Справа № 380/21278/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 рокусправа № 380/21278/24

Львівський окружний адміністративний суд в складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за позовом Українсько-Польського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвар» до Львівської митниці про визнання протиправним і скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

Українсько-Польське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвар» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Львівської митниці, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100367/2 від 09.07.2024.

Посилається на те, що при митному оформленні товару, який ввозився на територію України, позивач визначив його митну вартість за основним методом ціною договору (контракту), вказавши її у декларації митної вартості, до якої підприємством було також додано документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару згідно з переліком, визначеним Митним кодексом України (далі МК України). На думку позивача, митний орган безпідставно не визнав заявлену митну вартість та незаконно прийняв рішення про відмову у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товару та коригування його митної вартості, застосувавши резервний метод. Позивач не погоджується із зазначеними в рішенні про коригування митної вартості доводами митного органу та стверджує, що подані підприємством до митного оформлення та додатково на вимогу митного органу документи містять достатньо відомостей, що визначають та підтверджують числові значення складових митної вартості товару. На підставі наведеного вважає, що рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100367/2 від 09.07.2024 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Просить позов задовольнити повністю.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті, і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості, в т.ч. обрано метод визначення митної вартості товару. При цьому митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Вказав, що необхідність витребування документів є передусім способом упевнитися в тому, що декларант правильно визначив митну вартість. У спірному випадку, подані позивачем до митного оформлення документи містили розбіжності та не містили всіх необхідних відомостей для підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару; крім того, позивач не надав усі додатково витребувані відповідачем документи, що не дало митному органу можливість підтвердити заявлені складові митної вартості товарів. Зважаючи на викладене, вважає, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100367/2 від 09.07.2024 є правомірним і підстав для його скасування немає. Просить відмовити в задоволенні позову повністю.

Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що у Митниці не було підстав витребовувати додаткові документи. Винагорода експедитора є частиною витрат на транспортування товару, які поніс позивач. Розбіжність у порті відправки в цій ситуації не має жодного значення, а надання декларантом додаткових документів за ч. 8 ст. 55 МК України є його «преференцією», що не позбавляє його можливості звернутися до суду з проханням скасувати рішення про коригування митної вартості товарів. СП ТОВ «Інвар» надало до митного оформлення належні банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару.

Ухвалою судді від 21.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Українсько-Польське спільне підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвар» здійснює діяльність у сфері оптової торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням. Під час здійснення своєї діяльності позивач на підставі зовнішньоекономічних контрактів імпортує партії товару, зокрема, текстильне покриття для підлоги (штучна трава). Одним із таких контрактів є укладений у 2023 році із китайською компанією «Nanjing Prettie Plactics Co., Ltd.» (Постачальник) Контракт №2/2023 від 24.02.2023.

За приписами п. 1.1 Контракту №2/2023 Постачальник, який є виробником товару приймає на себе зобов`язання поставити і передати у власність Покупця на умовах, визначених п. 2.2 цього Контракту, текстильне покриття для підлоги, надалі «Товар», а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар, в порядку та на умовах, визначених цим Контрактом. Асортимент товару, номенклатура Товару, код Товару згідно з УКТ ЗЕД (HS), одиниця Товару, кількість Товару, ціна Товару та інші дані, необхідні для організації поставко Товару, визначаються у комерційних інвойсах/ інвойсах-проформах, які надаються Постачальником на кожну партію Товару, яка підлягає поставці, та є невід`ємними частинами цього Контракту (п. 1.3 Контракту №2/2023).

Строк та умови поставки товару визначені приписами розділу 2 Контракту №2/2023. Так поставка товару здійснюється в межах 20 робочих днів після того, як Покупець, оплатить 30% від вартості замовленого Товару згідно інвойсу-проформи (п. 2.1 Контракту №2/2023). У п. 2.2 вказаного Контракту сторони погодили перелік умов поставки згідно Incoterms за правилами яких і відбуватиметься поставка, одними із таких умов сторони визначили «CIF Морський порт Ґданськ (Gdansk)», «FOB Морський порт Тяньцзінь (Tianjin)» та «FOB Морський порт Синьган (Xingang)». У цьому ж пункті сторони погодили, що в кожному конкретному випадку умови поставки окремо вказуватимуться Постачальником у комерційному інвйосі/ інвойсі проформі.

Згідно п. 3.1 та п. 3.2 Контракту №2/2023 ціна Товару, який підлягає поставці визначається Постачальником у інвойсах (комерційних інвойсах/ інвойсах проформах) на кожну партію товару. Валютою контракту в якій здійснюється розрахунок між сторонами є долар США.

У п. 4.1 Контракту №2/2023 сторони погодили, що розрахунок за поставлену партію товару здійснюватиметься в такому порядку: 10.1. 30% від вартості партії Товару покупець сплачує відповідно до інвойсу проформи протягом 5 банківських дні від отримання покупцем скану-копії інвойсу проформи від Постачальника; 10.2. Різницю між вартістю партії товару згідно з комерційним інвойсом та сумою коштів, сплачених покупцем за відповідну партію Товару відповідно до інвойсу проформи покупець сплачує в межах 90 днів з моменту завантаження партії товару на судно.

Згідно з п. 5.1 Контракту № 2/2023 від 24.02.2023 якість, комплектність та технічні характеристики Товару, що поставляється на виконання цього Контракту, повинні відповідати нормам заводу-виробника на цей вид товару. Підтвердженням якості та заявлених Постачальником технічних характеристик товару є сертифікат якості встановленого зразка та інші документи, які видані Постачальником на конкретний вид Товару. В той же час сторони у п. 13.7 Контракту № 2/2023 від 24.02.2023 домовились, що будь-які документи укладаються, а листування та перемовини на виконання цього контракту ведуться українською або англійськими мовами.

Для організації перевезення позивач залучив експедитора в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «Заксендланд транспорт та логістика» (Експедитор), про що було укладено Договір транспортного експедирування №11/03/24 від 11.03.2024.

У відповідності до цього Договору, Експедитор зобов`язується за плату і за рахунок Клієнта надати, або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезень в межах України, а також експортно-імпортних і транзитних вантажів Клієнта, та додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу повітряним, морським і автомобільним транспортом відповідно з узгодженими заявками Клієнта (п. 1.1 Договору експедирування).

Згідно п. 1.5 Договору експедирування Експедитор надає Клієнту послуги з транспортно-експедиторського обслуговування, в тому числі: - організації стафірування контейнерів вантажами Клієнта; організації зберігання вантажів; організації залізничних перевезень, тому числі у контейнерах; внутрішньо портове експедирування контейнерів; організації перевезень вантажів по території України; фрахтування національних, іноземних суден із залученням інших транспортних засобів і забезпечує їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення вантажів. Перелік послуг, визначений п. 1.5 не є вичерпним, за згодою Сторін Експедитор може надавати Клієнту інші послуги (п. 1.6 Договору експедирування). Надаючи послуги, Експедитор діє від свого імені і за рахунок Клієнта, якщо інше не передбачено Договором (п. 1.7 Договору експедирування). Експедитор забезпечує оптимальне транспортне обслуговування, а також організовує перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав (п. 1.10 Договору експедирування). Для виконання таких функцій Експедитор наділений правом, зокрема, укладати договори, угоди та представляти інтереси Клієнта під час та для виконання своїх обов`язків за цим Договором та додатками до нього (п. 2.1.1 Договору експедирування)

Відповідно до п. 3.3 Договору експедирування розрахунок за надані послуги та компенсація витрат Експедитора проводиться на підставі рахунків Експедитора, Заявок (Додатків) і Актів виконаних робіт, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Експедитора на умовах 100% передоплати, якщо інший термін не встановлено між сторонами у Заявках (Додатках). Вартість послуг експедитора згідно п. 3.1 Договору експедирування формується на підставі тарифів визначених у додатках/заявках до цього Договору. Винагорода експедитора визначається як різниця між сумою отриманою від замовника і сумою перерахованої третім особам для виконання цього Договору.

Окрім цього відповідно до п. 2.4.12 Договору експедирування у випадку передачi вантажу на перевезення вартість якого перевищує 20 тисяч доларiв США, Клієнт зобов`язується застрахувати вантаж або компенсувати вартість страхування вантажу Експедитору. Згідно п. 8.1 Договору експедирування Клієнт здійснює страхування вантажу. За дорученням Клієнта страхування вантажу забезпечується Експедитором на користь Клієнта.

09.07.2024 позивач здійснив поставку й подальше митне оформлення партії товару, де митну вартість ввезеного товару задекларував за основним методом визначення митної вартості товарів (за ціною договору (контракту). Львівська митниця (надалі відповідач, Митниця, митний орган) не визнала заявлені числові значення складових митної вартості товарів й приняла відносно позивача рішення про коригування митної вартості товарів. Детально вказані обставини можна навести наступним чином

05.07.2024 Львівська митниця прийняла до митного оформлення товари та електронну митну декларацію №24UA79U4.

У ЕМД №24UA79U4 позивач заявив митну вартість: 27 952.81 USD або 1 133 369,18 грн. за офіційним курсом. Митна вартість товару складається з: Фактурної вартості: 22 569,36 EUR. Витрат на транспортування товару (код 10): 207 059,78 грн. Витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів (код 11): 11 216,64 грн.

Разом із ЕМД №24UA79U4 для підтвердження митної вартості, декларант позивача подав відповідачу такі документи:

Пакувальний лист б/н від 08.04.2024;

Рахунок-фактура (інвойс) 24PG01065-2 від 08.04.2024;

Коносамент BW8417825 від 24.04.2024;

Накладна ЦІМ №31508316 від 29.06.2024;

Автотранспортна накладна б/н від 04.07.2024;

Супровідний документ Т1 24PL322080NU6SBW50 від 25.06.2024;

Сертифікат про походження товару CCPIT891 24C3201C09 від 09.05.2024;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (Контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 163 від 28.06.2024;

Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №428 від 28.06.2024;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 01.04.2023;

Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономіних та/або внутрішніх) договорів №2/2023 від 24.02.2023;

Договір (контракт) про перевезення №11/03/24 від 11.03.2024;

Копія митної декларації країни відправлення *00085861* від 15.04.2024;

Інвойс №24PG01065-2 від 08.04.2024;

Фактура № 163 від 28.06.2024;

Довідка ТОВ ««Заксендланд транспорт та логістика» № 428 від 28.06.2024;

Накладна ЦІМ №31508316 від 29.06.2024.

Декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, для підтвердження митної вартості. Відповідач зазначив, що на вимогу декларантом жодних додаткових документів не надано. Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість.

Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ.

Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III.

Джерелом інформації для коригування митної вартості:- товару № 1 слугувала МД 24UA72U7від 09.04.2024, де вартість такого товару становить 1,98 дол. США за кг (даного виду товару) та даного імпортера; коригування на обсяг партії та комерційні рівні не проводилось.

Під час здійснення митного контролю відповідачем було опрацьовано інформацію, що міститься у наданих до митного оформлення, товаросупровідних документах та встановлено невідповідності у поданих документах, відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення складових митної вартості, а саме:

- положенням п.5.1. контракту № 2/2023 від 24.02.2023 зазначено, що продавець гарантує якість товару, що підтверджується сертифікатом якості і має відповідати нормам заводу виробника. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджуючи виробника товару та ТМ. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД;

- відповідно до п.2.1- вищезазначеного контракту постачальник здійснює поставку товару не пізніше 20 робочих днів з моменту оплати покупцем 30% від вартості товару на підставі інвойсу-проформи. Жодного платіжного документа до митного оформлення не надано. Якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. За загальними правилами покупець зобов`язаний сплатити продавцю повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України). Разом з цим договором купівлі продажу може бути передбачена розстрочка платежу (ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України) та продаж товару в кредит (ч.1 ст. 694 Цивільного кодексу України). Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати (ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України );

- відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Платіжна інструкція на купівлю валюти, у розмірі 9141,84 дол США, у гр. «Призначенні платежу» міститься посилання на контракт, тобто такий документ, не засвідчує факт переведення коштів продавцю. Платіжна інструкція не може бути взята до уваги,оскільки такий документ являється платіжною інструкцією, що не є документом, який засвідчує факт переведення коштів. Документального підтвердження або спростування виявлених розбіжностей не надано. Разом з тим документів які спростовують попередньо виявлені розбіжності, декларантом не надано;

- пакувальний та фактура не містять підпису продавця;

- наданий комерційний рахунок № 24PG01065-2 від 08.04.2024 не містить підписів уповноважених осіб експортера. Що суперечить вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999, в якому передбачається що первинний обліковий документ повинен обов`язково містити в тому числі «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції». Що може свідчити про недостовірність заявлених документів та наявність іншого первинного облікового документа;

- експортна декларація країни відправлення *00085861* - не містить будь яких відміток митних органів країни відправлення, які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару. Вищезазначена МД не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту,через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними. Також слід відмітити, що декларантом з урахуванням вимог статті 254 Кодексу не забезпечено переклад митної декларації країни відправлення;

- рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг №163 від 28.06.2024 містить пункт витрат "транспортно-експедиційні послуги на території України" (4166,67 грн). Однак, відповідні витрати щодо транспортно-експедиційних послуг поза територією України в рахунку відсутні з чого можна зробити висновок, що відповідна сума стосується послуг на всьому маршруті переміщення вантажу. Таким чином, при розрахунку належних до сплати митних платежів не включено до митної вартості товару відповідну 2 частину витрат щодо оплати транспортно-експедиційних послуг;

- відповідно до п.2.4.12-договору на перевезення від 11.03.2024№ 11/03/24-і випадку передачі вантажу на перевезення вартість якого перевищує 20 тисяч доларів США, Клієнтт зобов`язується застрахувати вантаж або компенсувати вартість страхування вантажу Експедитору, Відсутнє документальні відомості щодо страхування вантажу. Не включені усі числові значення до митної вартості товару;

- у інвойсі №24PG01065-2 від 08.04.2024 зазначено умови поставки FOB Tianjim,а у МД- Xingang;

- проформа 24PG01065-2 від 01.01.2024 на суму-30472,80 дол США на умовах CIF Gdansk,сума транспорту поданій проформі становить на рівні- 6000дол США. Проте фактура виставлена на умовах FOB,а розмір транспортних витрат заявлений у рахунку на перевезення по доставці вантажу з Китаю до Гданську -3425 дол США. Відповідно до даної проформи покупець має здійснити оплату в розмірі 30%-9141,84 дол США від суми проформи 30472,80 дол США. Отже транспортні витрати заявлені декларантом містять неповні відомості щодо заявленого числового значення митної вартості вантажу;

- платіжна інструкція на купівлю валюти, у розмірі 9141,84 дол США , у гр. «Призначенні платежу» міститься посилання на контракт, тобто такий документ, не засвідчує факт переведення коштів продавцю. Платіжна інструкція не може бути взята до уваги,оскільки такий документ являється платіжною інструкцією, що не є документом, який засвідчує факт переведення коштів.

09.07.2024 відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості №UA209000/2024/100367/2. Сума донарахованих митних платежів по оскаржуваному рішенню про коригування митної вартості становила 202676,11 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням про коригування митної вартості позивач звернувся із вказаним позовом до суду.

Змістом спірних правовідносин є рішення про коригування митної вартості товарів, прийняте Львівською митницею № UA209000/2024/100367/2 від 09.07.2024.

Таким чином, Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення складових митної вартості. У сукупності всі перелічені фактори вказують на наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах та відсутність всіх відомостей щодо обставин купівлі-продажу товару.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів.

Декларантом додатково жодних документів не надано (надіслано ті самі документи, що були подані до митного оформлення).

Таким чином, митницею встановлено розбіжності в поданих документах, відсутність належних документів, що підтверджують складові митної вартості.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог п.2 ч.6 ст.54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, Львівська митниця не визнає заявлену митну вартість.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд керується таким.

Статтею 19 Конституції України визначено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, з приводу яких виник даний спір, регулюються Митним кодексом України.

Відповідно до положень п.п.23, 24 ч.1 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Згідно ст.ст.49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Відповідно до ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч.2 ст.52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст.53 МК України).

З аналізу наведених норм вбачається, що положення ст.53 МК України містять вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями ст.318 МК України, якою встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Згідно зі ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 5 ст.54 МК України передбачено право органу доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості, а у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч.1 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, зокрема: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (ч.2 ст.55 МК України).

Декларант може провести консультації з органом доходів і зборів з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів (ч.5 ст.55 МК України).

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.2 та 3 ст.58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

Згідно з ч.ч.4, 5 ст.58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок довести задекларовану митну вартість товару лежить на декларанті. Декларант при митному оформленні імпортованого товару зобов`язаний надати документи за переліком, визначеним ч.2 ст.53 МК України. Митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше. Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Необхідність витребовування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість.

Водночас повноваження контролюючого органу витребовувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Не надання декларантом витребовуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.

Неподання декларантом документів, зазначених у ч.ч.2-4 ст.53 МК України, не тягне для нього безумовних негативних правових наслідків. Неподання таких документів може тягнути за собою відмову в митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, відповідно, коригування митної вартості товарів лише в тому разі, коли у митниці будуть обґрунтовані підстави вважати, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

При перевірці судом у разі оскарження декларантом рішення про коригування митної вартості підлягають встановленню обставини та відомості, щодо яких у митного органу виникли сумніви, обґрунтованість причин та підстав витребовування додаткових документів, неможливості визначення митної вартості за обраним декларантом методом та поданими й додатково витребовуваними документами.

У вказаному випадку, дослідивши надані позивачем документи, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, та не встановлено жодних інших обставин, визначених положеннями ч.1 ст. 58 Митного кодексу України, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною договору.

Суд звертає увагу на те, що аналіз вищенаведених норм дає підстави вважати, що митні органи зобов`язані здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, чітко визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наведені вище положення митного законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналіз наведених вище документів дає підстави зробити висновок про те, що позивач до митного оформлення надав усі обов`язкові документи на підтвердження митної вартості товару, що передбачені ч.2 ст.53 МК України, які дають змогу визначити вартість товару за ціною договору. При цьому, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових).

Натомість в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів відповідач зазначив, що подані до митного оформлення документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч.ч.2 та 3 ст.53 МК України, не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за товар, а також що митним органом встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом.

Надаючи правову оцінку аргументам відповідача у цій частині, суд виходить з наступного.

Суд встановив, що для здійснення митного оформлення товару позивач подав електронну митну декларацію від 05.07.2024 №24UA79U4.

Разом із ЕМД №24UA79U4 для підтвердження митної вартості, декларант позивача подав відповідачу наступні документи:

Пакувальний лист б/н від 08.04.2024;

Рахунок-фактура (інвойс) 24PG01065-2 від 08.04.2024;

Коносамент BW8417825 від 24.04.2024;

Накладна ЦІМ №31508316 від 29.06.2024;

Автотранспортна накладна б/н від 04.07.2024;

Супровідний документ Т1 24PL322080NU6SBW50 від 25.06.2024;

Сертифікат про походження товару CCPIT891 24C3201C09 від 09.05.2024;

Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (Контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 163 від 28.06.2024;

Документ, що підтверджує вартість перевезення товару №428 від 28.06.2024;

Доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №1 від 01.04.2023;

Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларується, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономіних та/або внутрішніх) договорів №2/2023 від 24.02.2023;

Договір (контракт) про перевезення №11/03/24 від 11.03.2024;

Копія митної декларації країни відправлення *00085861* від 15.04.2024;

Інвойс №24PG01065-2 від 08.04.2024;

Фактура № 163 від 28.06.2024;

Довідка ТОВ ««Заксендланд транспорт та логістика» № 428 від 28.06.2024;

Накладна ЦІМ №31508316 від 29.06.2024.

Рішення про коригування митної вартості № UA209000/2024/100367/2 від 09.07.2024 (митна декларація, за якою відмовлено у митному оформленні від 05.07.2024 №24UA79U4) виносилось на товари: Текстильні покриття для підлоги тафтин гові, лицьова поверхня виготовлена з поф арбованих стрічкових ниток на основі пол іпропілену,що утворюють розрізаний ворс, у рулонах шириною 1-4м., довжиною 30м.,з необробленими краями (штучна трава): Artificial Grass ARIZONA -19920м2. Торговельна марка : Prettie Grass Країна виробництва: CN Виробник: Nanjing Prettie Plastics Co.,Ltd. За ціною 1,2319 дол. США за кг., на умовах поставки FOB Xingang.

Щодо посилань відповідача в рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/100367/2 від 09.07.2024 на те, що Положенням п.5.1. контракту № 2/2023 від 24.02.2023 зазначено, що продавець гарантує якість товару, що підтверджується сертифікатом якості і має відповідати нормам заводу виробника. Декларантом не наданий документ, що підтверджує такі норми, а також не надані документи підтверджуючи виробника товару та ТМ. Слід зазначити, що для підтвердження виробника товарів можуть бути надані документи, в тому числі: копія ліцензії на виробництво товару; копія нормативно-технічної документації на виготовлення товару; копія сертифікату на систему якості товару; копія сертифікату продукції власного виробництва; копія свідоцтва про присвоєння товару штрихового коду EAN. Зазначені документи відсутні згідно графи 44 ЕМД, суд зазначає таке.

Суд з цього приводу зазначає, що відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені МК України (ст. 53) заборонено. Аналогічна правова позиція наведена в рішенні Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №815/5791/17.

Суд висновує про те, що відповідно до вимог МК України сертифікат якості та документи, що підтверджують виробника товару та ТМ, не є документами, що підтверджують митну вартість.

Також слід зазначити, що відповідно до умов контракту ціна товару не поставлена в залежність від якості товару.

Тож ненадання продавцем сертифікату якості та документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, може свідчити про невиконання продавцем умов контракту, в частині надання сертифікату, проте не може свідчити про заниження митної вартості.

Слід зазначити, що виконання чи не виконання умов договору виходить з договірних правовідносин між позивачем як покупцем та продавцем.

В свою чергу, Львівська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17. До того ж, обставини щодо ненадання сертифікату якості та документів, що підтверджують виробника товару та ТМ, можуть свідчити про виконання (неналежне виконання) продавцем умов договору. Разом з цим, вони не повинні сприйматись як безумовне свідчення про наявність розбіжностей чи неповноти документів, доданих до митної декларації. Суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18.

Щодо зауваження відповідача про те, що відповідно до п.2.1- вищезазначеного контракту постачальник здійснює поставку товару не пізніше 20 робочих днів з моменту оплати покупцем 30% від вартості товару на підставі інвойсу-проформи. Жодного платіжного документа до митного оформлення не надано. Якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. За загальними правилами покупець зобов`язаний сплатити продавцю повну ціну переданого товару (ст.692 Цивільного кодексу України). Разом з цим договором купівлі продажу може бути передбачена розстрочка платежу (ч.2 ст. 692 Цивільного кодексу України) та продаж товару в кредит (ч.1 ст. 694 Цивільного кодексу України). Якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати (ч.5 ст.694Цивільного кодексу України), суд зазначає таке.

Суд висновує про те, що порушення умов оплати за товар може свідчити про невиконання покупцем умов контракту, в частині розрахунків між сторонами, проте не може свідчити про заниження митної вартості.

Слід зазначити, що виконання чи не виконання умов договору виходить з договірних правовідносин між позивачем як покупцем та продавцем.

У свою чергу, Львівська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17.

Щодо твердження відповідача про те, що відповідно до положень частини другої ст.53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, суд зазначає таке.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

Частина сьома статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання. Так, Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України 28.07.2008 № 216 (у редакції постанови Правління Національного банку України 25.08.2022 № 189 (далі за текстом - Постанова №216), а саме розділом 2 - Порядок оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, п. 14 передбачено обов`язкові реквізити, які має містити платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах.

Суд зазначає, що банківські платіжні документи, подані до митного оформлення, містять усі необхідні реквізити, визначені законодавством для можливості ідентифікації даних платіжних інструкцій, що стосуються оцінюваних товарів.

У Постанові №216 не вказано, що платіжна інструкція повинна містити обов`язковий реквізит найменування платника, зокрема, п.п. 3 п. 14 Постанови №216 визначено, що платіжна інструкція в іноземній валюті повинна містити або унікальний ідентифікатор платника або найменування (повне або скорочене) платника.

Таким чином, банківські платіжні документи містять усі обов`язкові реквізити, передбачені законодавством, а тому є підтверджуючими документами, що посвідчують здійснену позивачем на рахунок контрагентів оплату за товар, що поставляється.

Щодо зауваження відповідача про те, що пакувальний та фактура не містять підпису продавця, а також те, що Наданий комерційний рахунок № 24PG01065-2 від 08.04.2024 не містить підписів уповноважених осіб експортера, що суперечить вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-XIV від 16.07.1999, в якому передбачається що первинний обліковий документ повинен обов`язково містити в тому числі «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції», що може свідчити про недостовірність заявлених документів та наявність іншого первинного облікового документа, суд зазначає таке.

Згідно з постановою Верховної Ради України від 19.06.1992 № 2479-ХІІ Україна приєдналась до Конвенції про створення Ради Митного Співробітництва 1950 року.

Рекомендаціями Ради від 16.05.1979 членам Ради та членам Організації Об`єднаних Націй або її спеціалізованим агентствам, митним або економічним Об`єднанням рекомендовано приймати комерційні рахунки, складені у будь-який спосіб, наприклад, методом одноразового запису, у випадках, коли представлення комерційного рахунку потрібне у зв`язку з митним очищенням товарів, а також утриматись від вимоги підпису для митних цілей на комерційних рахунках, представлених на підтвердження декларації на товари.

На дотримання зазначених рекомендацій звертає увагу Європейська економічна комісія ООН (рекомендації СЕК ООН 1982 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» та 1983 року №6 «Формуляр-зразок уніфікованого рахунку для міжнародної торгівлі»).

Рекомендацією СЕК ООН 2001 року № 18 «Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі» (переглянутою) пропонується по можливості уникати внесення від руки підписів або еквівалентних їм відміток на паперових документах (наприклад, на рахунках-фактурах).

У постанові від 16.04.2019 у справі № 815/6698/17 Верховний Суд вказав, що відсутність на специфікаціях до контракту печатки фірми-відправника, відсутності печатки та підпису відповідальної особи на інвойсі не вказують на їх недійсність, та не впливають на числові значення складових митної вартості товарів.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що згідно з листом Державної митної служби від 01.03.2011 № 11/3- 10.10/3339-ЕП роз`яснено, що у міжнародній практиці допускається застосування навіть рахунків (іnvoice) без підпису особи, рахунки (іnvoice), складені нерезидентами, що подаються під час здійснення митного контролю й оформлення товарів, можуть не містити підпису та відсутність підпису на поданому для здійснення митного контролю й оформлення товарів рахунку (іnvoice), складеному нерезидентом, не є підставою для відмови в митному оформленні товарів.

Затвердженої форми інвойсів та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. Разом з тим, при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості орган доходів і зборів має впевнитись, що комерційний інвойс можна ідентифікувати з поставкою оцінюваного товару та він містить відомості, які підтверджують відомості щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті.

У спірному випадку, позивач надав пакувальний лист та рахунок-фактуру (інвойс), що містили всю необхідну інформацію для підтвердження числових даних, заявленої митної вартості.

Щодо твердження відповідача про те, що експортна декларація країни відправлення *00085861* - не містить будь яких відміток митних органів країни відправлення,які підтверджують факт здійснення експорту оцінюваного товару, а також те, що вищезазначена МД не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує факт експорту, через відсутність в ній дати експорту, у зв`язку з чим наведені в ній відомості не є остаточними. Також слід відмітити, що декларантом з урахуванням вимог статті 254 Кодексу не забезпечено переклад митної декларації країни відправлення, суд зазначає таке.

Так, митна декларація країни відправлення в розумінні частини другої статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів, натомість відповідно до частини шостої статті 53 МК України її декларант може подати за власним бажанням.

Крім того, згідно з пунктом 7 частини третьої статті 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів.

Більше того, позивач не може впливати на заповнення експортної декларації і тому подає її митниці в такому вигляді, в якому отримує від відправника.

Експортна декларація - це митний документ, що підтверджує експорт товарів з країн Європейського Союзу законність вивезення продукції з країни-експортера і ввезення в країну- імпортер. При цьому, Покупець не несе відповідальності за правильність внесення відомостей в декларації країни відправлення.

Відсутність перекладу митної декларації країни відправлення відповідно до вимог ст.53 МК України не є підставою для відмови визнання митної вартості товарів та витребування додаткових документів.

Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації.

У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.

Згідно з листом Державної митної служби України від 08.10.2010 р. № 11/2- 10.16/11627-ЕП, адресованим начальникам регіональних митниць (крім Регіональної інформаційної митниці), начальникам митниць, з метою вирішення питання практичної реалізації Угоди про інформаційне забезпечення між Держмитслужбою та Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати, 02.08.2010 підписано протокол, яким передбачено, зокрема, що експортна митна декларація на товари походженням з КНР може використовуватися митними органами України як додаткова довідкова інформація за умови верифікації такої декларації та її перекладу на державну мову Українським національним комітетом Міжнародної торгової палати.

Відтак, вимога відповідача про надання перекладу документів українською мовою є правомірною лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей. Вказані висновки відповідають правовій позиції, викладеній в постановах Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18, від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19, від 25.11.2020 у справі № 640/4941/19.

Разом з цим, відповідачем в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не наведено обставин в обґрунтування необхідності надання перекладів, пов`язаних з перевіркою або підтвердженням відомостей, зазначених у них та не повідомлено яким чином ненадання перекладів вплинуло на визначення складових митної вартості товару.

Таким чином посилання відповідача щодо не здійснення перекладу є необґрунтованими.

З огляду на викладене, суд вважає, що вказане зауваження митного органу жодним чином не впливає на числові значення митної вартості товару.

Щодо зауваження відповідача про те, що рахунок на оплату транспортно-експедиторських послуг №163 від 28.06.2024 містить пункт витрат "транспортно-експедиційні послуги на території України" (4166,67 грн). Однак, відповідні витрати щодо транспортно-експедиційних послуг поза територією України в рахунку відсутні з чого можна зробити висновок, що відповідна сума стосується послуг на всьому маршруті переміщення вантажу . Таким чином, при розрахунку належних до сплати митних платежів не включено до митної вартості товару відповідну 2 частину витрат щодо оплати транспортно-експедиційних послуг, суд зазначає таке.

У ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України зазначений вичерпний перелік витрат, які мають додаватися до ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті при визначенні митної вартості товарів. Така витрата як «Транспортно-експедиційні послуги поза територією України» відсутня у вказаному переліку.

Відповідно до ч. 11 ст. 58 Митного кодексу зазначено, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, не допускається включення ніяких інших витрат, крім тих, що передбачені у цій статті.

Тому, при визначенні митної вартості товарів, що оцінюються, декларант не повинен був включати до її складу таку складову, як «Транспортно-експедиційні послуги поза територією України».

Окрім цього, суд зазначає, що позивач повністю навів зміст Рахунка на оплату № 163 від 28.06.2024 та листа ТОВ «Заксендланд транспорт та логістика» № 428 від 28.06.2024, а тому суд висновує про те, що такі документи чітко передбачають дві частини витрат експедитора: 1) витрати за межами митного кордону України й 2) витрати в межах митного кордону України.

Верховний Суд в Постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати або рахунок на перевезення з зазначенням вартості перевезення являються допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Також Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 у справі № 804/9754/15 зроблено висновок про те, що довідка про транспортні витрати є належним документом, який підтверджує вартість перевезення відповідно до вимог Митного кодексу України.

Додатково надання до митного оформлення Договору між імпортером та експедиторською компанією/транспортною компанією законодавством не вимагається, оскільки чисельні складові у вигляді витрат на транспортування зазначені саме в Довідці про транспортні витрати.

Суд наголошує на тому, що позивачем було надано лист ТОВ «Заксендланд транспорт та логістика» № 428 від 28.06.2024, який за своєю суттю є довідкою про транспортні витрати, а тому вартість перевезення відповідно до вимог Митного кодексу України була повністю підтверджена позивачем.

Щодо твердження відповідача про те, що відповідно до п.2.4.12-договору на перевезення від 11.03.2024№ 11/03/24-і випадку передачі вантажу на перевезення вартість якого перевищує 20 тисяч доларів США, Клієнт зобов`язується застрахувати вантаж або компенсувати вартість страхування вантажу Експедитору. Відсутнє документальні відомості щодо страхування вантажу. Не включені усі числові значення до митної вартості товару, суд зазначає таке.

Суд висновує про те, що порушення умов страхування товару може свідчити про невиконання покупцем умов контракту, в частині розрахунків між сторонами та ризики у випадку його пошкодження, проте не може свідчити про заниження митної вартості.

Слід зазначити, що виконання чи не виконання умов договору виходить з договірних правовідносин між позивачем як покупцем та продавцем.

У свою чергу, Львівська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17.

Таким чином, суд висновує про те, що страхування товару в межах цієї поставки не здійснювалось взагалі: ні власним коштом Товариства, ні Експедитором за дорученням СП ТОВ «Інвар», а тому вказане твердження відповідача є безпідставним.

Щодо твердження відповідача про те, що у інвойсі №24PG01065-2 від 08.04.2024 зазначено умови поставки FOB Tianjim, а у МД- Xingang, суд зазначає таке.

Як встановив суд, виявлена розбіжність у наданих документах в частині порту відправлення не має жодного значення, оскільки вказані географічні найменування Tianjim (Тяньцзінь) та Xingang (Синьган) означають однин і той самий порт відправки.

Суд наголошує на тому, що поставка товару відбувалась із морського порту, який географічно розташований біля китайського міста Тяньцзінь (Tianjim). Однак вказаний морський порт найбільший морський порт і транспортний хаб у північній частині Китаю. Через це для кращої навігації такий порт поділений на декілька частин, окремих портів, з яких відбувається транспортування товару. Так приставка Xingang (Синьган) означає посилання на центральну і головну частину порту у м. Тяньцзінь (Tianjim).

Окрім цього, сторони у п. 2.2 Контракту №2/2023 й погодили що поставка може відбуватися на умовах «FOB Морський порт Тяньцзінь (Tianjin)» та «FOB Морський порт Синьган (Xingang)».

Порт Xingang (Синьган) вважається частиною порту у м. Тяньцзінь (Tianjin) митне оформлення експортної декларації здійснював митний орган м. Тяньцзінь.

Таким чином, вказане порушення жодним чином не впливає на числове значення складових митної вартості товарів; а також пояснюється портовою структурою у м. Тяньцзінь (Tianjin).

Щодо твердження відповідача про те, що проформа 24PG01065-2 від 01.01.2024 на суму-30472,80 дол США на умовах CIF Gdansk, сума транспорту поданій проформі становить на рівні- 6000дол США. Проте фактура виставлена на умовах FOB,а розмір транспортних витрат заявлений у рахунку на перевезення по доставці вантажу з Китаю до Гданську -3425 дол США. Відповідно до даної проформи покупець має здійснити оплату в розмірі 30%-9141,84 дол США від суми проформи 30472,80 дол США. Отже транспортні витрати заявлені декларантом містять неповні відомості щодо заявленого числового значення митної вартості вантажу, суд зазначає таке.

Як встановив суд, позивач спершу надав банківський SWIFT документ №24031/002449494 від 01.03.2024 та Виписку з банківського рахунку СП ТОВ «Інвар» від 12.07.2024, а тоді також повідомив, що станом на 01.08.2024 Товариство повністю здійснило оплату поставленої партії товару за комерційним інвойсом № 24PG01065-2 від 08.04.2024 й на підтвердження цього також надав Платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах №49 від 01.08.2024, банківський SWIFT документ №240801/002577827 від 01.08.2024 та Виписку з банківського рахунку СП ТОВ «Інвар» від 01.08.2024. Також позивач на підтвердження виконаних зобов`язань за вказаним інвойсом надав Акт звірки взаєморозрахунків по поставці товару відповідно до Commercial invoice 24PG01065-2 from 08.04.2024 на виконання контракту №2/2023 від 24.02.2023 станом на 19.08.2024.

Суд висновує про те, що порушення умов оплати за товар може свідчити про невиконання покупцем умов контракту, в частині розрахунків між сторонами, проте не може свідчити про заниження митної вартості.

Слід зазначити, що виконання чи не виконання умов договору виходить з договірних правовідносин між позивачем як покупцем та продавцем.

У свою чергу, Львівська митниця не є тим органом на якого законодавством покладено обов`язок здійснювати контроль за виконанням цивільно-правових угод.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 №815/137/17.

Окрім цього, як вже встановив суд, позивач повністю навів зміст Рахунка на оплату № 163 від 28.06.2024 та листа ТОВ «Заксендланд транспорт та логістика» № 428 від 28.06.2024, а тому суд висновує про те, що такі документи чітко передбачають дві частини витрат експедитора: 1) витрати за межами митного кордону України й 2) витрати в межах митного кордону України.

Верховний Суд в Постанові від 31.05.2019 у справі № 804/16553/14 (№К/9901/5149/18) зазначив, що законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати або рахунок на перевезення з зазначенням вартості перевезення являються допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Також Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 у справі № 804/9754/15 зроблено висновок про те, що довідка про транспортні витрати є належним документом, який підтверджує вартість перевезення відповідно до вимог Митного кодексу України.

Додатково надання до митного оформлення Договору між імпортером та експедиторською компанією/транспортною компанією законодавством не вимагається, оскільки чисельні складові у вигляді витрат на транспортування зазначені саме в Довідці про транспортні витрати.

Суд наголошує на тому, що позивачем було надано лист ТОВ «Заксендланд транспорт та логістика» № 428 від 28.06.2024, який за своєю суттю є довідкою про транспортні витрати, а тому вартість перевезення відповідно до вимог Митного кодексу України була повністю підтверджена позивачем.

Щодо твердження відповідача про те, що Платіжна інструкція на купівлю валюти, у розмірі 9141,84 дол США, у гр. «Призначенні платежу» міститься посилання на контракт, тобто такий документ, не засвідчує факт переведення коштів продавцю. Платіжна інструкція не може бути взята до уваги,оскільки такий документ являється платіжною інструкцією, що не є документом, який засвідчує факт переведення коштів, суд зазначає таке.

Суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

Частина сьома статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» визначено, що Національний банк України у своїх нормативно-правових актах визначає обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, особливості їх оформлення, захисту, прийняття до виконання. Так, Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України 28.07.2008 № 216 (у редакції постанови Правління Національного банку України 25.08.2022 № 189 (далі за текстом - Постанова №216), а саме розділом 2 - Порядок оформлення платіжної інструкції в іноземній валюті або банківських металах, п. 14 передбачено обов`язкові реквізити, які має містити платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах.

Суд зазначає, що банківські платіжні документи, подані до митного оформлення, містять усі необхідні реквізити, визначені законодавством для можливості ідентифікації даних платіжних інструкцій, що стосуються оцінюваних товарів.

У Постанові №216 не вказано, що платіжна інструкція повинна містити обов`язковий реквізит найменування платника, зокрема, п.п. 3 п. 14 Постанови №216 визначено, що платіжна інструкція в іноземній валюті повинна містити або унікальний ідентифікатор платника або найменування (повне або скорочене) платника.

Окрім цього, позивач спершу надав банківський SWIFT документ №24031/002449494 від 01.03.2024 та Виписку з банківського рахунку СП ТОВ «Інвар» від 12.07.2024, а тоді також повідомив, що станом на 01.08.2024 Товариство повністю здійснило оплату поставленої партії товару за комерційним інвойсом № 24PG01065-2 від 08.04.2024 й на підтвердження цього також надав Платіжну інструкцію в іноземній валюті або банківських металах №49 від 01.08.2024, банківський SWIFT документ №240801/002577827 від 01.08.2024 та Виписку з банківського рахунку СП ТОВ «Інвар» від 01.08.2024. Також позивач на підтвердження виконаних зобов`язань за вказаним інвойсом надав Акт звірки взаєморозрахунків по поставці товару відповідно до Commercial invoice 24PG01065-2 from 08.04.2024 на виконання контракту №2/2023 від 24.02.2023 станом на 19.08.2024.

Таким чином, банківські платіжні документи містять усі обов`язкові реквізити, передбачені законодавством, а тому є підтверджуючими документами, що посвідчують здійснену позивачем на рахунок контрагентів оплату за товар, що поставляється.

Беручи до уваги те, що оскаржуване рішення відповідача про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100367/2 від 09.07.2024 є правовим актом індивідуальної дії, суд констатує невідповідність такого рішення критеріям чіткості та зрозумілості, що породжує його неоднозначне трактування, а тому таке рішення належить визнати протиправним та скасувати.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо судового збору, то згідно ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України такий відшкодовується позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2024/100367/2 від 09.07.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України (код ЄДРПОУ ВП 43971343) на користь Українсько-Польського спільного підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Інвар» () судовий збір в сумі 2432 грн. (дві тисячі чотириста тридцять дві грн. 11 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Желік О.М.