Справа № 460/9492/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/9492/24 пров. № А/857/18192/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Довгої О.І.,

Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Борискін С.А.), постановлену в м. Рівне 28 квітня 2025 року щодо повернення заяви про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі № 460/9492/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18.04.2025 ОСОБА_1 звернулася в суд з заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 16.10.2024 в адміністративній справі №460/9492/24 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій і бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 від 18.04.2025, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду повернуто заявнику без розгляду.

Повертаючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що заявником в такій не зазначено інформації про хід виконавчого провадження, як умови розгляду заяви, що передбачена ст.383 КАС України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, просить скасувати ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року та направити справу за заявою, поданою в порядку ст.383 КАС України, на продовження розгляду до суду першої інстанції. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги тієї обставини, що у заяві зазначено номер виконавчого провадження та дату, що вказує на відкриття виконавчого провадження ВДВС. Водночас не подання постанови про відкриття виконавчого провадження зумовлено тим, що така не була отримана на момент подання заяви, що не може слугувати підставою таку повернути без розгляду.

Враховуючи положення статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), а також відсутність клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що ухвала суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України не відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з позовними вимогами, просила визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 та відповідно до ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у редакції Закону України «Про внесення змін та доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №230/96-ВР, у розмірі шести мінімальних пенсій за віком, починаючи з 21.02.2024.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2024 року, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2025 року, позов задоволено.

18.04.2020 ОСОБА_1 подала до суду заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду від 16.10.2024 в адміністративній справі №460/9492/24.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 заяву ОСОБА_1 від 18.04.2025, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду повернуто заявнику без розгляду з підстав не зазначення заявником в заяві інформації про хід виконавчого провадження, як умови розгляду такої заяви, що передбачена ст.383 КАС України.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства в силу частини 1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Статтею 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини 1 статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу (частина 6 статті 383 КАС України).

Вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований у тому числі і приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, в свою чергу, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Таким чином, судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Слід зазначити, що рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Боржник може виконати рішення суду добровільно: з моменту набрання рішенням суду законної сили; до моменту надходження виконавчого листа до державного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Так, суд апеляційної інстанції дослідивши подану в порядку ст.383 КАС України заяву зауважує, що у такій заявником зазначено номер виконавчого провадження ВП №77361424 та його дату 04.03.2025.

Повертаючи вказану заяву заявнику без розгляду суду першої інстанції покликався на невиконання заявником вимог п.7 та п.8 ч. 2 ст. 383 КАС України: не зазначення інформації про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформації про хід виконавчого провадження.

За наслідками аналізу наведеної норми суд апеляційної інстанції доходить переконання, що звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 КАС України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначення у заяві номера та дати виконавчого провадження, за відсутності поданої постанови про відкриття виконавчого провадження/інших процесуальних документів в рамка примусового виконання, дає можливість суду таку інформацію, що існує на момент подання заяви, вжити процесуальних заходів на її витребування, проте не може бути підставою для повернення заяви без розгляду, оскільки такі дії суду, на переконання суду апеляційної інстанції, є формалізмом та створюють процесуальні перепони щодо виконання судового рішення що набрало законної сили, та порушують право на справедливий судовий захист.

Водночас застосована в ухвалі суду першої інстанції правова позиція Великої Палати Верховного Суду у справі № 9901/235/20 у постанові від 09 грудня 2021 року є помилковою, оскільки така висловлена за відмінних обставин, а відтак не є релевантною.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи подану позивачем заяву від 18 квітня 2025 року, яка, як це встановлено судом апеляційної інстанції, відповідала положенням п. 8 ч. 2 ст. 383 КАС України, хоч і без зазначення інформації про день пред`явлення виконавчого документу на виконання п.7 ч.2 ст.383 КАС України, до такої не могли бути застосовані вимоги приписів абзацу другого частини п`ятої статті 383 КАС України за наявності номера та дати виконавчого провадження, а відтак суд першої інстанції помилково постановив ухвалу про повернення поданої заяви її автору, що є підставою таку ухвалу суду скасувати.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 320 КАС України, прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що при винесенні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що має наслідком скасування ухвали суду першої інстнації, і направлення справи за заявою для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 312, 320, 321, 325, 328, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року щодо повернення заяви про визнання протиправним рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №460/9492/24 без розгляду скасувати та направити справу №460/9492/24 за заявою для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді О. І. Довга
Р. М. Шавель