивач одночасно перебуває у громадянстві Канади та Сполучених Штатів Америки.

Вважаючи таку відмову протиправною позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

V. Оцінка суду.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 1 Закону "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 №3773-VI (далі - Закон №3773, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;

іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;

іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;

посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №3773 іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначені Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі - Закон №2491, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №2491 у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;

іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.

Згідно з статтею 1 Закону №2491 (в редакції, яка була чинна на момент видачі позивачу дозволу на імміграцію) дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Пунктом 1 частини першої статті 12 Закону №2491 (в редакції, яка була чинна на момент прийняття відповідачем рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну) визначено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону №2491 центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Згідно з пунктом 21 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 №1983 (далі - Порядок №1983, в редакції, яка була чинна на момент прийняття контролюючим органом рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію), дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Відповідно до пункту 22 Порядку №1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Пунктом 23 Порядку №1983 встановлено, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію.

Копія рішення про скасування дозволу на імміграцію видається не пізніше як у тижневий строк з дня його прийняття особі, стосовно якої прийнято таке рішення, під розписку чи надсилається рекомендованим листом.

Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України «Про імміграцію». Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі (пункт 24 Порядку №1983).

25.04.2018 Кабінетом Міністрів України було затверджено постанову №321 про затвердження Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (далі - Порядок №321, в редакції, яка були чинна на момент прийняття відповідачем рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання).

Згідно з пунктами 1-3 Порядку №321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які:досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто; не досягли 16-річного віку або визнані обмежено дієздатними чи недієздатними, - на підставі заяв-анкет одного з батьків (усиновлювачів), з ким проживають особи на підставі дозволу на імміграцію, опікунів, піклувальників.

Відповідно до пунктів 6-8 Порядку №321 у разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка в порядку, встановленому для її обміну.

Обмін посвідки здійснюється у разі:1) зміни інформації, внесеної до посвідки;2) виявлення помилки в інформації, внесеній до посвідки;3) закінчення строку дії посвідки;4) непридатності посвідки для подальшого використання;5) досягнення іноземцем або особою без громадянства 25- або 45-річного віку (у разі, коли іноземець або особа без громадянства документовані посвідкою, що не містить безконтактного електронного носія).

За оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін справляється адміністративний збір у розмірах, установлених законодавством.

Згідно з пунктом 9 Порядку №321 оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін здійснюється територіальними органами/ територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства «Поліграфічний комбінат «Україна» по виготовленню цінних паперів» (далі - Центр).

Відповідно до пункту 40 Порядку №321 для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи:1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення);2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, крім випадків, установлених абзацом восьмим цього пункту;3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини чи юридичні факти, відповідно до яких посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку), документи, видані компетентними органами іноземних держав, мають бути легалізованими в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.

Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.

До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.

Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.

Пунктом 42 Порядку №321 визначено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.

Пошук у Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).

До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються іноземцем або особою без громадянства, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.

Відповідно до пункту 43 Порядку №321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.

Згідно з пунктами 44-45 Порядку №321 якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, для підтвердження видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається запит.

Перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі "Службові відмітки" заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.

За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.

У разі коли під час порівняння фотозображень не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, про це повідомляється територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з ідентифікації іноземця або особи без громадянства і з`ясування обставин виникнення розбіжностей.

Відповідно до пункту 46 Порядку №321 після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС або уповноважена ним посадова особа приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.

Підпунктом 3 пункту 62 Порядку №321 визначено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Відповідно до пункту 63 Порядку №321 копія рішення про відмову в оформленні чи видачі посвідки із зазначенням причин відмови не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття видається іноземцеві або особі без громадянства під розписку чи надсилається рекомендованим листом такій особі і приймаючій стороні.

У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає письмове повідомлення про прийняте рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого його вручення іноземцеві або особі без громадянства.

Судом встановлено, що рішенням відповідача від 16.03.2023 №8685 позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку №321.

З висновку перевірки матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Канади ОСОБА_1 вбачається, що пропозиція щодо скасування рішення Шевченківського РВ ГУ ДМС Україхни в м. Києві від 13.01.2025 №11/196 про надання позивачці дозволу на імміграцію в Україну, скасування, визнання недійсною посвідки на постійне проживання мотивовані встановленням, що позивач є одночасно громадянкою Канади та США, при подачі 07.10.2014 заяви про надання дозволу на імміграцію вже була документована паспортом громадянина США (№ НОМЕР_2 від 06.04.2007) та, як наслідок, повідомила про себе неправдиві відомості (не повідомила, що є громадянкою США). У долученій до матеріалів справи власноручно написаній заяві ОСОБА_1 від 07.10.2017 зазначено, що вона є громадянкою Канади з паспортом НОМЕР_3 та має право на проживання у Штатах. Також повідомлено, що має постійну адресу в США, що підтверджується копією водійських прав, де вказана адреса проживання у штаті ОСОБА_2 . Однак, про факт належності до громадянства США і у цій заяві заявницею не повідомлено.

Крім того, відповідно до матеріалів справи №196 від 07.10.2014 встановлено, що громадянка Канади ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в м. Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особі, яка має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки батько народився на території України. В якості підтвердження такого права було надано свідоцтво про її народження № НОМЕР_4 , видане 13.08.1996 провінцією Онтаріо, Канада, в якій зазначено, що її батько ОСОБА_3 народився у м. Тлусе, Україна. Також заявницею було надано довідку Заліщицького районного комунального краєзнавчого музею від 12.09.2014 №6, до якої долучено ксерокопії сторінок книги народження 1895-1944 років (зберігається у музеї), що походить з греко-католицької церкви св. Михайла в с. Товсте Заліщицького району Тернопільської області, про народження ОСОБА_3 , завірена печаткою музею, який не є згідно законодавчого визначення документом. Крім того установлені розбіжності щодо назви місця народження батька заявниці [м. Тлусе с. Товсте]. Копії документів щодо територіального походження з України матері заявниці ОСОБА_4 також містять розбіжності щодо прізвища її бабусі та родинні відносини не підтверджені іншими документами.

Суд зазначає, що відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 12 Закону №2491 підставами для скасування дозволу на імміграцію є з`ясування, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 у справі №802/1439/17-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 87079873) зазначив, що статтею 12 Закону №2491 передбачено вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну, зі змісту якого слідує, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Отже, скасування дозволу на імміграцію можливе за умови встановлення конкретних даних щодо вчинення або можливості вчинення саме іммігрантом протиправних дій відповідно до статті 12 Закону №2491.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача щодо розбіжностей у місці народження батька позивача [м. Тлусе с. Товсте], щодо надання нею музейних експонатів на підтвердження означених обставин, а також щодо розбіжностей у прізвищі бабусі матері позивачки ОСОБА_4 з огляду на те, що незважаючи на такі розбіжності чи неналежність документів, 13.01.2015 Шевченківським РВ ГУ ДМС України в м. Києві було прийнято рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну на підставі пункту 3 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію».

Водночас, підставою для прийняття спірного рішення відповідачем зазначено надання позивачкою свідомо неправдивих відомостей, а саме, незазначення про наявність у неї громадянства США під час подання документів для оформлення посвідки на постійне проживання, з приводу чого суд зазначає таке.

З наявної в матеріалах справи копії заяви про надання дозволу на імміграцію в Україну від 07.10.2014 ОСОБА_1 повідомила наявність у неї громадянства Канади.

Водночас, написаної власноручно заяви від 07.10.2014 вбачається, що позивачка є громадянкою Канади із паспортом НОМЕР_3 , має право на проживання у Штатах, має постійну адресу в США, що підтверджується копією водійських прав

Поряд з цим, перевіркою, здійсненою за базою «Аркан» установлено, що ОСОБА_1 18.05.2021 здійснила виїзд за межі України, а 10.07.2021 в`їхала на територію України за паспортом громадянина НОМЕР_5 .

Крім того, на особистій співбесіді у приміщенні Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області з питання наявності паспорта громадянина США, що було встановлено перевіркою по базі « ОСОБА_5 », заявниця повідомила, що має громадянство США та надала копії паспортів № НОМЕР_2 від 06.04.2007 та № НОМЕР_6 від 18.03.2021.

Означені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 є одночасно громадянкою Канади та США, оскільки при подачі 07.10.2014 заяви про надання дозволу на імміграцію вже була документована паспортом громадянина США. Таким чином позивачкою було повідомлено про себе завідомо неправдиві відомості.

Таким чином, враховуючи встановлення факту зазначення позивачкою у заяві від 07.10.2014 про надання дозволу на імміграцію в Україну завідомо неправдивих відомостей в частині незазначення про наявність у позивачки громадянства США станом на момент звернення із означеною заявою до Шевченківського РВ ГУ ДМС України в м. Києві, відповідач в силу положень пункту 1 частини першої статті 12 Закону №2491 мав право на скасування дозволу на імміграцію після з`ясування, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Жодних доводів у спростування виявлених обставин наявності у позивачки громадянства США та неповідомлення про це під час звернення до органів ДМС із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну матеріали справи не містять.

Судом відхиляються твердження позивачки щодо відсутності підстав для винесення спірного рішення з огляду на відмінність понять «видача» посвідки та «заміна» посвідки на постійне проживання з огляду на наявність у відповідача повноважень за результатами перевірки інформації за заявою про обмін посвідки у випадку виявлення невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві-анкеті про оформлення посвідки, що підлягає обміну, прийняти рішення про відмову в її видачі у разі, коли дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

VI. Судові витрати.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, підстав для відшкодування позивачу понесених при подачі позову судових витрат немає.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.