Справа № 420/411/25
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/411/25
Перша інстанція: суддя Стефанов С.О.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Бітова А.І.,

Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ПФУ в Донецькій області, ГУ ПФУ в Одеській області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 20.09.2024р. №12;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про призначення пенсії за віком від 16.09.2024р. №1322 з урахуванням трудового (страхового) стажу згідно з записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.04.1983р. за період з 22.04.1983р. по 27.11.1983р., з 19.12.1983р. по 24.12.1984р., з 3.10.1986р. по 25.03.1987р., з 2.06.1988р. по 24.07.1988р., з 10.08.1988р. по 10.02.1989р., з 11.09.1989р. по 21.04.1992р. та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вказаного страхового стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 16.09.2024р. вона звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

20.09.2024р. ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за №12, мотивуючи його відсутністю необхідного страхового стажу.

Позивачка вважає вказану відмову протиправною та незаконною, а тому звернулася до суду із даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії від 20.09.2024р. №12.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 22.04.1983р. по 27.11.1983р., з 19.12.1983р. по 24.12.1984р., з 3.10.1986р. по 25.03.1987р., з 2.06.1988р. по 24.07.1988р., з 10.08.1988р. по 10.02.1989р., з 11.09.1989р. по 21.04.1992р., згідно з записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.04.1983р..

Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вказаного страхового стажу з дати подання заяви, а саме з 16.09.2024р..

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 211,2грн..

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, скасування рішення суду в частині та прийняття в цій частині нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи адміністративний позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що посилання відповідача на недоліки оформлення трудової книжки не є тим недоліком, який може мати наслідком порушення конституційного права позивачки на пенсійне забезпечення, оскільки, вказані записи у трудовій книжці містять всі необхідні відомості щодо дати та підстав прийняття на роботу/звільнення її з роботи, мають підписи посадових осіб, що їх вносили, які завірені печатками, вони не мають виправлень та неточностей, які б могли викликати обґрунтовані сумніви щодо відповідної дати, тим більше, що і сам відповідач не зазначає жодних зауважень до змісту цих записів. Таким чином, виявлені недоліки оформлення трудової книжки не можуть вважатися достатньою підставою для відмови у врахуванні трудової книжки при обрахунку страхового стажу, оскільки вина позивачки в тому, що трудова книжка заповнена роботодавцем із порушенням встановленого порядку, відсутня.

Визначаючись щодо способу поновлення порушеного права позивача, враховуючи встановлені по справі обставини, виходячи з повноважень, визначених ст.245 КАС України, обираючи належний спосіб захисту порушеного права, суд дійшов висновку, що ефективним способом поновлення порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 22.04.1983р. по 27.11.1983р., з 19.12.1983р. по 24.12.1984р., з 3.10.1986р. по 25.03.1987р., з 2.06.1988р. по 24.07.1988р., з 10.08.1988р. по 10.02.1989р., з 11.09.1989р. по 21.04.1992р., згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.04.1983р. та зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вказаного страхового стажу.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції у повній мірі, оскільки вказаного висновку суд дійшов без належного з`ясування обставин по справі та належної оцінки доказів, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушив норми процесуального права.

За правилами ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судова колегія вважає, що вказані порушення норм права призвели до неправильного вирішення справи по суті, а тому апеляційний суд на підставі ст.315 КАС України, рішення суду скасовує в частині та приймає в цій частині нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 16.09.2024р. ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вищевказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Донецькій області.

20.09.2024р. рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області за №12 відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу у позивача 31 рік (а.с.12).

Не погодившись з даним рішенням пенсійного органу, позивачка звернувся до суду.

Перевіряючи правомірність та законність дій пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивачка пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Відповідно до положень ст.14 Закону №1058-IV страхувальниками відповідно до цього Закону є: 1) роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону.

Положеннями ст.26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2 ст.24 Закону №1058-IV).

Відповідно до ст.62 ЗУ від 5.11.1991р. №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1,2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993р. №637 (далі Порядок №637) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 27 лютого 2020р. у справі №577/2688/17, від 31 березня 2020р. у справі №446/656/17, від 21 травня 2020р. у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021р. у справі №683/3705/16-а.

Крім того, Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993р. №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58).

Пунктом 1.1 цієї Інструкції також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно з п.4 Постанови КМУ від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З оскаржуваного рішення пенсійного органу вбачається, що до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 22.04.1983р. з 22.04.1983р. по 27.11.1983р., з 19.12.1983р. по 24.12.1984р., з 3.10.1986р. по 25.03.1987р., з 2.06.1988р. по 24.07.1988р., з 10.08.1988р. по 10.02.1989р., з 11.09.1989р. по 21.04.1992р., оскільки титульна сторінка трудової книжки має нечитабельні записи імені, дошлюбного прізвища.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено під час апеляційного розгляду, прізвище ім`я по батькові позивачки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України за № НОМЕР_2 , орган, що видав 5128, дата видачі 14.08.2020р. (а.с.6); карткою платників податків (а.с.7); довідкою про реєстрацію місяця проживання особи (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 11.08.1984р. до укладення шлюбу прізвище позивачки було ОСОБА_2 , що також підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 (а.с.9), свідоцтвом про восьмирічну освіту серії НОМЕР_5 від 12.06.1979р. (а.с.13), атестатом про середню освіту серії НОМЕР_6 від 27.06.1981р. (а.с.14).

Колегія суддів зазначає, що дійсно на титульній сторінці трудової книжки НОМЕР_7 нерозбірливо вказано дошлюбне прізвище позивачки та ім`я.

При цьому, чітко вбачається, що після зміни прізвища на титульній сторінці трудової книжки роботодавцем закреслено дошлюбне прізвище позивачки та зазначено « ОСОБА_3 ».

Окрім того, на першому розвороті трудової книжки є запис про зміну прізвища з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 », де дуже чітко написане прізвище « ОСОБА_2 ».

Колегія суддів наголошує, що обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки, зберігання і видачу трудових книжок покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Недотримання правил ведення, зберігання трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а виклав правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Крім того, судова колегія зазначає, що записи трудової книжки про спірні періоди роботи позивачки розташовані у хронологічній послідовності, є чіткими, розбірливими, без будь-яких виправлень чи помарок у датах прийняття та звільнення з роботи.

При цьому, пенсійним органом не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці позивачки є недійсними та недостовірними.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні періоди роботи ОСОБА_1 підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці, що є достатнім для зарахування цих періодів роботи до загального страхового стажу, а виявлений пенсійним органом недолік у трудовій книжці не є тим недоліком, який може мати наслідком позбавлення позивачки права на пенсійне забезпечення.

З урахуванням наведеного, судова колегія дійшла висновку, що рішення ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 від 20.09.2024р. №12 є протиправним та підлягає скасуванню, про що правильно вказав суд першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням страхового стажу відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.04.1983р., оскільки в даному випадку, відповідач має обов`язок здійснити належну перевірку наявності у позивачки права на призначення пенсії за віком.

Згідно ч.1 ст.245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що відповідач, наділений дискреційними повноваженнями, тобто повноваженнями з певним ступенем свободи органу при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення. А суди не мають право втручатися в дискреційні функції органів владних повноважень.

Окрім того, судом першої інстанції не враховано, що спірне рішення по суті питання за принципом екстериторіальності розгляду заяви приймалось ГУ ПФУ в Донецькій області, як органом, до виключних повноважень якого належить призначення пенсії заявнику.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», врахувавши до страхового стажу періоди роботи 22.04.1983р. по 27.11.1983р., з 19.12.1983р. по 24.12.1984р., з 3.10.1986р. по 25.03.1987р., з 2.06.1988р. по 24.07.1988р., з 10.08.1988р. по 10.02.1989р., з 11.09.1989р. по 21.04.1992р., згідно з записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.04.1983р..

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, належної оцінки не дав, та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення позовних вимог з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,317,325 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025р. скасувати в частині:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності з 22.04.1983 року по 27.11.1983 року, з 19.12.1983 року по 24.12.1984 року, з 03.10.1986 року по 25.03.1987 року, з 02.06.1988 року по 24.07.1988 року, з 10.08.1988 року по 10.02.1989 року, з 11.09.1989 року по 21.04.1992 року, згідно з записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.04.1983 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням вказаного страхового стажу з дати подання заяви, а саме з 16.09.2024 року.».

Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 16.09.2024р. про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», врахувавши до страхового стажу періоди роботи 22.04.1983р. по 27.11.1983р., з 19.12.1983р. по 24.12.1984р., з 3.10.1986р. по 25.03.1987р., з 2.06.1988р. по 24.07.1988р., з 10.08.1988р. по 10.02.1989р., з 11.09.1989р. по 21.04.1992р., згідно з записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.04.1983р..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді А.І. Бітов

О.В. Єщенко