Справа № 320/7765/25
Суддя: Жук Р.В.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 року м. Київ справа №320/7765/25

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Жука Р.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр»

до Міністерства економіки України

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» (далі позивач) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства економіки України (далі відповідач) з адміністративним позовом в якому просило суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024 про відмову в уповноваженні на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, та у видачі свідоцтва про уповноваження;

- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства економіки України №3421-11/92109-07 від 20.12.2024 про відмову в уповноваженні на проведення повірки засобів вимірювальної техніки;

- зобов`язати Міністерство економіки України видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» свідоцтво про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології згідно поданої заяви про уповноваження №84/2 від 23.08.2024.

ІІ. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що під час розгляду заяви №84/2 від 23.08.2024 відповідач допустив порушення вимог Закону України «Про адміністративну процедуру». Крім того, позивач доводить, що у повному обсязі відповідає критеріям, передбаченим чинним законодавством України для уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології.

Відповідач наголошує, що під час розгляду заяви №84/2 від 23.08.2024 були дотримані вимоги Закону України «Про адміністративну процедуру», а матеріалами справи підтверджується невідповідність позивача критеріям, передбаченим чинним законодавством України для уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології. Крім того, відповідач вказує, що позивач обрав неналежний спосіб захисту у частині оскарження рішення Міністерства економіки України №3421-11/92109-07 від 20.12.2024 про відмову в уповноваженні на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, оскільки останнє не є адміністративним актом у розумінні чинного законодавства України. Відповідач також зазначає, що позовна вимога щодо зобов`язання Міністерства економіки України видати позивачу свідоцтво про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки є втручанням у дискреційні повноваження.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.02.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» залишено без руху та встановлено 10-денний строк на усунення недоліків позовної заяви, а саме надання доказів про сплату судового збору.

05.03.2025 до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання.

09.04.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла заява адвоката Корепанової Ольги Миколаївни про вступ у справу як представника позивача.

10.04.2025 до суду від Міністерства економіки України до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

15.04.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «національний експертний центр», у якому позивач вказує на необґрунтованість доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

12.05.2025 через підсистему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення Міністерства економіки України щодо доводів, викладених позивачем у відповіді на відзив.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.06.2025 витребувано від Міністерство економіки України інформацію із системи внутрішнього діловодства про дату та час підписання наказу Міністерства економіки України від 19.12.2024 №28059.

17.06.2025 та 24.06.2025 відповідачем до суду надані документи на вимогу ухвали суду від 09.06.2025.

Інших заяв чи клопотань по суті справи учасниками справи до суду не подано.

Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

З урахуванням викладеного, керуючись положеннями частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України наявні підстави для розгляду справи в порядку письмового провадження.

ІV. Обставини встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши зміст спірних правовідносин з урахуванням доказів, суд встановив такі обставини.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» зареєстроване 01.12.2000 у Солом`янській районній державній адміністрації в місті Києві, номер запису у Єдиному державному реєстрі 000043712. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є 71.20 Технічні випробування та дослідження.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» уповноважене на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології на підставі свідоцтв про уповноваження, які видані Міністерством економіки України, зокрема:

№П-79-2021 від 02.07.2021 (діє до 02.07.2026);

№П-94-2022 від 04.02.2022 (діє до 04.02.2027);

№П-100-2022 від 22.08.2022 (діє до 22.08.2026);

№П-109-2023 від 13.01.2023 (діє до 13.01.2028);

№П-127/2024 від 19.01.2024 (діє до 19.01.2029).

23.08.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» звернулось до Міністерства економіки України із заявою №84/2 про видачу свідоцтва про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології.

До заяви №84/2 від 23.08.2024 позивач додав:

паспорт Повірочної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр»;

проект сфери уповноваження Повірочної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології;

копію договору оренди нежитлового приміщення №35/21-К8 від 01.11.2021;

копію договору оренди нежитлового приміщення №196/20-К8-22 від 18.12.2021 та акта приймання-передачі від 18.12.2021;

копію договору оренди нежитлового приміщення №16/12/2020 від 11.02.2021 та акта приймання-передачі від 11.02.2021;

платіжну інструкцію №1143 від 27.08.2024 про оплату за видачу свідоцтва про уповноваження за заявою №84/2 від 23.08.2024.

Наказом Міністерства економіки України №25732 від 12.11.2024 «Про проведення перевірки ТОВ «НАЦІОНАЛЬНИЙ ЕКСПЕРТНИЙ ЦЕНТР», яке уповноважується на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації, на відповідність встановленим критеріям» утворено комісію з метою здійснення перевірки позивача на відповідність критеріям, визначеним статтею 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

За результатом проведення перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» комісією складений акт «Про результати перевірки ТОВ «НАЦІОНАЛЬНИЙ ЕКСПЕРТНИЙ ЦЕНТР», яке уповноважується на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації, на відповідність встановленим критеріям» №33 від 03.12.2024, який направлений позивачу листом №3421-11/89773-07 від 13.12.2024.

19.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» направило скаргу №125/2 на ім`я заступника Міністра економіки України Кіндратіва В.З., у якій просило:

частково скасувати акт №33 від 03.12.2024 у частині невідповідності критеріям, встановленим частиною четвертою статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та видати новий адміністративний акт про результати перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр», яке уповноважується на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації, на відповідність встановленим критеріям згідно заяви №84/2 від 23.08.2024;

видати свідоцтво про уповноваження на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, на відповідність встановленим критеріям;

здійснити розгляд скарги з представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру».

20.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» направило скаргу №127/2 на ім`я Віце-прем`єр-міністра України Міністра економіки України Свириденко Ю.А. з вимогами, аналогічними скарзі №125/2 від 19.12.2024.

20.12.2024 Товариству з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» направлений лист Міністерства економіки України №3421-11/92109-07 від 20.12.2024, яким повідомлено про результат розгляду скарги №125/2 від 19.12.2024 її часткове задоволення, а також повідомлено про відмову у видачі свідоцтва про уповноваження на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології. До вказано листа додано копію наказу Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024.

Так, наказом Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» в уповноваженні на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології та у видачі свідоцтва про уповноваження на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології.

Листом №3421-11/92307-07 від 23.12.2024 відповідач повідомив позивача про результат розгляду скарги №127/2 від 20.12.2024.

Уважаючи протиправними вказані рішення відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Оцінка суду.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» сферою законодавчо регульованої метрології є визначені цим Законом види діяльності, щодо яких з метою забезпечення єдності вимірювань та простежуваності здійснюється державне регулювання стосовно вимірювань, одиниць вимірювання та засобів вимірювальної техніки.

За змістом частини п`ятої статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться: науковими метрологічними центрами, які мають міжнародно визнані калібрувальні та вимірювальні можливості за відповідними видами та підвидами вимірювань, та/або із застосуванням національних еталонів; науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та повірочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів.

Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» органом з уповноваження на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації (далі - орган з уповноваження), є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері метрології та метрологічної діяльності. Для проведення зазначеної в частині першій цієї статті повірки наукові метрологічні центри, метрологічні центри та повірочні лабораторії зобов`язані одержати свідоцтво про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології (далі - свідоцтво про уповноваження), яке видається органом з уповноваження.

Згідно з пунктом 2 Порядку видачі або відмови у видачі свідоцтва про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, його анулювання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №117 від 24.02.2016 (далі Порядок №117), для проведення повірки засобів вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, що перебувають в експлуатації, наукові метрологічні центри, державні підприємства, які належать до сфери управління Мінекономіки та провадять метрологічну діяльність (далі - метрологічні центри), та повірочні лабораторії зобов`язані одержати свідоцтво про уповноваження, яке видається Мінекономіки.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» для одержання свідоцтва про уповноваження наукові метрологічні центри, метрологічні центри та повірочні лабораторії (далі - заявники) подають до органу з уповноваження заяву про уповноваження. Якщо уповноважується відокремлений підрозділ юридичної особи, заява подається підприємством чи організацією, до складу якої належить цей підрозділ. До заяви про уповноваження додаються: паспорт повірочної лабораторії заявника або його відокремленого підрозділу, який буде виконувати роботи з повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, затверджений керівником заявника; проект сфери уповноваження заявника на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, який повинен містити відомості про категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та їх метрологічні характеристики, підписаний керівником заявника. У разі якщо заявник входить до складу підприємства чи організації як відокремлений підрозділ, проект сфери уповноваження підписується керівником цього підприємства чи організації; копія договору користування приміщенням (найму приміщення), укладеного не менше ніж на п`ять років, засвідчена заявником (у разі якщо заявник не має власного приміщення, необхідного для виконання повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки відповідно до заявленої сфери уповноваження); платіжний документ (платіжне доручення, квитанція) про сплату плати за видачу свідоцтва про уповноваження з відміткою банку, відділення поштового зв`язку або коду проведеної операції. Зазначений у цій частині перелік документів, що додаються до заяви про уповноваження, є вичерпним.

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» до заяви №84/2 від 23.08.2024 про видачу свідоцтва про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, додало: паспорт Повірочної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр»; проект сфери уповноваження Повірочної лабораторії Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології; копію договору оренди нежитлового приміщення №35/21-К8 від 01.11.2021; копію договору оренди нежитлового приміщення №196/20-К8-22 від 18.12.2021 та акта приймання-передачі від 18.12.2021; копію договору оренди нежитлового приміщення №16/12/2020 від 11.02.2021 та акта приймання-передачі від 11.02.2021; платіжну інструкцію №1143 від 27.08.2024 про оплату за видачу свідоцтва про уповноваження за заявою №84/2 від 23.08.2024.

Так, відповідач не заперечує, що позивач до заяви про видачу свідоцтва про уповноваження долучив повний пакет документів, визначений частиною третьою статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Натомість, підставою для відмови у видачі свідоцтва про уповноваження у спірному наказі Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024 відповідач послався на невідповідність позивача критеріям, визначеним частиною четвертю статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та Вимогам, яким повинні відповідати наукові метрологічні центри, державні підприємства, які належать до сфери управління Міністерства економіки України та провадять метрологічну діяльність, та повірочні лабораторії, які уповноважуються або уповноважені на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, з метою досягнення їх відповідності встановленим критеріям, затверджених наказом Міністерства розвитку економіки, торгівлі, сільського господарства України №1242 від 30.06.2020, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.09.2020 за №862/35145 (далі Вимоги), а саме:

кваліфікації персоналу (абзац другий підпункту 2, підпункт 6 пункту 2 Вимог щодо заявленої сфери уповноваження; абзац третій підпункту 2, абзаци другий, п`ятий та шостий підпункту 4 пункту 2 Вимог щодо вимірювачів параметрів електричної мережі та кіл електроживлення постійного та змінного струму (категорії 14, 15, 18, 55); цифрових трифазних вимірювальних приладів для мереж низької напруги (категорія 14), вольтамперфазометрів, комплектів вимірювальних, приладів комбінованих (тестерів) (категорія 15), вимірювачів опору заземлення та опору заземлювальних пристроїв (категорія 18), перетворювачів тиску (категорія 43), магазинів опору постійного струму високоомних однодекадних, магазинів опору, мім-імітаторів багатозначних (категорія 46), кліщів струмовимірювальних цифрових (категорія 67); абзац шостий підпункту 4 пункту 2 Вимог щодо повірки генераторів імпульсів одноканальних; абзаци другий та шостий підпункту 4 пункту 2 Вимог щодо лічильників газу мембранних);

наявності матеріально-технічної бази (підпункт 3 пункту 3 Вимог) щодо проведення повірки моніторів пацієнта (канал вимірювання температури) (категорія 29).

Так, згідно з частиною четвертою статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» заявники можуть бути уповноважені на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за умови їх відповідності критеріям, яким повинні відповідати уповноважені наукові метрологічні центри, метрологічні центри та повірочні лабораторії (далі - уповноважені організації). Критеріями, яким повинні відповідати уповноважені організації (далі - встановлені критерії), є: незалежність та неупередженість; кваліфікація персоналу; наявність матеріально-технічної бази; наявність фонду нормативних документів та технічної документації, необхідних для проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації; наявність впровадженої системи якості; забезпечення правильності оформлення та зберігання результатів повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації. Заявники з метою досягнення їх відповідності встановленим критеріям повинні відповідати вимогам, визначеним центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності.

Отже, Міністерство економіки України, вирішуючи питання про видачу свідоцтва про уповноваження зобов`язане, зокрема, встановити відповідність чи невідповідність заявника критеріям, встановленим частиною четвертою статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», із зазначенням обґрунтованих висновків стосовно дотримання чи недотримання заявником Вимог.

При цьому, частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що 15.12.2023 набрав чинності Закон України «Про адміністративну процедуру», який регулює відносини органів виконавчої влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших суб`єктів, які відповідно до закону уповноважені здійснювати функції публічної адміністрації, з фізичними та юридичними особами щодо розгляду і вирішення адміністративних справ шляхом прийняття та виконання адміністративних актів.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про адміністративну процедуру» дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час: 1) розгляду звернень осіб, що містять пропозиції, рекомендації щодо формування державної політики, вирішення питань місцевого значення, а також щодо врегулювання суспільних відносин; 2) конституційного провадження, кримінального провадження, судового провадження, виконавчого провадження (крім виконання адміністративних актів), оперативно-розшукової діяльності, розвідувальної діяльності, контррозвідувальної діяльності, вчинення нотаріальних дій, виконання покарань, застосування законодавства про національну безпеку і оборону, громадянство, надання притулку в Україні, захист економічної конкуренції; 3) державної служби, дипломатичної та військової служби, служби в органах місцевого самоврядування, служби в поліції, а також іншої публічної служби; 4) реалізації конституційного права громадян брати участь у всеукраїнському та місцевих референдумах, обирати і бути обраними до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 5) оскарження процедур публічних закупівель; 6) нагородження державними нагородами та відзнаками; 7) здійснення помилування; 8) здійснення оцінки впливу на довкілля.

Так, дія Закону України «Про адміністративну процедуру» поширюється на відносини суб`єктів владних повноважень з фізичними та юридичними особами у сфері публічного управління, які виникають у зв`язку з розглядом і вирішенням адміністративних справ шляхом видання адміністративних актів, крім випадків, прямо передбачених частиною другою статті 1 цього Закону.

Отже, дія Закону України «Про адміністративну процедуру» поширюється на спірні правовідносини, що виникли між Міністерством економіки України та позивачем щодо розгляду заяви останнього про видачу свідоцтва про уповноваження відповідно до Закону Україну «Про метрологію та метрологічну діяльність». Зазначені правовідносини не включені до вичерпного переліку винятків, визначеного частиною другою статті 1 Закону України «Про адміністративну процедуру», отже, не виключені з його сфери правового регулювання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 травня 2025 року у справі №460/5787/24.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру», адміністративна справа (далі - справа) справа, що стосується публічно-правових відносин щодо забезпечення реалізації права, свободи чи законного інтересу особи та/або виконання нею визначених законом обов`язків, захисту її права, свободи чи законного інтересу, розгляд якої здійснюється адміністративним органом. Адміністративний акт рішення або юридично значуща дія індивідуального характеру, прийняте (вчинена) адміністративним органом для вирішення конкретної справи та спрямоване (спрямована) на набуття, зміну, припинення чи реалізацію прав та/або обов`язків окремої особи (осіб).

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про адміністративну процедуру» принципами адміністративної процедури є: 1) верховенство права, у тому числі законності та юридичної визначеності; 2) рівність перед законом; 3) обґрунтованість; 4) безсторонність (неупередженість) адміністративного органу; 5) добросовісність і розсудливість; 6) пропорційність; 7) відкритість; 8) своєчасність і розумний строк; 9) ефективність; 10) презумпція правомірності дій та вимог особи; 11) офіційність; 12) гарантування права особи на участь в адміністративному провадженні; 13) гарантування ефективних засобів правового захисту.

Частинами першою-третьою статті 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» встановлено, що адміністративний орган забезпечує належність та повноту з`ясування обставин справи, безпосередньо досліджує докази та інші матеріали справи. Адміністративний орган під час здійснення адміністративного провадження враховує всі обставини, що мають значення для вирішення справи. Адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний у порядку, встановленому законом, забезпечувати реалізацію права особи на доступ до інформації, що пов`язана з прийняттям та виконанням адміністративного акта стосовно неї. Учасник адміністративного провадження має право знати про початок адміністративного провадження та про своє право на участь у такому провадженні, а також право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 17 Закону України «Про адміністративну процедуру» особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи. Адміністративний орган зобов`язаний здійснювати інформування та консультування учасників адміністративного провадження з питань, що стосуються адміністративного провадження, а також щодо змісту їхніх прав та обов`язків.

Судом встановлено, що до моменту прийняття спірного наказу №28059 від 19.12.2024 Міністерство економіки України направляло позивачу виключно копії:

наказу Міністерства економіки України №25732 від 12.11.2024 «Про проведення перевірки ТОВ «НАЦІОНАЛЬНИЙ ЕКСПЕРТНИЙ ЦЕНТР», яке уповноважується на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації, на відповідність встановленим критеріям», яким утворено комісію з метою здійснення перевірки позивача на відповідність критеріям, визначеним статтею 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»;

акта «Про результати перевірки ТОВ «НАЦІОНАЛЬНИЙ ЕКСПЕРТНИЙ ЦЕНТР», яке уповноважується на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації, на відповідність встановленим критеріям» №33 від 03.12.2024.

Суд звертає увагу на те, що ні в наказі Міністерства економіки України №25732 від 12.11.2024, ні в акті №33 від 03.12.2024, а також у супровідних листах до таких документів не вказано жодної інформації про права та обов`язки позивача в адміністративній процедурі, не повідомлено його про право на участь у такому провадженні, а також про право на ознайомлення з матеріалами відповідної справи.

Крім того, наказ Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024 не містить належних мотивів, що стали підставою для відмови у видачі свідоцтва, зокрема, щодо невідповідності позивача критеріям, встановлених частиною четвертю статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та Вимогами.

Частиною першою статті 47 Закону України «Про адміністративну процедуру» встановлено, що під час підготовки справи до розгляду та вирішення, крім невідкладного розгляду та вирішення справи (стаття 60 цього Закону), адміністративний орган встановлює наявність та достатність матеріалів у справі, а також за необхідності: 1) витребовує додатково документи та відомості, що перебувають у володінні органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, що належить до сфери його управління; 2) залучає до участі в адміністративному провадженні адресата, повідомляє йому правові підстави початку адміністративного провадження та можливі наслідки прийняття адміністративного акта; 3) повідомляє заінтересованим особам про початок адміністративного провадження та про їхні права на участь в адміністративному провадженні; 4) повідомляє учасникам адміністративного провадження порядок ознайомлення з матеріалами справи, їхні права і обов`язки; 5) надає учасникам адміністративного провадження можливість подати документи, клопотання, пояснення та зауваження, довести обставини, що мають значення для вирішення справи; 6) вирішує питання про необхідність залучення до участі в адміністративному провадженні осіб, які сприяють розгляду справи, призначення експертизи, проведення огляду на місці або огляду речей, проведення слухання у справі; 7) виконує інші передбачені законом обов`язки в рамках адміністративного провадження.

Відповідно до частин першої та третьої статті 52 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган досліджує обставини, що мають значення для вирішення справи, виходячи з принципів законності та офіційності. Адміністративний орган повинен неупереджено дослідити всі обставини справи, у тому числі ті, що є сприятливими, а також ті, що є несприятливими для учасників адміністративного провадження.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятої статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті). Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин. Адміністративний акт може не містити посилання на фактичні обставини справи і результати дослідження доказів та інших матеріалів справи, якщо такий акт прийнято на підставі акта чи іншого документа, складеного за результатами проведення інспекційних (контрольних, наглядових) заходів, якщо цей документ вже містить відповідне мотивування (обґрунтування) та доведений до особи належним чином. Відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.

Системний аналіз викладених норм права діє підстави для висновку про те, що Міністерство економіки України, маючи сумніви щодо відповідності позивача критеріям, визначеним в частині четвертій статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» з метою забезпечення належності та повноти з`ясування обставин, які мають значення для прийняття відповідного рішення, не тільки могло, а й було зобов`язане витребувати в позивача додаткові документи та пояснення, необхідні для перевірки встановлених в акті №33 від 03.12.2024 обставин, що дозволило б відповідачу прийняти обґрунтоване рішення, яке відповідало б вимогам законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 травня 2025 року у справі №460/5787/24.

Натомість, відповідач не заперечує, що у процедурі, що передувала прийняттю спірного наказу Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024, відповідач не звертався до позивача із будь-якими запитами щодо надання документів та пояснень, необхідних для перевірки встановлених в акті №33 від 03.12.2024 обставин.

Крім того, як вбачається зі змісту скарги позивача №125/2 від 19.12.2024, останній просив здійснити розгляд скарги з представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру».

Так, відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про адміністративну процедуру» особа має право бути заслуханою адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення у визначеній законом формі до прийняття адміністративного акта, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи.

Відповідач не заперечує, що скарга позивача №125/2 від 19.12.2024 надійшла до моменту прийняття спірного наказу Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024.

Також відповідач не заперечує, що розгляд скарги позивача №125/2 від 19.12.2024 відбувся без участі представників Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр», а повідомлення про місце, дату та час розгляду скарги на адресу позивача не направлялось.

Отже, позивач у межах спірних правовідносин, внаслідок бездіяльності відповідача був позбавлений свого права бути заслуханим адміністративним органом, надавши пояснення та/або заперечення до прийняття адміністративного акта, яке гарантоване частиною першою статті 17 Закону України «Про адміністративну процедуру».

Згідно з пунктом 3 частини другої Закону України «Про адміністративну процедуру» у мотивувальній частині адміністративного акта зазначається зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи.

Як вбачається зі змісту наказу Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024, останній містить посилання виключно на такі документи:

подані із заявою позивача №84/2 від 23.08.2024 щодо видачі свідоцтва про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології;

акт Міністерства економіки України №33 від 03.12.2024.

При цьому, у наказі Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024 відсутній не те що зміст скарги позивача №125/2 від 19.12.2024 та його аналіз, а навіть посилання на наявність останньої.

Відсутність у тексті наказу Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024 посилання на наявність скарги позивача №125/2 від 19.12.2024, надає суду обґрунтовані підстави вважати, що спірний адміністративний акт був прийнятий відповідачем без урахуванням пояснень та заперечень позивача.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що аргументована позиція Міністерства економіки України щодо часткового відхилення вимог скарги позивача №125/2 від 19.12.2024 викладена у листі №3421-11/92109-07, оскільки такий лист створений після прийняття спірного наказу Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024, а саме 20.12.2024.

Більш того, у відзиві на позовну заяву Міністерство економіки України наполягає на тому, що лист №3421-11/92109-07 від 20.12.2024 не є адміністративним актом у розумінні Закону України «Про адміністративну процедуру», а є звичайним супровідним листом елементом діловодства, яким позивачу направлена копія наказу Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024.

На переконання суду, не вважається виконанням відповідачем вимог частини першої статті 17 та пункту 3 частини другої Закону України «Про адміністративну процедуру» обґрунтування позиції адміністративного органу щодо відхилення доводів позивача у документі (зокрема, листі №3421-11/92109-07 від 20.12.2024), який створений після прийняття адміністративного акта, який має негативний влив на права, свободи чи законний інтерес заявника (зокрема, наказу Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024).

Ураховуючи викладені обставини у їх співвідношенні з вимогами чинного законодавства України, суд вважає, що наказ Міністерства економіки України не відповідає вимогам Закону України «Про адміністративну процедуру», оскільки відповідачем не дотримано, визначеної цим нормативно-правовим актом процедури прийняття рішення, а також з огляду на те, що відповідачем не було наведено належних мотивів, які б однозначно свідчили про невідповідність позивача критеріям, визначеним в частині четвертій статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Щодо позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства економіки України №3421-11/92109-07 від 20.12.2024 про відмову в уповноваженні на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частинами першою, другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Так, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Як вбачається зі змісту листа відповідача №3421-11/92109-07 від 20.12.2024, останній містить обґрунтування щодо часткового відхилення вимог скарги позивача №125/2 від 19.12.2024 та повідомлення про те, що наказом Міністерства економіки України №28059 від 19.12.2024 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» в уповноваженні на проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають у експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології.

З огляду на буквальний аналіз змісту листа Міністерства економіки України №3421-11/92109-07 від 20.12.2024, суд зазначає, що останній не є юридично значимим для позивача, оскільки не створює жодних правових наслідків, не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки позивача шляхом позбавлення можливості реалізувати належне право або шляхом покладення на будь-якого обов`язку.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» про визнання протиправним та скасування рішення Міністерства економіки України №3421-11/92109-07 від 20.12.2024 про відмову в уповноваженні на проведення повірки засобів вимірювальної техніки.

Розглянувши позовну вимогу про зобов`язання Міністерства економіки України видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» свідоцтво про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології згідно поданої заяви про уповноваження №84/2 від 23.08.2024, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Частина третя статті 69 Закону України «Про адміністративну процедура» встановлює, що якщо судовим рішенням, що набрало законної сили, або рішенням суб`єкта розгляду скарги адміністративний орган зобов`язано прийняти адміністративний акт певного змісту, повторний розгляд справи не проводиться.

Таким чином, з вказаних норм слідує, що суд наділений повноваженнями щодо розгляду та вирішення питання про зобов`язання суб`єкта владних повноважень щодо прийняття певного рішення.

Суд зауважує, що дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

У випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Як слідує з положень частини п`ятої статті 18 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» орган з уповноваження після проведення експертизи поданих заявником документів, перевірки повноти відомостей, проведення перевірки заявника за його місцезнаходженням на відповідність встановленим критеріям має лише два варіанти дій: або видати заявнику свідоцтво про уповноваження, або відмовити у видачі свідоцтва про уповноваження, шляхом надіслання письмового повідомлення про відмову у видачі свідоцтва про уповноваження із зазначенням підстав для такої відмови. Оскільки суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваного рішення, яким було відмовлено позивачу в уповноваженні на проведення повірки ЗВТ, то у зв`язку із тим, що рішення суду має бути не тільки законним та обґрунтованим, але і ефективним у захисті порушених прав, свобод та інтересів, то суд вважає, що покладання на відповідача, як на єдину уповноважену на такі дії особу, обов`язку видати позивачу свідоцтво про уповноваження, не вважатиметься втручанням у його дискреційні повноваження, оскільки за встановлених фактичних обставин позивачем було виконано умови, визначені законом, а відповідач прийняв протиправне рішення про відмову у видачі свідоцтва про уповноваження.

При цьому, суд наголошує, що відповідач визнає факт подання позивачем вичерпного переліку необхідних документів.

Таким чином, на переконання суду, з метою повного та належного захисту порушеного права позивача, наявні правові підстави зобов`язати відповідача видати свідоцтво про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології згідно поданої позивачем заяви про уповноваження №84/2 від 23.08.2024.

Частинами першою та другою статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень в ході розгляду справи не довів правомірність прийнятого рішення, належних та допустимих доказів на його обґрунтування не надав.

Ухвалюючи судове рішення, суд керується статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено у пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки встановлене судом порушення відповідачем процедури прийняття спірного рішення є достатньою правовою підставою для задоволення позовних вимог у цій частині.

VI. Судові витрати.

Відповідно до частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає з урахуванням кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, судовий збір, сплачений позивачем, стягується на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства економіки України «Про відмову ТОВ «НЕЦ» в уповноваженні на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, та у видачі свідоцтва про уповноваження» №28059 від 19.12.2024.

Зобов`язати Міністерство економіки України видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Національний експертний центр» свідоцтво про уповноваження на проведення повірки засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації та застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології згідно поданої заяви про уповноваження №84/2 від 23.08.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства економіки України (, вул. М. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Національний експертний центр» (, вул. Вацлава Гавела, буд. 6, корп. 17, м. Київ, 03124) судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жук Р.В.