Справа № 560/709/25
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/709/25
РІШЕННЯ

іменем України

01 липня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправною відмови, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просить:

1) визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області в призначенні й виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 ;

2) рішення Головного УПФ України в Вінницькій області №28 від 31.12.2024 року визнати протиправним та скасувати;

3) зобов`язати Головне УПФ України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи:

- період роботи каменярем ремонтно-будівельної дільниці Яунціомської паперової фабрики з 29.07.1976 року по 11.11.1976 року;

- з 23 листопада 1983 року по 28.03.1984 року курсанта трактористів на Полонському районному об`єднанні "Сільгоспхімія";

- з 20.03.1986 року по 19.06.1986 року та 23.06.1986 року по 18.09.1986 року на посаді кам`яра на будівництві телятника радгоспу імені Чкалова (звільнений по вкладці);

- згідно вкладки з 23 вересня 1986 року по 23 грудня 1986 року на посаді робітника на будівництві телятника радгоспу імені Чкалова;

- з 26.12.1986 року по 07.03.1987 року робітника на будівництві телятника радгоспу імені Чкалова;

- з 25.03.1987 року по 05.06.1987 року на посаді кам`яра - штукатура на будівництві телятника радгоспу імені Чкалова;

- з 01.11.1987 року по 31.12.1987 року та з січня по лютий 1988 року на посаді робітника будівельної бригади відділення Дубовий Гай Новоселицького бурякорадгоспу;

- з 10.10.1999 року по 14.09.2000 року на посаді робітника в відгодівельному радгоспі с. Поляна "Заготівельник";

4) зобов`язати Головне УПФ України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з 27.12.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач має право на призначення пенсії, оскільки відповідає вимогам законодавства.

До суду надійшов відзив, в якому Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачу правомірно відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-IV). Вважає, що перебирання судом повноважень щодо призначення пенсії є формою втручання в дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області правом подати відзив не скористалося.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 17.01.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07.02.2025 відкрито провадження у справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з відомостями трудової книжки, заповненої 15.07.1976, та вкладки в трудову книжку позивач:

- з 29.07.1976 по 11.11.1976 працював каменярем ремонтно-будівельної дільниці Яунціомської паперової фабрики;

- з 23.11.1983 по 28.03.1984 проходив чотирьохмісячні курси трактористів на Полонському районному об`єднанні "Сільгоспхімія";

- з 20.03.1986 по 19.06.1986 та з 23.06.1986 по 18.09.1986 працював на посаді каменяра на будівництві телятника радгоспу імені Чкалова;

- з 23.09.1986 по 23.12.1986 працював на посаді робітника на будівництві телятника радгоспу імені Чкалова;

- з 26.12.1986 по 07.03.1987 працював робітником на будівництві телятника радгоспу імені Чкалова;

- з 25.03.1987 по 05.06.1987 працював на посаді каменяра - штукатура на будівництві телятника радгоспу імені Чкалова;

- з 01.11.1987 працював на посаді робітника будівельної бригади відділення Дубовий Гай Новоселицького бурякорадгоспу.

В архівному витязі від 05.09.2024 №556, наданому комунальною установою «Трудовий архів Полонської міської об`єднаної територіальної громади», зазначено, що позивач згідно з наказом №111-к від 28.11.1987 прийнятий на роботу робітником будівельної бригади відділення Дубовий Гай з 01.11.1987.

Відповідно до довідки приватно-орендного підприємства «Заготівельник» від 13.03.2001 №36 позивач дійсно працював в цьому підприємстві з 20.10.1999 по 14.09.2000.

Згідно з архівною довідкою від 05.09.2024 №557, виданою комунальною установою «Трудовий архів Полонської міської об`єднаної територіальної громади», на підставі книг нарахування заробітної плати ВСАТ «Новоселицьке» позивач дійсно працював в період з листопада 1987 року по лютий 1988 року.

Талон попередження до посвідчення тракториста-машиніста 3 класу серії НОМЕР_1 виданий позивачу 28.03.1984.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 27.12.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, який розглянув заяву позивача за принципом екстериторіальності, від 31.12.2024 №28 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (від 15 до 21 року). Зазначено, що страховий стаж позивача становить 13 років 11 місяців 17 днів. До страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно записів трудової книжки серія відсутня дата заповнення 15.07.1976, оскільки трудова книжка заповнена з порушенням вимог пункту 2.11-2.12 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: на титульній сторінці трудової книжки не читаються прізвище, ім`я та по батькові заявника, а у вкладці - по батькові не відповідає даним паспорта. Трудова книжка заповнена всупереч чинного законодавства. Вік позивача 65 років 4 місяці.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Згідно з частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Закон №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Пенсійним віком є встановлений законодавством вік, із досягненням якого, особа може претендувати на виплату пенсії за віком.

Приписами частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положеннями частини 1 статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначені статтею 26 Закону №1058-IV.

Згідно з частиною 3 статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 15 до 21 року.

Зі змісту наведеного слідує, що за загальним правилом для виникнення у осіб права на призначення пенсії за віком є наявність сукупності таких ознак: 1) досягнення встановленого законодавством пенсійного віку; 2) наявність встановленого законодавством страхового стажу.

Відтак, для призначення позивачу пенсії за віком необхідна наявність двох обов`язкових умов у сукупності: вік 65 років; страховий стаж 15 років.

Як встановив суд, позивач, на час звернення до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком (27.12.2024), згідно з паспортними даними досяг віку 65 роки, що не заперечується сторонами.

Спірним є наявність в позивача необхідного страхового стажу.

Зі змісту оскарженого рішення слідує, що підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком є те, що до страхового стажу останнього не зараховано періоди згідно з трудовою книжкою, оскільки остання, на думку відповідача, заповнена всупереч чинного законодавства.

Надаючи оцінку наведеним доводам відповідача, суд зазначає та враховує таке.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку №637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України "Про пенсійне забезпечення", мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (далі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3 Інструкції №162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з пунктом 2.8 Інструкції №162 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження. У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці. Показання свідків не можуть бути підставою для виправлення занесених раніше записів.

Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Відповідно до пункту 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Згідно з пунктом 2.12 Інструкції №162 зміни записів в трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження здійснюються адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, попереднє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані. Посилання на відповіді документи записуються на внутрішньому боці обкладинки і засвідчуються підписом керівника підприємства чи спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства чи печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.

Як встановив суд, записами трудової книжки підтверджено періоди роботи позивача з 29.07.1976 по 11.11.1976, з 20.03.1986 по 19.06.1986, з 23.06.1986 по 18.09.1986, з 23.09.1986 по 23.12.1986, з 26.12.1986 по 07.03.1987, з 25.03.1987 по 05.06.1987, з 01.11.1987.

Суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Правова позиція щодо того, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для зазначеної у такій трудовій книжці особи, викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

При цьому суд також бере до уваги те, що обставини, які слід встановити у цій справі, значно віддалені у часі, а також, враховує відсутність вини позивача, оскільки обов`язок належного оформлення підтверджуючих стаж документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб.

Крім того, суд враховує, що зазначені в трудовій книжці, заповненій 15.07.1976, періоди з 29.07.1976 по 11.11.1976, з 20.03.1986 по 19.06.1986, з 23.06.1986 по 18.09.1986, з 23.09.1986 по 23.12.1986, з 26.12.1986 по 07.03.1987, з 25.03.1987 по 05.06.1987 є неперервними.

Також суд бере до уваги, що рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 26.11.2024 у справі №681/1202/24, яке набрало законної сили 27.12.2024, встановлено факт належності правовстановлюючого документа, а саме: що трудова книжка, яка заповнена 15.07.1976, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить одній і тій же особі - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Цим заперечуються, зокрема, доводи відповідача що у вкладці трудової книжки по батькові не відповідає даним паспорта (у трудовій книжці, як і у вкладці до неї, по батькові позивача зазначено « ОСОБА_2 »).

Таким чином, відповідача слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 29.07.1976 по 11.11.1976, 02.04.1986 по 19.06.1986, з 23.06.1986 по 18.09.1986, з 23.09.1986 по 23.12.1986, з 26.12.1986 по 07.03.1987, з 25.03.1987 по 05.06.1987.

Щодо спірного періоду з 20.03.1986 по 01.04.1986, то суд вважає відсутніми підстави для зобов`язання відповідача зарахувати його до страхового стажу позивача, оскільки згідно з формою РС-право період з 20.03.1986 по 01.04.1986 включно зараховано до страхового стажу позивача. У протилежному випадку відбудеться штучне збільшення страхового стажу за рахунок подвійного зарахування періодів.

Враховуючи наведене, а також архівну довідку від 05.09.2024 №557, довідку приватно-орендного підприємства «Заготівельник» від 13.03.2001 №36, до страхового стажу позивача слід зарахувати періоди з 01.11.1987 по лютий 1988 року та з 20.10.1999 по 14.09.2000. При цьому, з урахуванням змісту довідки приватно-орендного підприємства «Заготівельник» від 13.03.2001 №36, якою підтверджено період роботи позивача з 20.10.1999 по 14.09.2000, відсутні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період з 10.10.1999 по 19.10.1999 включно, заявлений у позовних вимогах.

Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відтак, до страхового стажу позивача слід зарахувати період з 23.11.1983 по 28.03.1984.

Разом з тим, відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Зі змісту викладених положень слідує, що органи, які призначають пенсію мають право перевіряти надані заявником документи, а саме вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Такі повноваження пенсійного органу повинні бути використані з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких вони спрямовані.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б свідчили про вчинення відповідачами дій, спрямованих на проведення перевірки відомостей у поданих позивачем документах.

Крім того, жодних зауважень та/або заперечень щодо наданих позивачем документів, крім трудової книжки та вкладки до неї, відповідачі не зазначили.

Як встановив суд, страховий стаж позивача, вказаний в рішенні від 31.12.2024 №28 становить 13 років 11 місяців 17 днів. З урахуванням періодів з 29.07.1976 по 11.11.1976, 23.11.1983 по 28.03.1984, 02.04.1986 по 19.06.1986, з 23.06.1986 по 18.09.1986, з 23.09.1986 по 23.12.1986, з 26.12.1986 по 07.03.1987, з 25.03.1987 по 05.06.1987, з 01.11.1987 по лютий 1988 року та з 20.10.1999 по 14.09.2000, страховий стаж позивача становить більше 15 років що є достатнім для призначення йому пенсії за віком.

При цьому порушене право позивача полягає у прийнятті суб`єктом владних повноважень рішення про відмову призначити пенсію за наявності законодавчо визначених підстав для її призначення. Це свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області в призначенні й виплаті пенсії за віком ОСОБА_1 .

З огляду на наведені обставини, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 31.12.2024 №28, а також, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату йому пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV.

З урахування підпункту 1 частини 1статті 45 Закону №1058-ІV пенсія позивачу має бути призначена з 27.12.2024.

Щодо доводів відповідача про дискреційні повноваження, суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним.

Оскільки відповідач, як встановив суд, протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, то в цьому випадку у територіального органу Пенсійного фонду України відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2025 року - 3028 гривні.

Отже, належний до сплати розмір судового збору за подання позовної заяви у цій справі становив 1211,20 грн. При цьому, позивач сплатив 1212,00 грн судового збору.

Тому на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким фактично відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком згідно з Законом №1058-ІV.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Суд роз`яснює позивачу право подати клопотання про повернення судового збору в розмірі 0,80 грн (1212,00 грн - 1211,20 грн).

Інші докази документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем, у матеріалах справи відсутні.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 31.12.2024 №28.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 29.07.1976 по 11.11.1976, 23.11.1983 по 28.03.1984, 02.04.1986 по 19.06.1986, з 23.06.1986 по 18.09.1986, з 23.09.1986 по 23.12.1986, з 26.12.1986 по 07.03.1987, з 25.03.1987 по 05.06.1987, з 01.11.1987 по лютий 1988 року та з 20.10.1999 по 14.09.2000.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити, здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 27.12.2024.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 )
Відповідачі:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., 29000 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих 22, м. Вінниця, Вінницька обл., 21005 , код ЄДРПОУ - 13322403)

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк