Справа № 420/22646/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/22646/24
Перша інстанція: суддя Бойко О.Я.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити, здійснити нарахування та виплату пенсії державного службовця,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ПФУ в Чернігівській області, ГУ ПФУ в Одеській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Чернігівській області від 15.05.2024р. про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 8 травня 2024р. пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993р. №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, з врахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 2 квітня 2024р. за №91;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 2 422,4грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 28 000грн..

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2022 року він отримує пенсію за віком на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

8.05.2024р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перехід на інший вид пенсії: з пенсії за віком на пенсію держслужбовця відповідно до ЗУ «Про державну службу».

15.05.2024р. ГУ ПФУ в Чернігівській області прийняло рішення про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу».

Позивач вважає вказане рішення протиправним та незаконним, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025р. адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Чернігівській області від 15.05.2024р. про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано ГУ ПФУ у Чернігівській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 8 травня 2024р. пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993р. №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, з врахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 2 квітня 2024р. за №91.

У решті вимог - відмовлено.

Стягнуто з ГУ ПФУ у Чернігівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,4грн., витрати на правничу допомогу 5 000грн..

Не погодившись із даним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на час звернення позивача до пенсійного органу, у нього були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015р. № 889-VIII, а саме: позивач досягнув 62 річного віку, набув більше 30 років страхового стажу, а стаж роботи на посадах державного службовця станом на 1.05.2016р. становив понад 20 років. Таким чином, відповідачем було прийнято протиправне рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу».

Беручи до уваги ту обставину, що позивачу вже була призначена пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 8 травня 2024р. пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993р. №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, з врахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 2 квітня 2024р. за №91.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

8.05.2024р. позивач звернувся до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про перехід на пенсію згідно із ЗУ «Про державну службу» (а.с.102).

Вищевказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Чернігівській області.

15.05.2024р. ГУ ПФУ в Чернігівській області своїм рішенням відмовило у перерахунку пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу на посадах державної служби (а.с.145-146).

Відповідно до вищевказаного рішення пенсійним органом було зараховано до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону № 3723-ХІІ, позивачу лише 8 місяців 17 днів, а саме період з 20.04.2014р. по 6.04.2015р..

Не погодившись із вищевказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Перевіряючи правомірність та законність дій відповідачів у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначає Закон України «Про державну службу» №889-VIII (далі Закон №889-VIII), п.2 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення якого передбачено, що ЗУ «Про державну службу» №3723-ХІІ втратив чинність, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10, 12 розділу XI Закону №889-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.37 ЗУ від 16.12.1993р. №3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII) на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до п.10 розділу XI Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами КМУ, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Пунктом 12 розділу XI Закону №889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) та актами КМУ, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 ЗУ «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52, ст.490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, колегія суддів вказує, що після 1 травня 2016р. (дата набрання чинності Законом №889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пп.10,12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ та мають передбачені ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Пунктом 8 розділу XI Закону №889-VIII встановлено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Постанова №637).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до довідки за №32 від 19.05.2021р., виданою ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач з 25.04.1980р. по 3.06.1982р. проходив строкову військову службу (а.с.20 зв.б.).

До 1.05.2016р. посади і органи, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби, визначались Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим Постановою КМУ від 3.05.1994р. №283 «Про порядок обчислення стажу державної служби» (далі - Порядок №283).

Пунктом 3 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби включається, зокрема, час військової служби у Збройних Силах та інших військових формуваннях.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

З наведеного слідує, що період проходження позивачем військової служби з 25.04.1980р. по 3.06.1982р. підлягає до зарахування до стажу державної служби.

Окрім того, згідно із довідкою за №9/с-296 від 23.05.2013р., виданою ОСОБА_1 Головним управлінням МВС України в Одеській області, ОСОБА_1 у період з 27.09.1982р. по 9.11.1992р. проходив службу в органах внутрішніх справ (а.с.26).

Відповідно до витягу із послужного списку архівної особової справи ОСОБА_1 :

- 27.09.1982р. 1.10.1983р. міліціонер відділу внутрішніх справ Тарутинського райвиконкому Одеської області;

- 1.10.1983р. 30.09.1985р. курсант Одеської спеціальної середньої школи міліції МВС СРСР;

- 1.10.1985р. 21.01.1986р. слідчий відділу внутрішніх справ Тарутинського райвиконкому Одеської області;

- 21.01.1986р. 1.08.1988р. слідчий відділу внутрішніх справ Тарутинського райвиконкому Одеської області ;

- 1.08.1988р. - 1.09.1991р. слухач Київської вищої школи МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинского;

- 1.09.1991р. 9.11.1992р. начальник відділення карного розшуку відділу внутрішніх справ Тарутинського райвиконкому Одеської області.

Під час проходження служби в кадрах Міністерства внутрішніх справ СРСР позивачу були присвоєні наступні спеціальні звання:

- наказом УВС №343 о/с від 1.10.1982р. старший сержант міліції;

- наказом МВС СРСР №299 о/с від 30.08.1985р. лейтенант міліції;

- наказом УВС №219 о/с від 30.08.1988р. старший лейтенант міліції;

- наказом КВШ МВС СРСР №90 о/с від 31.08.1991р. капітан міліції.

З 9.11.1992р. позивач звільнений у запас Збройних Сил за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (а.с.26 зв.б.).

За приписами пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Пунктом 3 Порядку №283 встановлено, що до стажу державної служби включається, зокрема, час служби на посадах рядового та начальницького складу осіб, яким присвоєно встановлені законодавством спеціальні звання міліції, в органах внутрішніх справ, що входили або входять до структури Міністерства внутрішніх справ.

Отже, до стажу державної служби зараховується, зокрема робота (служба) на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів внутрішніх справ та на посадах рядового та начальницького складу в органах внутрішніх справ.

Окрім того, відповідно до пунктів 1, 7 Розділу І Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від от 23 жовтня 1973р. №778 (у редакції, чинній на час навчання позивача у Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинского), до рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ відносяться особи, які перебувають в кадрах Міністерства внутрішніх справ СРСР, яким присвоєно спеціальні звання, встановлені Президіумом Верховної Ради СРСР.

Військовозобов`язані, призначені на посади рядового і начальницького складу міліції, а також зараховані курсантами шкіл міліції, знімаються з військового обліку та перебувають в кадрах Міністерства внутрішніх справ СРСР.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що період служби позивача на посадах в органах внутрішніх справ з 27.09.1982р. по 9.11.1992р. підлягає зарахуванню до стажу державної служби, в тому числі для призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-XII.

Крім того, згідно із довідкою за №52/15Д від 10.04.2015р., наданої ОСОБА_1 . Одеською митницею Державної фіскальної служби України, позивач з 10.11.1992р. по 27.02.2001р. (а.с.24-25) та згідно із дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 з 5.08.2015р. по 13.05.2016р. (а.с.119-120) проходив службу в митних органів.

Відповідно до ст.37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу

24.12.1992р. присвоєно персональний ранг звання «Радник митної служби ІІІ ранку»;

1.06.1995р. прийняв Присягу державного службовця;

24.06.1996р. - присвоєно персональний ранг звання «Радник митної служби ІІ ранку»;

19.06.1998р. - присвоєно персональний ранг звання «Радник митної служби І рангу».

Згідно зі ст.569 МКУ (у редакції з 1 червня 2012р) працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу (здійснюють державну митну справу), здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями. Правове становище посадових осіб органів доходів і зборів визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, - законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України.

За приписами ст.588 МКУ (у редакції з 13 березня 2012р.) пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Аналогічні положення були передбачені Митним кодексом України від 12 грудня 1991р., а саме стаття 156 передбачала, що працівник митного органу України є представником державного органу.

Отже, посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження служби в митних органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

За таких обставин, період роботи (служби) позивача з 10.11.1992р. по 27.02.2001р. та з 5.08.2015р. по 13.05.2016р. в митних органах України, що становить понад 9 років пенсійним органом протиправно не враховано у стаж його роботи на посадах державної служби.

Таким чином, оскільки позивач станом на 1.05.2016р. працював на посадах, які відносяться до посад державної служби, станом на 1.05.2016р. мав понад 20 років стажу державної служби, та досяг на момент звернення із заявою встановленого віку для призначення такого виду пенсії, то відповідно позивач має право на переведення його на пенсію державного службовця за ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ у Чернігівській області від 15.05.2024р. про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу» є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. №622 (далі - Порядок №622) пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, до заяви про переведення на інший вид пенсії позивач, зокрема, надав довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 2 квітня 2024р. за №91.

Згідно п.4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016р. №622 (далі - Порядок №622) пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання ГУ ПФУ у Чернігівській області призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 з 8 травня 2024р. пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону України від 16 грудня 1993р. № 723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, з врахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 2 квітня 2024р. за №91.

При цьому, судова колегія зауважує, що доводи апеляційної інстанції ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права.

Отже, враховуючи вищевказане та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку наявні законні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311,315,316,322,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2025р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.І. Бітов

О.В. Єщенко