Справа № 320/13747/21
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2025-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року справа №320/13747/21

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Лиска І.Г., розглянувши у м. Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби Судової охорони у місті Києві та Київській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Служба судової охорони про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Територіального управління Служби Судової охорони у місті Києві та Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 9 днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік;

???- стягнути з територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 9 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік у розмірі 4 566 грн.24 коп...

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що відповідно до наказу ТУ ССО у м. Києві та Київській області від 02.03.2021 №47 о/с Позивача звільнено зі служби в Службі судової охорони, в день звільнення Позивачу виплачено грошову компенсацію за 7 днів невикористаної оплачуваної відпустки. У відповідь на звернення Позивача до Відповідача про нарахування йому грошової компенсації за 9 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки, останньому було відмовлено.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_2 ) від 29.10.2021 залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду (суддя ОСОБА_2 ) від 23.11.2021 року відкрито провадження в адміністративній справі №320/13747/21 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 з посади судді Київського окружного адміністративного суду, дану справу передано на повторний автоматизований розподіл справи між суддями.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями цю справу передано на розгляд судді Лиска І.Г.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду дану справу прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Відповідачем подано відзив, у якому останній заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Служба судової охорони надала пояснення, в яких зазначала, що в діях Територіального управління Служби Судової охорони у місті Києві та Київській області відсутні протиправні дії, так як останнє здійснило виплату грошової компенсації за невикористані 7 днів додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Наказом територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 03.12.2019 №66 о/с ОСОБА_1 призначено на посаду контролера І категорії 1 відділення 4 взводу охорони 5 підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області.

Наказом ТУ ССО у м. Києві та Київській області від 02.03.2021 №47 о/с ОСОБА_1 , згідно пп.2 (через хворобу) п.2 розділу XII Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, звільнено зі служби в Службі судової охорони.

Відповідно до наказу ТУ ССО у м. Києві та Київській області від 02.03.2021 №47 о/с яким Позивача звільнено зі служби в Службі судової охорони йому встановлено грошову компенсацію за 07 днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році.

В день звільнення ТУ ССО у м. Києві та Київській області нарахувало та виплатило Позивачу грошову компенсацію лише за 7 днів невикористаної оплачуваної відпустки.

05 жовтня 2021 року Позивач звернувся до ТУ ССО в м. Києві та Київської області про нарахування мені грошової компенсації за 9 днів невикористаної ним додаткової оплачуваної відпустки.

Листом ТУ ССО в м. Києві та Київської області №41/1-05/1683/21 від 20.10.2021 повідомлено Позивача, що станом на 01 січня 2021 року він маю право на 11 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Вказаним листом Позивачу було відмовлено у виплаті грошової компенсації за 9 днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки.

З даною відмовою позивач не згоден, звернувся за захистом свої прав з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон) Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, охорони приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу.

Відповідно до частини другої статті 162-1 Закону (частини 6 статті 163 Закону у редакції, чинній на день звільнення Позивача), порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією.

На підставі вищевказаних норм Закону, рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 № 1052/0/15-19 було затверджено Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони (далі - Положення про проходження служби).

Пунктом 1 розділу Х Положення про проходження служби (тут і нижче - в редакції, чинній на день звільнення Позивача) визначено, що співробітникам Служби надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, що визначені законодавством, а також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Відповідно до пункту 3 розділу Х Положення про проходження служби, тривалість відпусток співробітників обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються (підпункт 1 пункту 3).

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки співробітника становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (підпункт 2 пункту 3).

Крім того, підпунктом 3 пункту 3 розділу Х Положення про проходження служби визначено, що за кожний повний календарний рік служби після досягнення п`ятирічного стажу служби співробітнику надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тобто відповідно до Положення про проходження Служби, щорічна чергова оплачувана відпустка співробітників складається з щорічної основної відпустки тривалістю 30 календарних днів та щорічної додаткової відпустки, тривалість якої розраховується залежно від стажу служби співробітника у порядку, визначеному підпунктом 3 пункту 3 розділу Х Положення.

Також згідно підпункту 9 пункту 3 розділу Х Положення про проходження служби співробітникам у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їхнім бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

Відповідно до частини першої стаття 24 Закону України "Про відпустки", у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Таким чином нормами Положення про проходження служби чітко визначений загальний порядок надання та тривалість чергової оплачуваної відпустки (в тому числі основної та додаткової), яка може бути надана співробітнику у році його звільнення зі служби, або за яку може бути виплачена компенсація у разі її невикористання.

Судом встановлено, що наказом територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 03.12.2019 № 66 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 , прийнято на службу до Служби судової охорони на посаду контролера І категорії четвертого взводу охорони підрозділу охорони Київської області.

Відповідно до наказу територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 30.12.2020 № 238 о/с "Про оголошення вислуги років співробітникам територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області" ОСОБА_1 було встановлено стаж служби у Службі судової охорони для виплати надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки станом на 01 січня 2021 року - 16 років 03 місяці 11 днів.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача зазначеними у відзиві стосовно того, що з 01 січня 2021 року Позивач мав право лише на 11 діб додаткової оплачуваної відпустки.

В подальшому, наказом територіального управління Служби судової охорони у м. Києві та Київській області від 02.03.2021 № 47 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 було звільнено зі служби в Службі судової охорони згідно підпункту 2 (через хворобу) пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби у відставку Збройних Сил (із зняттям з військового обліку).

Вказаним наказом встановлено, що станом на день звільнення Позивача зі служби його вислуга років у календарному обчисленні складає 16 років 05 місяців 13 днів.

Виходячи з цього та відповідно до пункту 8 розділу III Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони, затвердженого наказом Державної судової адміністрації від 26.08.2020 № 384, вказаним вище наказом від 02.03.2021 № 47 о/с було визначено виплатити старшому сержанту Служби судової охорони ОСОБА_1 грошову компенсацію за 07 днів невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки за фактично відпрацьований час у 2021 році.

Такий розмір відпустки Позивача у 2021 році (році його звільнення) було визначено на підставі наступних розрахунків Відповідача.

Загальний розмір щорічної чергової оплачуваної відпустки = основна оплачувані відпустка + додаткова оплачувана відпустка.

Основна оплачувана відпустка - 30 календарних днів.

Додаткова оплачувана відпустка = загальна вислуга років у календарному обчисленні - 5 років служби.

Додаткова оплачувана відпустка = 16 - 5 = 11 календарних днів.

Таким чином загальний розмір щорічної чергової оплачуваної відпустки Позивача у 2021 становить: 30 + 11 = 41 календарний день.

Розмір щорічної чергової відпустки Позивача у році його звільнення виходячи з фактично відпрацьованого ним часу було визначено наступним чином:

Розмір щорічної оплачуваної відпустки залежно від фактично відпрацьованого часу = загальний розмір щорічної чергової оплачуваної відпустки / 12 х кількість повних місяців служби.

Загальний розмір щорічної чергової відпустки 41 календарний день.

Кількість повних місяців служби 2 (січень, лютий 2021 року).

Розмір щорічної чергової відпустки Позивача у році його звільнення виходячи з фактично відпрацьованого ним часу становить: 41 / 12 x 2 = 6,83 = 7.

Таким чином, враховуючи, що у році звільнення Позивач мав право на компенсацію чергової відпустки тільки за два повних місяці служби (січень та лютий 2021 року), останньому було виплачено компенсацію за 7 діб відпустки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про відпустки» такий вид відпусток як щорічні відпустки складаються з таких підвидів, а саме:

-основна відпустка (стаття 6 цього Закону);

-додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону);

-додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Як зазначалось вище, у цьому випадку додаткова відпустка, яка передбачена підпунктом 3 пункту 3 розділу Х Положення про проходження служби є складовою щорічної чергової відпустки, а отже положення статті 24 Закону України «Про відпустки» теж поширюються на таку відпустку.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи.

За невикористану щорічну відпустку працівник може отримати компенсацію тільки при звільненні.

Кількість днів щорічної відпустки, за які необхідно виплатити компенсацію працівникові, має розраховуватися виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки (тобто основної та додаткової), яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часу.

Крім того суд зазначає, що посилання Позивача на лист Міністерства праці та соціальної політики України Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України від 27.01.1999 № 13-294 є помилковим та не може бути взятий до уваги при вирішення спірних відносин виходячи з наступного.

У відповідності до статті 1 Закону України "Про державну службу", державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо:

1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, міжнародних договорів;

2) забезпечення реалізації державної політики, загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів;

???3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг;

???4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства;

???5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням;

???6) управління персоналом державних органів;

?7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно підпункту 17 частини статті 3 цього Закону, дія цього Закону не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 162-1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", до працівників Служби судової охорони належать особи, яким присвоєно спеціальні звання співробітників Служби судової охорони, державні службовці та особи, які уклали трудовий договір із Службою судової охорони.

Порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони регулюється цим Законом та положенням, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Крім того, статтею 164 визначено перелік спеціальних звань співробітників Служби судової охорони, строки вислуги у таких спеціальних званнях та порядок їх присвоєння.

Вказане вище корелюється з нормами Положення про проходження служби, яким визначається статус співробітників Служби судової охорони, їх права та обов`язки, а також порядок присвоєння їм спеціальних звань та повноваження відповідних керівників щодо присвоєння таких звань.

Враховуючи, що Позивач проходив службу у Службі судової охорони саме у статусі співробітника Служби, тому норми Закону України "Про державну службу", так само як і видані на його розвиток підзаконні нормативно-правові акти та роз`яснення, у тому числі лист Міністерства праці та соціальної політики України Головного управління державної служби при Кабінеті Міністрів України від 27.01.1999 № 13-294, не можуть бути застосовані при розгляді спірних правовідносин.

Оскільки порушення має бути реальним, чого позивачем суду не доведено та матеріалами справи не підтверджено, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

При цьому, звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності та правопорядку у публічних правовідносинах.

У даному випадку, позивачем не наведено доводів, а судом не встановлено порушення прав, свобод та законних інтересів позивача станом на дату винесення рішення у межах даної справи, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Оскільки позивач є звільненим від сплати судового збору та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лиска І.Г.