Справа № 420/3238/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3238/25

Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати Рішення №111 Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 08 травня 2024 року про заборону громадянину Республіки Вірменія на установчі дані: ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем було прийняте рішення про заборону громадянину Республіки Вірменія в`їзд в Україну строком на 3 роки. Відповідно до оскаржуваного Рішення ГУ ДМС України в Одеській області 08.05.2024 року відносно позивача було прийнято рішення про примусове повернення в країну походження №74, оскільки Позивач на території України перебуває незаконно, тому відсутні реєстрація та достовірні відомості про його місце перебування, що ускладнює пошук особи правоохоронними органами у разі вчинення ним правопорушення в тому числі кримінального, чим порушуються права і законні інтереси громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства Іноземцям та особам без громадянства, зазначеним у цій статті, забороняється подальший в`їзд в Україну строком натри роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Позивач вважає, що рішення про заборону в`їзду на територію України строком на 3 роки, є безпідставним та протиправним, тому вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 08 травня 2024 року №111 про заборону громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзду в Україну строком на 3 роки.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що станом на 08.05.2024 позивач перебуває на території України незаконно, а саме перевищив строк перебування в Україні більш як на 30 днів. Позивач не звертався до ГУ ДМС в Одеській області із заявою для добровільного повернення до країни походження або третьої країни. Про те, що він є нелегальним мігрантом, останній розуміє. Вказує, що ГУ ДМС в Одеській області наділено компетенцією надавати оцінку наявності в діях відповідних суб`єктів загроз (реальних та/або потенціальних) законним інтересам громадян України та інших дій, спрямовані на попередження таких загроз, їх локалізацію та усунення. Таким чином ГУ ДМС в Одеській області є компетентним державним органом, який приймає рішення про заборону в`їзду на територію України навіть без наявності порушень законодавства особами на території України, яким приймається рішення про заборону в`їзду на території України. У зв`язку з цим, ГУ ДМС в Одеській області наголошує на достатності підстав вважати, що перебування позивача на території України може призвести до загроз національній безпеці України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.

Також зазначив, що в умовах військової агресії російської федерації проти України, іноземці, які не мають законних підстав для перебування в Україні та які свідомо порушують законодавство України, на переконання ГУ ДМС в Одеській області, можуть нести загрозу державним інтересам та національній безпеці.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Республіки Вірменія, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 23.05.2024 року.

18.12.2023 року під час здійснення профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства у міграційній сфері співробітниками ВП № 3 ОРУП № 1 ГУПН в Одеській області виявлено громадянина Республіки Вірменії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому відповідачем під час здійснення перевірки законності перебування позивача на території України було встановлено, що ОСОБА_2 , є громадянином Республіки Вірменія, та з 2012 року проживає на території України зі своїм сином ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та його родиною. Син позивача проживає на території України на підставі посвідки на постійне проживання № НОМЕР_2 . Під час перебування на території України позивач тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

08.05.2024 року постановою ГУ ДМС України в Одеській області серії ПН МОД №011156 ОСОБА_1 на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ПР МОД №011057 від 08.05.2024 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 5100 грн.

Зазначений штраф позивачем було добровільно сплачено 08.05.2024 року, що підтверджується квитанцією наявною в матеріалах справи.

08.05.2024 року ГУ ДМС України в Одеській області прийнято рішення №74 про примусове повернення позивача в країну походження та зобов`язано його залишити територію України у термін до 22.05.2024 року, оскільки останній своїми діями порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

08.05.2024 року відповідачем було винесено рішення №11, яким громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонено в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

Вважаючи вказане рішення про заборону в`їзду в України протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, прийшов до висновку, що заборона ОСОБА_5 в`їзду в Україну терміном на три роки порушує одне із основоположних прав людини на возз`єднання сім`ї, а тому оскаржуване рішення від 08.05.2024 року №111 є необґрунтованим і протиправним та таким що підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції та доводам апеляційної скарги колегія суддів виходить з наступного.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI встановлено, що нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Статтею 23 Закону № 3773-VI визначено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили кримінальні, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Статтею 3 Закону № 3773-VI передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04.2012 №353/271/150

Згідно з пунктом 4 розділу І Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Пунктом 5 розділу І Інструкції передбачено, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців до країни походження або третьої країни є: дії, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; затримання іноземців органами охорони державного кордону у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Інструкції рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства. У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків.

Згідно з пунктом 3 розділу ІІ Інструкції у рішенні про примусове повернення зазначається строк, упродовж якого іноземець зобов`язаний виїхати з України, який не має перевищувати 30 днів з дня прийняття такого рішення.

Рішення про примусове повернення може супроводжуватися забороною подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони подальшого в`їзду обчислюється з дня винесення такого рішення.

Якщо рішення про примусове повернення супроводжується забороною в`їзду в Україну, у паспортному документі іноземця проставляється відмітка про заборону в`їзду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням міграційного органу від 08.05.2024 року №111, громадянину Республіки Вірменія ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заборонено в`їзд в Україну терміном на 3 (три) роки, яке прийнято з посиланням на положення ч.2 статті 26 ЗУ Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Колегія суддів зазначає, що системний аналіз законодавчих норм дає підстави для висновку, що уповноважені органи державної влади (міграційні органи, органи Служби безпеки України, органи охорони державного кордону), приймаючи рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства до країни проходження, не зобов`язані одночасно приймати рішення й про заборону в`їзду цієї особи на територію України.

Встановлена частиною другою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» можливість прийняття рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну свідчить про наявність в органу Державної міграційної служби дискреційних повноважень, тобто суб`єкту владних повноважень надається свобода, оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів можливих рішень.

Виходячи з конструкції правової норми, закріпленої у частини другій статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», рішення про заборону подальшого в`їзду в Україну є не обов`язковою, а являється факультативною санкцією, яка може застосовуватись під час прийняття рішення про примусове повернення в країну походження, за наявності передбачених Законом підстав.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що при прийнятті рішення про заборону в`їзду на територію України іноземця або особи без громадянства, щодо яких приймається рішення про примусове повернення в країну походження, суб`єкт владних повноважень повинен керуватися передбаченими законом підставами для заборони в`їзду в Україну іноземців та осіб без громадянства, які визначені в статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

При цьому, статтею 26 цього Закону не визначено підстави для заборони в`їзду в Україну іноземцю або особі без громадянства, а лише передбачено можливість встановлення такої заборони строком на три роки, у випадку прийняття рішення про примусове повернення.

Аналогічний висновок щодо застосування наведених норм права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 802/294/17-а, від 27 червня 2019 року у справі № 264/4077/17, від 18 липня 2019 року у справі № 229/176/17, від 18 червня 2020 року у справі № 758/13408/18.

В даному випадку, обґрунтовуючи мету прийняття оскаржуваного рішення, міграційним органом зазначено що перебування позивача на території України може призвести до загроз національній безпеці України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю.

Водночас, докази, які свідчать про наявність достатніх підстав для застосування до позивача заборони в`їзду в Україну терміном на три роки, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зазначає, що порушений позивачем законодавчо встановлений порядок перебування на території України є достатньою підставою для застосування заходів у вигляді примусового повернення у країну походження, та у спірних правовідносинах є необхідним і достатнім засобом реагування відповідача на вказане порушення, без необхідності заборони в`їзду в України терміном на три роки.

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 20 вересня 2022 року у справі № 755/7030/21.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборона Давтян Сурену в`їзду в Україну терміном на три роки порушує одне із основоположних прав людини на возз`єднання сім`ї, а тому оскаржуване рішення від 08.05.2024 року №111 є необґрунтованим та таким що підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із пунктом 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 року, статтю 6 пункту 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Отже, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не скасовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції було надано належну правову оцінку.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 01 липня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова