Справа № 140/5551/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/5551/24 пров. № А/857/32684/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Гудима Л.Я., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

суддя у І інстанції Костюкевич С.Ф.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складення повного тексту рішення 02 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області) щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу для призначення йому пенсії за віком періодів роботи: з 07.08.1981 по 19.04.1982 в СМУ-2 тресту Київ електромонтаж, з 25.05.1985 по 01.09.1992 у Брестському річковому порту та скасувати рішення № 14 від 20.02.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 07.08.1981 по 19.04.1982 в СМУ-2 тресту Київ електромонтаж, з 25.05.1985 по 01.09.1992 у Брестському річковому порту та призначити з 17.02.2024 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 у справі №140/5551/24 ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області №14 від 20.02.2024 у частині відмови в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 07.08.1981 по 19.04.1982 в СМУ-2 тресту Київ електромонтаж, з 25.05.1985 по 01.09.1992 у Брестському річковому порту.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 07.08.1981 по 19.04.1982 в СМУ-2 тресту Київ електромонтаж, з 25.05.1985 по 01.09.1992 у Брестському річковому порту та повторно розглянути заяву від 12.02.2024 про призначення пенсії за віком згідно із частиною 1 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

У задоволенні решти позовних відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права. Оскільки пенсійний орган не надав доказів, які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки, то суд дійшов переконання, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу період роботи позивача з 07.08.1981 по 19.04.1982 в СМУ-2 тресту Київ електромонтаж.

Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що пенсійний орган протиправно не зарахував позивачу до загального трудового стажу період роботи на території республіки білорусь з 01.01.1992 по 01.09.1992 з підстав, що організація, в якій працювала особа, знаходиться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини, оскільки лише 29.05.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України Про денонсацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення № 3117-ІХ. Отже, до 29.05.2023 діяла Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, що була ратифікована Законом України № 546/96-ВР від 22.11.1996.

Разом із тим, оскільки саме Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії, то у задоволення вимоги про призначення пенсії позивачу суд відмовив, зобов`язавши ГУ ПФУ в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 .

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що на титульній сторінці трудової книжки позивача прізвище особи (російською ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним. Згідно із паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Ратнівським РВ УМВС України в Волинській області, позивач ОСОБА_1 , (рос. мовою) ОСОБА_1 . Окрім того, судом проігноровано, що у довідці від 01.11.2023 № 2471, виданій «Речной порт Брест», не проставлений апостиль. Також суд дійшов протиправного висновку щодо наявності підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.1992 по 01.09.1992, оскільки організація, у якій працювала особа, знаходиться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини. Згідно із поданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 становить 27 років 06 місяців 23 дні, що недостатньо для призначення пенсії за віком.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.02.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV.

За принципом екстериторіальності структурним підрозділом для прийняття рішення за результатами поданої заяви визначено ГУ ПФУ в Хмельницькій області.

20.02.2024 рішенням ГУ ПФУ в Хмельницькій області № 14 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Окрім того, за результатами розгляду доданих до заяви документів до загального страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно із трудовою книжкою НОМЕР_2 від 10.08.1981, а саме: з 07.08.1981 по 19.04.1982 (запис №1, 2), оскільки на титульній сторінці документа прізвище особи (російською ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним (російською- ОСОБА_3 ); з 25.05.1985 по 31.12.1991 (записи №№4-6), а у довідці №2471 від 01.11.2023, виданій Речной порт Брест, не проставлений апостиль; з 01.01.1992 по 01.09.1992 (запис №№4-6), оскільки організація, в якій працювала особа, знаходиться на території держави, з якою розірвано дипломатичні відносини.

Вважаючи таке рішення ГУ ПФУ в Хмельницькій області протиправним, ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі Порядок № 637), трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

З трудової книжки слідує, що позивач:

- 07.08.1981 наказом № 98-к від 06.08.1981 прийнятий на роботу електромонтажником 3-го розряду в СМУ-2 тресту Київ електромонтаж (запис 1);

- 19.04.1982 згідно наказу № 33/к від 19.04.1982 звільнений з роботи за ст. 36 п. з КзПП УССР у зв`язку із службою в радянській армії (запис 2);

- 25.05.1985 відповідно до наказу № 83-л від 24.05.1985 прийнятий на роботу моториста рульового БТ-0486 у Брестський річковий порт (запис 4);

- 14.10.1986 наказом № 147-л від 10.10.1986 переведений на роботу моториста рульового БТ-0678 у Брестський річковий порт (запис 5);

- 01.09.1992 згідно наказу № 128/л від 01.09.1992 звільнений з роботи за ст. 29 п. 1 КзПП за згодою сторін (запис 6).

При цьому судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що трудова книжка серії НОМЕР_2 від 10.08.1981 оформлена на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо розбіжності у написанні прізвища позивача, то апеляційний суд зазначає, що така пов`язана із застосуванням аналогії написання такого прізвища російською мовою, а тому незарахування пенсійним органом стажу роботи з таких підстав є проявом надмірного формалізму та протиправним.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не може нести відповідальність за правильність та належний порядок ведення та заповнення трудової документації, не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист та вирішення питань надання пенсії по віку на загальних підставах.

Таким чином апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність дій пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу спірного періоду роботи позивача з підстав недоліків трудової книжки.

Щодо періоду роботи позивача з 25.05.1985 по 01.09.1992, апеляційний суд зазначає таке.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частина I). Ратифікувавши вказану Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині I Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Як передбачено частиною другою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав - учасниць СНД, в тому числі Україна та республіка білорусь (далі - Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Згідно зі статтею 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до статті 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.

Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (зі змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка вчинена 13.03.1992 в м. москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковане у Офіційному віснику України 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.

У Рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З урахуванням викладеного апеляційний суд констатує, що на час трудової діяльності позивача у період з 01.01.1992 по 01.09.1992 Угода була чинною, а тому її положення протиправно не були застосовані відповідачем та, як наслідок, не зараховано до страхового стажу позивача спірні період роботи на території республіки білорусь.

Щодо зарахування судом першої інстанції до страхового стажу позивача періоду роботи з 25.05.1985 по 31.12.1991, який не був зарахований пенсійним органом з тих підстав, що в довідці №2471 від 01.11.2023, виданій Речной порт Брест, не проставлений апостиль, апеляційний суд погоджується з такою позицією суду першої інстанції та зазначає таке.

Законом України № 546/96-ВР від 22.11.1996 ратифікована Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян у галузі пенсійного забезпечення, підписану 14.12.1995 у м. Києві.

Відповідно до статті 6 Угоди при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Статтею 12 Угоди передбачено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані на території будь-якої з Договірних Сторін, приймаються без легалізації.

Згідно з частиною 1 статті 16 Угоди, кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення.

29.05.2023 Верховна Рада України прийняла Закон Про денонсацію Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення № 3117-ІХ.

Зокрема, 04.02.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №107 Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав за змістом пункту 1 якої під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24.02.2022 такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

При цьому, в частині 2 статті 16 Угоди визначено, що права громадян, набуті згідно із положеннями цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що пенсійним органом протиправно не зараховано період роботи позивача з 25.05.1985 по 31.12.1991 з огляду на те, що в довідці №2471 від 01.11.2023, виданій Речной порт Брест, не проставлений апостиль.

Відтак, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог відповідачем під сумнів не ставляться, а позивачем відповідної апеляційної скарги не подано. Отже у зазначеній частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для скасування судового рішення немає, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі №140/5551/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. Я. Гудим
Н. М. Судова-Хомюк