Справа № 640/29161/20
Суддя: О.В. Захарова
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/29161/20

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Захарова О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Кондитер» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 листопада 2020 року № 4,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Кондитер» (далі позивач, ТОВ «Український Кондитер») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач, ГУ ДПС у м.Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 листопада 2020 року № 4.

В обґрунтування вимог зазначено, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС України у місті Києві від 05 листопада 2020 року № 4 прийнято на підставі висновків акту № 221/26/15-07-04-03/40173212 від 15 жовтня 2020 року за результатами документальної позапланової виїзної перевірки з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2020 року. У зазначеному акті контролюючим органом встановлено порушення позивачем вимог п.п. "г" п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 ПК України, а також п. 5 розд. V Порядку № 21, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289.

На думку позивача, вказані висновки є безпідставними, оскільки господарські операції, зокрема операція, що здійснювалася на підставі договору № 0091/8/20УК від 28 грудня 2019 року, укладеного з АТ «ВО «Конті», були фактично виконані та спрямовані на досягнення цілей господарської діяльності позивача. Факт виконання договору підтверджується належним чином оформленими первинними документами.

Договір № 0091/8/20УК укладено з метою просування продукції виробника на ринку, збільшення її збуту та забезпечення ефективної реалізації, зокрема у рамках діяльності позивача як дистриб`ютора на підставі договору № 0293/8/18 від 01 січня 2018 року. Відповідно до умов договору, позивач мав право залучати третіх осіб до виконання частини послуг, що підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг з відповідною деталізацією, які були надані контролюючому органу під час перевірки.

Протягом липня 2020 року позивачем було отримано маркетингові послуги від низки торговельних мереж (зокрема, ПП «Таврія Плюс», ТОВ «ЛК-Транс», ДП «Рітейл Центр», ТОВ «Експансія», ТОВ «ЕКО» та інших) на загальну суму 3 725 420,14 грн, з яких 310 452,00 грн (ПДВ) було відображено у складі податкового кредиту відповідно до чинного податкового законодавства. Вказана сума становить 50% від загальної вартості наданих послуг згідно з умовами договору.

Відповідно до пп. 14.1.108 п. 14.1 ст. 14 ПК України, маркетингові послуги належать до господарської діяльності, пов`язаної зі стимулюванням збуту продукції. Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит формується на підставі фактично отриманих товарів або послуг, що використовуються в межах господарської діяльності платника податку. Контролюючий орган не надав доказів, які б спростовували факт отримання зазначених послуг або їх зв`язок з господарською діяльністю позивача, натомість безпідставно вказав на їх нібито економічну недоцільність.

Таким чином, позивач вважає податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2020 року № 4 протиправним, таким, що підлягає скасуванню як прийняте з порушенням вимог чинного податкового законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

На виконання положень Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, справу передано на розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2025 року справу прийнято до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року замінено відповідача у справі Головне управління ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код 43141267), на правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві (місцезнаходження: вул. Шолуденка, 33/19, м. Київ, 04116, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011).

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позовну заяву не надав.

На підставі приписів статті 162 КАС України суд розглядає справу на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76,90 Кодексу адміністративного судочинства України(далі - КАС України), судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український Кондитер» зареєстровано як юридична особа Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацію 11.12.2015 за № 0005136, місцезнаходження: 03038, м. Київ, вул. Грінченка, буд.4, є платником ПДВ з 01.01.2016, основний вид діяльності за КВЕД: 10.72 Виробництво сухарів і сухого печива: виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок тривалого зберігання, 10.82 Виробництво какао, шоколаду та цукрових кондитерських виробів, 46.17 Діяльність посередників у торгівлі продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.36 Оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами, 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах, 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах.

Відповідно до наказу Головного управління ДПС у м. Києві від 15.09.2020 №6146, посадовими особами відповідача відповідно до п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку достовірності нарахування ТОВ «Український Кондитер» сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за липень 2020 року (податкова декларація з податку на додану вартість від 20.08.2020 № ).

За результатами перевірки складено акт від 15.10.2020 № 221/26-15-07-04-03/40173212, яким встановлено порушення ТОВ «Український Кондитер» п.п. «г» п. 198.5 ст. 198, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, п. 5 розділу V Порядку заповнення податкової декларації з податку на додану вартість № 21, затверджений наказом Міністерства фінансів України , зареєстрований в Міністерстві юстиції України від «29» січня 2016 р. за №159/28289 в результаті чого позивачем завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду (ряд.21 декларації) за липень 2020 року на суму 310 452,00 грн.

На підставі акта від 15.10.2020 № 221/26-15-07-04-03/40173212 ГУ ДПС у м.Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2020 року № 4, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 310 452, 00 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (з наступними змінами та доповненнями в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, далі - ПК України).

Відповідно до пункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу Україниприбуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, придбання або виготовлення товарів та послуг.

За правилами пункту198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно достатті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом193.1 статті 193цьогоКодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.5 ст. 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:

а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;

б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);

в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу Українине відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

З урахуванням пункту 2 статті 3 Закону фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 9 Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно з підпунктом 14.1.108 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу Українимаркетингові послуги (маркетинг) - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції (робіт, послуг), політики цін, організації та управлінні руху продукції (робіт, послуг) до споживача та після продажного обслуговування споживача в межах господарської діяльності такого платника податків. До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).

Для здійснення маркетингової діяльності підприємство повинно проводити комплексні дослідження ринку здійснювати аналіз ринку, сегментувати ринок, позиціонувати товар, розробляти маркетинг-мікс (маркетинговий комплекс) тощо.

Головною умовою для врахування у складі податкових витрат на проведення маркетингових послуг є їх документальне підтвердження та зв`язок таких витрат з господарською діяльністю платника податку.

Підтвердженням зв`язку витрат на маркетингові послуги з господарською діяльністю суб`єкта господарювання можуть бути наказ по підприємству на необхідність проведення таких маркетингових досліджень, час проведення, територію, межі тощо, договір на проведення маркетингових досліджень, із зазначенням виду маркетингових досліджень, мету їх проведення тощо.

В підтвердження фактичного отримання маркетингових послуг можуть бути надані акт приймання-передачі послуг або інший документ, що підтверджує фактичне надання таких послуг, звіт про проведення маркетингових досліджень, у якому мають бути викладені результати таких досліджень і надані рекомендації замовнику.

З урахуванням приписів пункту 2 частини 9 Закону№996-ХІVакт приймання-передачі послуг повинен мати всі обов`язкові реквізити первинних документів,а саме: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

В актах виконаних робіт мають бути конкретний перелік наданих послуг, дата їх надання, а також зазначено, в чому виражено їх результат.

У разі складення звіту про проведення маркетингових досліджень повинна міститися інформація, зокрема, про аналіз конкуренції між найбільшими виробниками на оптовому та роздрібному ринках продажу і оцінку рівня конкуренції, основні тенденції розвитку ринку, динаміку зміни цін, асортимент продукції (товару), політику ціноутворення, аналіз імпорту й експорту продукції (товарів) та їх вплив на ринок, потенційних споживачів і кількісні показники (місткість ринку) планованого продажу, прогнозний план продажу, оцінку ризиків, фінансовий план, аналіз ефективності проекту, прогнозний рівень рентабельності, термін окупності проекту, висновки та рекомендації за результатами проведеного дослідження.

Таким чином, лише при дотриманні вищезазначених умов платники податку мають право віднести витрати на маркетингові послуги до складу податкового кредиту.

Наведений висновок узгоджуються з висновком Верховного Суду, зробленими в постанові від 25.02.2021 року в справі №816/2815/14.

З матеріалів справи встановлено, що між позивачем (дистриб`ютор) та ПрАТ «ВО «Конті» (продавець) укладено договір від 01.01.2018 № 0293/8/18 за умовами якого позивач є дистриб`ютором кондитерської продукції, яка виробляється продавцем під власною торговою маркою.

Крім того, між ПрАТ «ВО «Конті» (замовник) та ТОВ «Український Кондитер» (виконавець) укладено договір надання послуг від 28.12.2019 № 0091/8/20 УК (та додаткову угоду б/н від 28.12.2019), умовами якого визначено:

п. 1.13 З метою просування виконавцем товару замовника на ринку і збільшення збуту товару, що випускається під торговою маркою замовника, досягнення певних економічних показників, виконавець зобов`язується надати замовнику послуги мерчандайзингу, що розуміються сторонами, як послуги з просування вторинних продажів продукції замовника і в тому переліку видів послуг, як зазначено в п.1.2 цього договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити послуги виконавця на умовах цього договору.

п. 1.2. Під послугами мерчандайзингу сторони розуміють послуги з передпродажної підготовки кондитерських виробів, що поставляються замовником виконавцю за відповідними договорами поставки, (в подальшому «Товар»), що сприяють інтенсивному просуванню товарів в роздрібній торгівлі без активної участі спеціального персоналу, з метою збільшення обсягів продажів товару.

Виконавець зобов`язується надати наступні послуги, зокрема: а) передпродажна підготовка; б) послуги з просування товару замовника докінцевого споживача в місцях продажів; в) послуги логістики, в частині організації та регулювання руху товару замовника до кінцевого споживача в місцях продажів; г) введення і активне просування новинок товару замовника, розміщення максимально повної асортиментної лінійки товару в нових торгових точках; д) виконання інших дій, спрямованих на збільшення обсягів продажів товару, передбачених загальноприйнятою практикою мерчандайзингу, стандартами замовника і цим договором.

п. 2.1. Виконавець зобов`язується, залишаючись відповідальним перед замовником, із залученням третіх осіб організувати надання усіх послуг, що зазначені в п. 1.2 договору.

п. 3.1. Вартість і період наданих послуг визначається за цим договором в актах надана послуг.

Пунктом 1 додаткової угоди б/н від 28.12.2019 до договору про надання послуг від 28.12.2019 № 0091/8/20 УК, сторони дійшли згоди викласти п. 3.1 договору в наступній редакції: 3.1 Вартість послуг складає п`ятдесят відсотків послуг, які надані виконавцю з залученням третіх осіб - Торгівельною мережею. Вартість і період надання послуг визначається за цим договором в актах наданих послуг.

На виконання умов вищезазначеного договору надання послуг від 28.12.2019 №0091/8/20 УК, між сторонами складений і підписаний акт здачі-приймання робіт (надання послуг) «Послуги мерчандайзингу за липень 2020 року» №31 від 30.07.2020.

Згідно з актом здачі-приймання наданих послуг №31 від 31.07.2020 ТОВ «Український кондитер» було надано послуги мерчандайзингу за договором від 28.12.2019 № 0091/8/20УК. Сума таких послуг склала 1 862 710,07 грн з ПДВ, з яких 310 451,68 грн становить сума ПДВ, включена до податкового кредиту.

В обґрунтування вартості наданих послуг позивач надав деталізацію до акту здачі-приймання наданих послуг №31 від 31.07.2020, яка містить перелік понад 30 найменувань послуг, придбаних у торговельних мереж, зокрема: логістичні послуги, послуги з передпродажної підготовки товару, рекламні послуги, послуги з розміщення товарів, послуги зі стимулювання збуту, послуги з моніторингу цін, введення найменувань у базу даних, погодження планограми викладки продукції, компенсації витрат, абонентське маркетингове обслуговування, тощо.

Дослідженням змісту вказаного акту та деталізації до нього, убачається, що жодна з вищевказаних послуг не розкривається за змістом, обсягом або характером. У самому акті міститься лише загальна назва - «Послуги мерчандайзингу за липень 2020 року», без жодної конкретизації змісту, виконавців, місця або способу надання відповідних послуг. Такий підхід не дозволяє суду встановити, які саме конкретні дії були вчинені, у чому полягав господарський ефект цих дій, а отже чи були такі послуги реальними та спрямованими на досягнення економічного результату.

Таким чином, суд дійшов висновку, що акт здачі-приймання наданих послуг №31 від 31.07.2020 з деталізацією до нього, не розкривають суть господарських операцій, оскільки в акті не розкрито зміст наданих послуг маркетингу, логістики, передпродажній підготовці товару та іншого, а також відсутні дати їх надання та не зазначено в чому виражено їх результат. Також, не зазначено, зокрема, які конкретно дії щодо просування товару та перепродажній підготовці були вчинені. Акт не дає змоги встановити у який спосіб здійснювались логістичні послуги і що вони включали в себе, не зазначено з яких конкретно розподільчих центрів здійснювались перевезення, яка кількість товару була перевезена, тощо.

На підставі викладеного, акт приймання передачі виконаних робіт (наданих послуг) не мають всіх обов`язкових реквізитів первинних документів, передбачені частиною 2статті 9 Закону №996-XIV.

Таким чином, надані позивачем докази не дають суду можливості однозначно встановити факт надання саме таких послуг, які відповідають договору та мають господарський характер для діяльності позивача. Використання позивачем загального формулювання «мерчандайзинг» без розкриття дійсного змісту, предмету, обсягу та способу реалізації послуг, не дозволяє зробити висновок про реальність їх надання.

У зв`язку з цим суд вважає обґрунтованим висновок контролюючого органу про те, що вказані послуги не можуть вважатися використаними у господарській діяльності платника податку у розумінні п.п. «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України, а відповідно висновок податкового органу, що податковий кредит за такими операціями не підлягає включенню до складу податкового кредиту, є правомірним.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що ГУ ДПС у м.Києві з дотриманням вимог чинного законодавства прийнято податкове повідомлення-рішення від 05 листопада 2020 року № 4.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 року, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

За встановлених в цій справі обставин та з урахуванням правового регулювання спірних правовідносин, оскільки в межах даної адміністративної справи основні (суттєві) аргументи позовної заяви є необґрунтованими, а відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, довів суду правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити повністю.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати у виді судового збору за подання даного позову покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 8, 9, 19, 20, 32, 72, 77, 90, 91, 94, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Український Кондитер» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 05 листопада 2020 року № 4 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Захарова