Справа № 420/3169/25
Суддя: Харченко Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3169/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії з 22.09.2020 по 18.10.2024 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії по дату її фактичного отримання (18.10.2024 року) наростаючим підсумком у розмірі 116267,54 грн, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що у травні 2020 року вона звернулася до суду, оскаржуючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 11.03.2020 № 71 про відмову в перерахунку пенсії. Вона вимагала зобов`язати Пенсійний фонд перерахувати та виплатити пенсію у розмірі 90% від заробітної плати, що становило 30 330,72 грн, починаючи з 01.01.2018, згідно з довідкою прокуратури Одеської області від 05.03.2020 № 526.

22 вересня 2020 року П`ятий апеляційний адміністративний суд задовольнив її вимоги, визнавши протиправним та скасувавши рішення Пенсійного фонду. Суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 13.12.2019, враховуючи раніше проведені виплати. На момент винесення рішення суду, розмір заборгованості Пенсійного фонду за період з 13.12.2019 по 31.10.2020 становив 77 054,50 грн.

Незважаючи на рішення суду, фактична виплата перерахованої пенсії відбулася лише в жовтні 2024 року. Після отримання заборгованості, ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду з вимогою про нарахування та виплату компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати, посилаючись на відповідне законодавство та судову практику. Проте, Пенсійний фонд відмовив у задоволенні цієї вимоги, що стало підставою для подання поточної позовної заяви. Позивачка розрахувала суму компенсації, яка, на її думку, становить 116 267,54 грн за період з 22.09.2020 по 18.10.2024.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву. Зокрема, Головне управління зазначає, що вже виконувало подібне судове рішення у справі № 420/29219/23, за яким ОСОБА_1 була нарахована та виплачена компенсація у розмірі 16 080,23 грн за період з 01.12.2021 по 31.07.2023. Таким чином, частина періоду, за який позивачка вимагає компенсацію в поточному позові (з 22.09.2020 по 18.10.2024), вже була предметом судового розгляду, і, на думку Пенсійного фонду, не підлягає повторному розгляду.

Крім того, Пенсійний фонд стверджує, що сума доплати у розмірі 77 054,50 грн, нарахована на виконання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі № 420/2604/20, була виплачена ОСОБА_1 своєчасно, у жовтні 2024 року, в межах виділених бюджетних асигнувань. Пенсійний фонд посилається на Бюджетний кодекс України та Порядок розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду, зазначаючи, що фінансування таких виплат здійснюється за рахунок Державного бюджету України та залежить від надходження відповідних коштів. Головне управління також наполягає, що виплата, проведена на виконання судового рішення, має разовий характер, і на такі виплати, згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159, компенсація втрати частини доходів не нараховується. Пенсійний фонд стверджує, що діяв виключно на підставі норм чинного законодавства, і його дії є правомірними.

ОСОБА_1 , заперечує проти відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вважаючи його аргументи безпідставними та такими, що суперечать обставинам справи та чинному законодавству.

Позивачка наголошує, що її поточний позов стосується компенсації за несвоєчасно виплачену доплату до пенсії у сумі 77 054,50 грн за період з 13.12.2019 по 31.10.2020, яку вона отримала лише у жовтні 2024 року. Вона зазначає, що попередні судові справи, на які посилається відповідач, мали інший предмет позову. Зокрема, справа № 420/29219/23 стосувалася компенсації за інший період та обставини, а справа № 420/2604/20 - відмови у перерахунку та виплаті пенсії з 13.12.2019.

Крім того, ОСОБА_1 заперечує проти посилань відповідача на "Реєстр судових рішень ПФУ" та Постанову Кабінету Міністрів України № 649, оскільки остання була визнана протиправною та нечинною ще з 22 липня 2020 року рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду. Це означає, що посилання на неї як на підставу невиконання судових рішень є неправомірними. Позивачка також вказує на бездіяльність Пенсійного фонду протягом чотирьох років щодо виконання рішення суду у справі № 420/2604/20 та відсутність доказів з боку відповідача про вжиття заходів щодо формування бюджетного запиту для виділення коштів на погашення заборгованості. Вона наголошує, що згідно з рішеннями Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Насамкінець, позивачка підкреслює, що доплата, яку вона отримала, є доходом, який підлягає компенсації згідно з Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати", незалежно від того, що вона була виплачена на виконання судового рішення. Вона зазначає, що затримка виплати пенсії з вини Пенсійного фонду дає їй право на компенсацію, і вимога відповідача про разовий характер виплати є необґрунтованою.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/3169/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів, а також зобов`язання здійснити виплату цієї компенсації у розмірі 116 267,54 грн за період з 22.09.2020 по 18.10.2024.

Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.09.2020 у справі № 420/2604/20 Пенсійний фонд було зобов`язано перерахувати та виплатити їй пенсію, починаючи з 13.12.2019, з урахуванням раніше проведених виплат. На виконання цього рішення сума доплати у розмірі 77 054,50 грн за період з 13.12.2019 по 31.10.2020 була нарахована та виплачена ОСОБА_1 лише у жовтні 2024 року, тобто зі значним порушенням встановлених термінів. Позивачка вважає, що така затримка виплати нарахованої пенсії дає їй право на компенсацію втрати частини доходів згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Вона акцентує, що жодне з її попередніх позовів не охоплювало предмету та періоду вимог, заявлених у даній справі, і посилання відповідача на тотожність позовів є хибними.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області заперечує проти позову, посилаючись на декілька аргументів. По-перше, відповідач стверджує, що частина періоду, за який позивачка вимагає компенсацію, вже була предметом судового розгляду у справі № 420/29219/23, де ОСОБА_1 вже була виплачена компенсація у розмірі 16 080,23 грн за період з 01.12.2021 по 31.07.2023. По-друге, Пенсійний фонд вказує на те, що доплата у сумі 77 054,50 грн була виплачена своєчасно у жовтні 2024 року, в межах виділених бюджетних асигнувань, посилаючись на те, що кошти на такі виплати надходять з Державного бюджету України. По-третє, відповідач зазначає, що виплата, здійснена на виконання судового рішення, має разовий характер, і, згідно з Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком № 159, на такі виплати компенсація втрати частини доходів не нараховується. Пенсійний фонд наполягає, що його дії є правомірними та базуються на нормах чинного законодавства, а відсутність фінансування унеможливлювала попередню виплату.

Так, на думку суду, позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо визнання незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії з 22.09.2020 по 18.10.2024 роки, є такими, що підлягають задоволенню, з урахуванням наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 43 Конституції України закріплено право кожного громадянина на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає. При цьому громадянам гарантується захист від незаконного звільнення, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина друга статті 19 Основного Закону України).

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в таких рішеннях: від 22.09.2005 р. № 5-рп/2005, від 29.06.2010 р. № 17-рп/2010, від 22.12.2010 р. № 23-рп/2010, від 11.10.2011 р. № 10-рп/2011).

Предметом даного адміністративного спору є наявність підстав для нарахування та виплати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ, та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Отже, дія означених законодавчих приписів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Пунктом 1 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, визначено, що його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно із п. п. 2, 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За вказаним регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків виплачено нарахований дохід, чи виплаченого його взагалі та коли такий платіж здійснено, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме вказане є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Наведене у ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі грошового забезпечення). Водночас, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень ст. ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», окремих положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Суд зазначає, що індексація є складовою заробітної плати, а у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 р. формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Суд зазначає, що факт виплати індексації грошового забезпечення, на виконання рішення суду, не позбавляє позивача права на отримання спірної компенсації, так як відповідні нарахування індексації грошового забезпечення, право на отримання яких позивачем підтверджено рішенням суду, мали здійснюватися щомісячно з виплатою позивачу грошового забезпечення.

Таким чином, враховуючи наявність факту невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення за період з 22.09.2020 по 18.10.2024 роки.

У випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Аналогічна правова позиція наведена у Постановах Верховного Суду України від 13 січня 2020 р. у справі № 803/203/17, від 15.10.2020 р. у справі № 240/11882/19.

Крім того, суд наголошує, що питання ні Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ні іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання прийняття, проходження та звільнення з військової служби, не врегульовані питання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, а також наслідків такого порушення.

У той же час такі питання врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб), при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, у якому визначені основні трудові права працівників.

Оскільки питання компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців не врегульовані спеціальним законодавством, до таких правовідносин слід застосовувати приписи Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 та відповідно наявності підстав для їх задоволення, шляхом визнання незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії з 22.09.2020 по 18.10.2024 роки; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії по дату її фактичного отримання (18.10.2024 року) наростаючим підсумком у розмірі 116267,54 грн, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, є такими, що підлягають задоволенню, з вище окреслених підстав.

Керуючись ст. ст. 6, 12, 72, 77,90, 139, 246, 255,295,297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати нарахованої пенсії з 22.09.2020 по 18.10.2024 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії по дату її фактичного отримання (18.10.2024 року) наростаючим підсумком у розмірі 116267,54 грн, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення складено 30.06.2025 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю. В. у відпустці, у період з 30.05.2025 року по 27.06.2025 року, включно.

Суддя Харченко Ю. В

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

30.06.2025