Справа № 380/19458/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/19458/24 пров. № А/857/5379/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Качур Р.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 21 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУ ПФУ в Луганській області) від 03.07.2024 №56 про відмову йому у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі ГУ ПФУ у Львівській області) зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 02.02.1983 по 27.10.1989 відповідно до записів трудової книжки від 01.08.1977 серії НОМЕР_1 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 у справі №380/19458//24, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, позов було задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Луганській області від 03.07.2024 №56 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано ГУ ПФУ в Луганській області призначити позивачу пенсію за віком з 22.07.2024 відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003, зарахувавши при цьому до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи з 02.02.1983 по 27.10.1989.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права. Оскільки пенсійний орган не надав доказів, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки, то суд дійшов переконання, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 02.02.1983 по 27.10.1989, зобов`язав такий зарахувати та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Луганській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що спірний період роботи позивача до загального страхового стажу можливо при підтвердженні відповідними документами (довідками, виписками із наказів про прийом та звільнення з роботи та інше).

При цьому зазначає, що до страхового стажу ОСОБА_1 відповідачем не зараховано період роботи в Ішимському механізованому лісгоспі Тюменського управління лісового господарства в російській федерації з 02.02.1983 по 27.10.1989, оскільки в записах трудової книжки відсутня назва підприємства, на яке було прийнято позивача, що не відповідає вимогам Інструкції №162. Документи, що підтверджують зазначений період роботи ОСОБА_1 не надавались.

Таким чином, на твердження скаржника, підстав для зарахування до загального страхового стажу позивача вказаного періоду немає.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до записів №№ 8-9 трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.08.1977, ОСОБА_1 з 02.02.1983 по 27.10.1989 працював на автослюсарем 3 розряду в Ішимському механізованому лісгоспі Тюменського управління лісового господарства рсфср.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою від 25.06.2024 про призначення йому пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Луганській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Луганській області №56 від 03.07.2024 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу 15 років. Вказаним рішенням не зараховано до страхового стажу періоду роботи позивача з 02.02.1983 по 27.10.1989, оскільки відсутня назва підприємства (потребує уточнення довідкою). Разом із тим встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 09 років 03 місяці.

Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Апеляційним судом встановлено, що спір у цій справі стосується, зокрема, незарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду роботи з 02.02.1983 по 27.10.1989 з підстав недоліків трудової книжки.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Як слідує з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 01.08.1977, де зроблено записи №№ 8-9, ОСОБА_1 у період з 02.02.1983 по 27.10.1989 працював автослюсарем 3 розряду в Ішимському механізованому лісгоспі Тюменського управління лісового господарства рсфср (назва підприємства слідує з печатки, яка проставлена на відповідних записах).

При цьому апеляційний суд погоджується із твердженням суду першої інстанції, що певні недоліки трудової книжки не можуть бути підставою для виключення окремих періодів роботи з трудового стажу позивача.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, що не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Таким чином апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача з підстав недоліків трудової книжки.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV з наступними змінами та доповненнями, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності вказаним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених зазначеним Законом.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону № 1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 19 до 29 років. Згідно з частиною 3 статті 26 Закону №1058 у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

З матеріалів справи слідує, що 21.07.2024 позивач досяг пенсійного віку (65 років), що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Також з матеріалів справи видно, що відповідачем зараховано позивачу страховий стаж 09 років 03 місяці.

Таким чином апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що з урахуванням страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 02.02.1983 по 27.10.1989 позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування судового рішення немає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі №380/19458/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк