Справа № 140/3995/25
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3995/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі ГУ ПФУ в Кіровоградській області, відповідач-2) про визнання протиправними дій щодо відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та призначити і виплачувати пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня виникнення права на пенсію (з 17.02.2025).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому відповідно до Закону України від 28.02.1991 №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-XII) має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку.

ОСОБА_1 при досягненні 54-річного віку звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії відповідно до Закону №796-ХІІ, проте рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку. У спірному рішенні №35 від 12.03.2025 вказано, що період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 відсутній.

Позивач зазначає, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років. При встановленні їй такого статусу та видачі відповідного посвідчення перевірено та підтверджено факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років, що, на думку позивача, є підставою для зменшення їй пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII.

З урахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 21.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.51).

У відзиві на позовну заяву від 06.05.2025 (а.с.56-87) представник відповідача-2 вважає даний позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить 2 роки 8 місяців 6 днів. Період проживання зараховано за довідкою від 20.05.2024 № 18/13/04-305/24, виданою Городецьким старостинським округом Сарнинської міської ради Рівненської області з 26.04.1986 по 31.12.1988. Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року відсутній. Проте станом на 04.03.2025 проживання у відповідній зоні становить 31 рік 11 місяців 4 дні. Період пораховано за довідкою від 26.02.2025 № 449, виданою Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області з 01.04.1993 по 04.03.2025.

Тобто, період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення виходить за межі періоду визначеного ст. 55 Закону № 796 (з 24.06.1986 01.01.1993), відповідно не може бути зарахований та взятий до уваги для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону № 796. Інших довідок про проживання особи на забруднених територіях до документів позивачем не додано.

Виходячи з вищевикладеного, підстави для задоволення позовних вимог щодо призначення пенсії за віком, відповідно до вимог ст. 55 Закону 796-ХІІ відсутні.

Представник відповідача-1 у відзиві на позовну заяву від 14.05.2025 позов не визначє з наступних підстав. При проведенні правової оцінки наданих позивачем документів для призначення пенсії за віком та даних, що містяться в системі персоніфікованого обліку встановлено, що вік позивача на дату звернення 54 роки. Страховий стаж становить 29 років 02 місяці 24 дні.

Період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить 2 роки 8 місяців 6 днів. Період проживання зараховано за довідкою від 20 травня 2024 року №18/13/04-305/24, виданою Городецьким старостинським округом Сарнинської міської ради Рівненської області з 26 квітня 1986 року по 31 грудня 1988 року.

Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року відсутній. Проте станом на 04 березня 2025 року проживання у відповідній зоні становить 31 рік 11 місяців 4 дні. Період пораховано за довідкою від 26 лютого 2025 року № 449, виданою Сошичненською сільською радою Камінь-Каширського району Волинської області з 01 квітня 1993 року по 04 березня 2025 року.

Тобто, період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення виходить за межі періоду визначеного ст. 55 Закону № 796 (з 24.06.1986 01.01.1993), відповідно не може бути зарахований та взятий до уваги для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону №796. Інших довідок про проживання особи на забруднених територіях до документів позивачем не додано.

Отже, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує з фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається і змісту ст.55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

До періодів проживання у зоні гарантованого добровільного відселення ОСОБА_2 не зараховано період навчання на денній формі в Житомирському сільськогосподарському інституті з 01 вересня 1988 року до 30 грудня 1992 року. Оскільки м. Житомир не відносяться до зони гарантованого добровільного відселення визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 106.

Звертає увагу суду на те, що місце навчання позивача заперечує факт проживання Позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у цей час. Отже наведене свідчить про те, що у спірні періоди, позивач фактично не проживав у зоні гарантованого добровільного відселення, а тому періоди навчання в м. Житомир не можуть бути зараховані до періоду проживання чи роботи у зоні гарантованого добровільного відселення.

Також вказує, що чинним законодавством не передбачено встановлення періодів проживання/роботи в зоні гарантованого добровільного відселення показаннями свідків.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, оскільки позивач станом на 01 січня 1993 року прожила в зоні гарантованого добровільного відселення менше 3 років, тому не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XIІ, з огляду на що відповідач-2 рішенням від 12 березня 2025 року № 35 правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування вказаного рішення необхідно відмовити (а.с.88-96).

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази, а також пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась в селі Городесь Володимирецького району Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , орган, що видав 0715 від 04.04.2019 (а.с.8) та довідкою про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру № від 07.05.2019 (а.с.9).

Позивач має статус громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується відповідним посвідченням Волинської облдержадміністрації серії НОМЕР_2 від 02.03.1994 (а.с.10).

Відповідно до довідки від 20.05.2024 № 18/13/04-305/24, виданою Городецьким старостинським округом Сарненської міської ради Рівненської області позивач була зареєстрована та постійно проживала в селі Городець Володимирецького району Рівненської області з 01.01.1986 по 31.12.1988, що відноситься до зони посиленого радіоекологічного контролю відповідно до Постанови КМ УРСР №106 від 23.07.1991 (а.с.11).

Згідно з довідкою Сошичненської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області №449 від 26.02.2025 ОСОБА_1 з 01.04.1993 року по даний час дійсно зареєстрована та постійно проживає по АДРЕСА_1 , яке віднесене до зони гарантованого добровільного відселення III категорії, відповідно до ст.14 (п. 3) Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с.12).

04.03.2025 позивач звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, проте рішенням №35 від 12.03.2025 ГУ ПФУ в Кіровоградській області позивачу було відмовлено у призначенні відповідної пенсії.

У спірному рішенні зазначено, що документами не підтверджено зниження пенсійного віку визначене статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року відсутній. Період проживання на забрудненій території станом на 01.01.1993 становить 2 роки 08 місяців 06 днів.

Страховий стаж особи становить 29 р. 02 міс. 24 дн. За результатом розгляду документів, до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно трудової книжки (серії НОМЕР_3 ):

з 01.01.2001 по 28.02.2001, з 01.04.2001 по 31.12.2001, оскільки індивідуальні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за вказаний період відсутні (повідомляємо про необхідність підтвердження періоду роботи додатковими документами або результатами перевірки зазначених періодів);

з 11.09.2010 - період отримання допомоги по безробіттю, так як неможливо визначити дату скорочення виплати допомоги.

Права на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» заявниця не має (а.с.46).

Не погоджуючись із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як передбачено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлені статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII передбачено, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Із аналізу наведеної правової норми вбачається, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, при цьому початкова величина зниження пенсійного віку на 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №556/1153/17, від 11.04.2018 у справі №565/1829/17 та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Отже, право на застосування положень статті 55 Закону №796-XII щодо виходу на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку мають лише ті особи, які постійно проживали чи працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 3 років, і вказана обставина повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01 січня 1993 року необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року (подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 у справі №460/23707/22).

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова №106).

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 №55-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 січня 2024 року за №1/41346), які набрали чинності 15 лютого 2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Як встановлено судом, позивачу видане Волинською обласною державною адміністрацією посвідчення серії НОМЕР_2 від 02.03.1994, відповідно до якого вона має статус громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (а.с.10).

Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень статті 55 Закону №796-XII, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2024 при розгляді справи №460/19947/23.

Верховний Суд (постанови від 19.09.2019 у справі №556/1172/17, від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23, від 11.11.2024 у справі №460/19947/23) виснував, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області №35 від 12.03.2025 вказано, що тривалість проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 відсутній, а період проживання на забрудненій території станом на 01.01.1993 становить 2 роки 08 місяців 06 днів (а.с.46).

Отже, одним із ключових питань у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 не менше 3 років.

Факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення в цілях призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку засвідчують документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування, зокрема, довідка, видана на підставі офіційно підтверджених та достовірних відомостей.

Відповідно до довідки від 20.05.2024 № 18/13/04-305/24, виданою Городецьким старостинським округом Сарненської міської ради Рівненської області позивач була зареєстрована та постійно проживала в селі Городець Володимирецького району Рівненської області з 01.01.1986 по 31.12.1988 (а.с.11).

Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Постанова №106) село Городець Володимирецького району Рівненської області віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю.

Суд звертає увагу, що позивач у період з 01.01.1986 по 31.12.1988 проживала у зоні посиленого радіоекологічного контролю, а не у зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Право на пенсію із зменшенням пенсійного віку мають потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку на 2 роки встановлюється лише тим особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання в цей період та додатково на 1 рік за 3 роки проживання або роботи, але не більше, ніж на 5 років.

Архівною довідкою Поліського національного університету №139/01-16 від 03.04.2025 підтверджено, що позивач була зарахована студенткою першого курсу агрономічного факультету денної форми навчання Житомирського сільськогосподарського інституту з 01 вересня 1988 року. (Наказ № 254 ст від 30.07.1988). 30 грудня 1992 року ОСОБА_2 закінчила агрономічний факультет денної форми навчання Житомирського сільськогосподарського інституту, їй присвоєно кваліфікацію вченого агронома та видано диплом встановленого зразка НОМЕР_4 , реєстраційний № Н-8000, дата видачі 30 грудня 1992 року. (Наказ № 485 ст від 30.12.1992) (а.с.17).

Період навчання позивача у Житомирському сільськогосподарському інституті підтверджується також дипломом серії НОМЕР_4 від 30.12.1992 реєстраційний №Н-8000 (а.с.14) та заліковою книжкою № НОМЕР_5 (а.с.19-34).

Не є спірною та обставина, що місто Житомир, де навчалась позивач у період з 01.09.1988 по 30.12.1992, згідно Постанови №106 не належить до населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC і не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Посилання позивача на те, що зимові та літні канікули вона проводила у батьків в селі Городець, а після укладення шлюбу, згідно свідоцтва серії НОМЕР_6 від 03.10.1993, проживала в селі Сошичне, суд не бере до уваги, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивач ні до заяви від 04.03.2025 про призначення пенсії, ні до матеріалів справи не надала.

Крім того, доводи позивача про те, що період проживання в селі Сошичне без реєстрації у сім`ї чоловіка можуть підтвердити показання свідків, суд відхиляє, оскільки покази свідків не надавались у пенсійний орган до винесення спірного рішення та датою формування таких заяв є 14.04.2025, тобто написані вже після винесення оскаржуваного рішення.

Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини.

Верховний Суд у постановах від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01.01.993 позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами відповідачів, що у позивача відсутня необхідна тривалість проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року не менше 3 років.

Наведене узгоджується із постановами Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2024 у справі №140/6243/24, від 05.12.2024 у справі №140/2714/24 та інших.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду належними та допустимими доказами правомірність спірного рішення.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, з огляду на що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, не відшкодовуються.

Керуючись статтями 243-297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, код ЄДРПОУ 1335886).

Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Соборна, будинок 7а, ).

Суддя А.Я. Ксензюк