Справа № 120/8987/25
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

м. Вінниця

02 липня 2025 р. Справа № 120/8987/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Жданкіна Наталія Володимирівна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Відділення поліції №1 Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Відділення поліції №1 Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відділення поліції №1 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, що полягає у ненаданні обґрунтованої відповіді ОСОБА_1 про результати розгляду його звернень від 28 квітня 2025 року (вх. № ЄО 2341), від 29 квітня 2025 року (вх. № ЄО 2350), від 30 квітня 2025 року (вх. № ЄО 2384), від 01 травня 2025 року (вх. № ЄО 2410), від 02 травня 2025 року (вх. № ЄО 2421), від 08 травня 2025 року (вх. № ЄО 2510), від 11 травня 2025 року (вх. № ЄО 2604, зареєстрована 12.05.2025 р.), від 12 травня 2025 року (вх. № ЄО 2603) та від 13 травня 2025 року (вх. № ЄО 2632, зареєстрована 14.05.2025 р.);

- зобов`язати відділення поліції №1 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області надати ОСОБА_1 обґрунтовані відповіді про результати розгляду його звернень від 28 квітня 2025 року (вх. № ЄО 2341), від 29 квітня 2025 року (вх. № ЄО 2350), від 30 квітня 2025 року (вх. № ЄО 2384), від 01 травня 2025 року (вх. № ЄО 2410), від 02 травня 2025 року (вх. № ЄО 2421), від 08 травня 2025 року (вх. № ЄО 2510), від 11 травня 2025 року (вх. № ЄО 2604, зареєстрована 12.05.2025 р.), від 12 травня 2025 року (вх. № ЄО 2603) та від 13 травня 2025 року (вх. № ЄО 2632, зареєстрована 14.05.2025 р.).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що у відповідь на подані ним до відділення поліції №1 Жмеринського районного відділу поліції ГУНП у Вінницькій області в квітні - травні 2025 року заяви про вчинення посадовими особами Кузьмінецького професійного аграрного ліцею Вінницької області кримінального правопорушення, отримав відповіді, які, на його переконання, є необґрунтованими.

За змістом частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема: чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд виходить із такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною першою статті 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у передбачені цією нормою способи.

Пунктами 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку з порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За приписами пункту 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Також таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно із частиною першою статті 1 Кримінального процесуального кодексу України (далі також - КПК України), порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Пунктом 10 частини першої статті 3 КПК України передбачено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із частинами першої-четвертої статті 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 Кримінального процесуального кодексу України.

Так, згідно положень пункту 1 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

За положеннями частини другої статті 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

За приписами частини першої статті 306 Кримінально процесуального кодексу України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Наведеними правовими нормами визначено суб`єктний склад, процедуру ініціювання на початку досудового розслідування, а також порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора у разі нездійснення ними процесуальних дій, які вони зобов`язані вчинити у визначений Кримінальним процесуальним кодексом України строк.

Конституційний Суд України в рішенні від 23.05.2001 № 6-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

У Рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вказав, що, здійснюючи перевірку заяв і повідомлень про злочини, прокурор, слідчий, орган дізнання діють до порушення кримінальної справи, однак вдаються до тих же способів і прийомів, що й під час збирання доказів у кримінальній справі. Отже, правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Тому перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність указаних суб`єктів владних повноважень має відбуватись у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ. Зазначене обумовлює висновок, що компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

При цьому, Конституційний Суд України в цій справі вирішив, що скарги осіб стосовно прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень щодо заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини суди повинні розглядати і вирішувати у кримінальному судочинстві.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 813/1595/18 (провадження №11-1391апп18) та від 18.12.2019 у справі №560/1679/19 (провадження №11-1000апп19).

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що підставою звернення позивача до суду фактично слугувала його незгода із результатами розгляду посадовими особами Відділення поліції №1 Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області поданих ним заяв про вчинення посадовими особами Кузьмінецького професійного аграрного ліцею Вінницької області кримінального правопорушення, в яких позивач, окрім іншого, просив відповідачів внести наведені у заяві відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідної інформації.

Отже, звернення до суду із цим позовом обумовлене неналежним, на думку позивача, реагуванням відповідачів на його заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Оскільки звернення позивача до суду обумовлено нездійсненням відповідачами передбачених КПК України процесуальних дій, що виразилось у наданні відповідей у формі листів з посиланням на ст. 40 Конституції України, Закон України «Про звернення громадян» та Наказ МВС №930 від 15.11.2017, у межах спірних відносин позивач і відповідач діють, як учасники кримінального провадження, права і обов`язки яких визначені кримінальним процесуальним законом, тому спір у цій справі не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ураховуючи наведене та з огляду на те, що предметом позову є неналежний розгляд відповідачем заяв позивача про вчинення кримінального правопорушення та всупереч вимогам статті 214 КПК України невнесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, надання оцінки належному розгляду таких заяв позивача можливе лише в порядку кримінального судочинства.

За правилами пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За вказаних обставин, цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Суд роз`яснює позивачу, що реалізація його права на судовий захист з підстав, викладених у позові, можлива з дотриманням вимог, передбачених статтями 303-307 КПК України, шляхом звернення до місцевого загального суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Керуючись статтями 2, 4, 19, 170, 171, 248 КАС України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Відділення поліції №1 Жмеринського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами повернути особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття.

Суддя Жданкіна Наталія Володимирівна