Справа № 380/4092/25
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/4092/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Мричко Н.І., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про визнання протиправними дій

встановив:

до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області , місцезнаходження: 46001, майдан Волі, 3 м. Тернопіль (далі відповідач, ГУ ПФУ в Тернопільській області), в якій позивач просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25 лютого 2025 року № 43 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 Про державну службу, п. п 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889 Про державну службу на підставі довідок про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за 23-05 від 17 лютого 2025 року та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка працювала у державному органі, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) за № 23-06 від 17 лютого 2025 року, з часу звернення за призначенням такої пенсії, тобто з 18 лютого 2025 року.

Ухвалою від 10.03.2025 суддя прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач вважає, що відповідно до 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № №229 до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України Про службу в органах місцевого самоврядування. Відтак ГУ ПФУ в Тернопільській області протиправно відмовило в проведенні перерахунку пенсії.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований тим, що на день набрання чинності Законом № 889 (01.05.2016) займають посади державної служби та мають не менше як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України, або на день набрання чинності Законом № 889 мають не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723 та актами Кабінету Міністрів України незалежно від факту роботи на державній службі станом на 01 травня 2016 року. Зазначає, що періоди роботи позивача в органах місцевого самоврядування не зараховуються до спеціального стажу для визначення права позивачці на пенсію за нормами Закону України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З клопотаннями про розгляд справи у судовому засіданні сторони у справі не звертались.

Дослідивши матеріали справи на підтвердження й спростування заявлених вимог в їх сукупності, надавши їм юридичну оцінку, суд встановив таке.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду у Львівській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

18.02.2025 позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п. п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу (далі - Закон № 889), як державному службовцю, який має стаж державної служби понад 20 років. До заяви позивач долучила, зокрема довідки про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №23-05 від 17.02.2025 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка працювала у державному органі, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) № 23-06 від 17.02.2025 .

За принципом екстериторіальності заяву позивача передано для розгляду до ГУ ПФУ в Тернопільській області, яким було прийнято рішення від 25.02.2025 №43 про відмову в перерахунку пенсії, у зв`язку із недостатністю стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця. До стажу роботи, який дає право на призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 889 відповідач зарахував період роботи з 01 травня 1994 року по 04 липня 2001 року, внаслідок чого визначив стаж державної служби позивачки 07 років 02 місяці 02 дні.

Вважаючи вказане рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду.

Вирішуючи спрі по суті, суд виходив з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Приписами частини 3 статті 46 Конституції України передбачено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсійне забезпечення державних службовців станом до 01.05.2016 регулювалося Законом України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон №3723-XII).

Згідно з частиною першою статті 37 Закону № 3723- ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абзацом першим частини першої статті 28 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

З 01.05.2016 набрав чинності Закон України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Аналіз частини першої статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності в осіб, які мають не менш як 10 років стажу державної служби, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку, та перебування на час досягнення пенсійного віку на посаді державної служби, наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому зазначений вік визначається статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто до 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ) право на пенсію державного службовця мали особи, які:

а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж;

б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких в осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Так, відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VІІІ та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Статтею 46 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII визначені особливості стажу державної служби, зокрема у пункті 2 зазначено, що до стажу державної служби зараховуються, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Також, відповідно означеного Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності вказаним Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Отже, у спірному випадку необхідно керуватися Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування передбачених статтею 14 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

Суд при розгляді справи враховує висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові від 19.03.2019 у справі №466/5138/17.

Як видно з записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 така працювала, зокрема:

- у період з 22.08.1985 працювала у виконкомі Львівської міської ради;

- 02.04.1991 переведена на посаду економіста ІІ категорії економічного управління;

- 01.07.1992 призначена на посаду економіста відділу інвестицій;

- 14.01.1993 призначена на посаду економіста І категорії відділу інвестицій міської адміністрації;

- 01.05.1994 прийняла присягу держслужбовця;

- 01.09.1995 призначена на посаду економіста спеціаліста департаменту економічної політики та ресурсів Львівської міської ради;

- 02.12.1996 присвоєно 11-ий ранг державного службовця;

- 07.12.1998 призначена на посаду головного спеціаліста відділу місцевих податків, зборів та інвестицій управління економічного розвитку департаменту;

- 01.06.2000 переведена на посаду головного спеціаліста економіки сектору тарифів та цін відділу тарифів;

- 04.07.2001 посаду віднесено до шостої категорії посад служби в органах місцевого самоврядування. Присвоєно 11 й ранг посадової особи в органах місцевого самоврядування.

- 15.01.2002 призначена на посаду начальника юридично-організаційного відділу

- з 04.01.2007 працювала на посаді завідувача сектору місцевих податків;

- 03.09.2007 переведена на вищу посаду начальника відділу торгівлі управління економічного департаменту;

- 28.01.2008 переведена на посаду начальника відділу торгівлі та тендерних закупівель;

- 24.12.2009 переведена на посаду заступника начальника відділу завідувача сектора промисловості;

- 02.01.2017 переведена на посаду заступника начальника відділу ділових індустрій управління економіки;

- 07.08.2017 переведена на посаду заступника начальника управління - начальника відділу ділових індустрій управління економіки департаменту економічного розвитку Львівської міської ради.

Суд звертає увагу, що відповідач не заперечує, що згідно записів в трудовій книжці позивач працювала в органах місцевого самоврядування.

Отже, з урахуванням вищеозначеного законодавства період позивача на відповідних посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Таким чином, позивач у відповідності до умов пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 № 889-VІІІ на день набрання чинності вказаним Законом мала не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. Відтак, враховуючи досягнення 60-річного віку та наявність страхового стажу понад 40 років, суд дійшов висновку, що позивач набула право на призначення пенсії відповідно до положень Закону України Про державну службу від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Відтак, суд встановив таке, що станом на дату звернення позивача до ГУ ПФУ у Львівській області (18.02.2025) у неї були наявні всі умови, які необхідні для призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889, а саме:

- позивач досягла 60 річного віку;

- стаж державної служби станом на день набрання чинності Закону України Про державну службу від 10.12.2015 - понад 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Окрім цього, станом на 01.05.2016 продовжувала працювати на посадах державної служби.

З огляду на вказане, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.02.2025 №43 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання провести перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХІІ Про державну службу, п. п. 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII Про державну службу на підставі довідок про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 23-05 від 17.02.2025 та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка працювала у державному органі, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) № 23-06 від 17.02.2025, суд зазначає таке.

Обов`язок нарахувати та виплатити позивачу пенсію за наявності законних підстав покладається на відповідача.

Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17 грудня 2004 року у справі Педерсен і Бодсгор проти Данії зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.

Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.

Судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, позивач просить зобов`язати пенсійний орган здійснити переведення та виплату пенсії по віку відповідно до Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII, при цьому, саме переведення на пенсію відповідно до Закону України Про державну службу №889-VIII відповідачем не здійснено, тому підстави для та виплати пенсії з визначенням розміру пенсії відповідно до довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) за № 03-22/43 від 06.08.2024, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за № 03- 22/43 від 06.08.2024 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за № 03-22/43 від 06.08.2024, виданих Департаментом фінансової політики Львівської міської ради, відсутні.

Суд дійшов висновку, що питання про виплату пенсії відповідно до Закону України Про державну службу №889-VIII, з визначенням розміру пенсії відповідно до довідок про складові заробітної плати державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) № 23-05 від 17 лютого 2025 року та про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка працювала у державному органі, що не провели класифікацію посад державної служби (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд) № 23-06 від 17.02.2025 року, без переведення на такий вид пенсії є передчасним, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Відповідно до статті 139 КАС України з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 25.02.2025 № 43 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України Про державну службу.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, майдан Волі, 3 м. Тернопіль) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723 Про державну службу, пунктів 10, 12 Закону України від 10.12.2015 № 889 Про державну службу з 18.02.2025.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області (, місцезнаходження: 46001, майдан Волі, 3 м. Тернопіль) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення суду першої інстанції набуває чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває чинності після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Суддя Мричко Н.І.