Справа № 520/658/25
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

30 червня 2025 року №520/658/25

Харківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у судове засідання адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області, в якому просить суд:

1) визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення;

2) зобов`язати Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області встановити ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати посвідчення члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона дружина померлого ОСОБА_2 , який за життя мав статус особи з інвалідністю внаслідок війни 2 групи у зв`язку з пораненнями, контузією, захворюваннями, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії. Після смерті чоловіка звернулась до відповідача з заявою про надання їй статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення. Проте, відповідач листом від 16.08.2024 №06-24/1993 відмовив у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, у зв`язку з відсутністю правових підстав. Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Представник відповідача надіслав на адресу суду письмові заперечення, в яких позовні вимог не визнав, посилаючись на те, що відсутні правові підстави для встановлення ОСОБА_1 статусу "член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни", оскільки нею не надано документ (довідка, витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії) про встановлення причинного зв`язку смерті з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст.229 КАС України.

Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Коломацьким РВ УМВС України в Харківській області.

Між позивачкою та громадянином ОСОБА_2 29.01.1983 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Коломацькою селищною радою Валківського району Харківської області.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 24.06.2024 Коломацькою селищною радою Богодухівського району Харківської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 24.06.2024 складено відповідний актовий запис №59.

Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 за життя мав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , виданого 19.02.1997 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно посвідчення серії НОМЕР_5 , виданого 20.07.2018 (безстроково), ОСОБА_2 - інвалід 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Відповідно до архівної довідки Центрального прикордонного архіву Федеральної служби безпеки Російської Федерації від 19.08.2013 №21/59/Г-9139 та довідки ІНФОРМАЦІЯ_4 від 12.11.2015 №1/4033, старший сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно проходив військову службу в складі діючої армії при військовій частині НОМЕР_6 в складі обмеженого контингенту Радянських військ демократичної Республіки Афганістан, в період бойових дій з 30.10.1980 по 10.06.1982 рік.

З витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 27.05.2014 №1439 та довідки медичко-соціальної експертної комісії серії 12ААА №955654 від 06.07.2018 підтверджено, що поранення, контузія, захворювання, - ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

Позивачка 08.08.2024 звернулась до Управлінням соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації із заявою про надання статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачу відповідного посвідчення згідно з Положенням про порядок і видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302.

Листом від 16.08.2024 №06-24/1993 Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України, з посиланням на відсутність правових підстав (до заяви не надано довідку про підтвердження причинного зв`язку смерті з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії).

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у встановленні статусу члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видачі відповідного посвідчення протиправними, а свої права порушеними, позивачка звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяння формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначаються Законом України від 22 жовтня 1993 року №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон №3551-XII).

Згідно статті 4 Закону №3551-ХІІ ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.

До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 6 Закону №3351-ХІІ учасниками бойових дій визнаються - учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Частиною першої статті 7 Закону №3551-ХІІ визначено, що До осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.

Пунктом 7 частини другої статті 7 Закону №3551-ХІІ зазначено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах.

Відповідно до частини першої та другої статті 10 Закону №3551-XII до сімей загиблих (померлих) ветеранів війни належать, зокрема, сім`ї осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва), одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби (у тому числі на території інших держав) під час воєнних дій та конфліктів

До членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, зазначених у цій статті, належать: один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; дружина (чоловік) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя особами з інвалідністю від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге.

На дружин (чоловіків) померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя особами з інвалідністю, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті особи з інвалідністю;

Суд зазначає, що поширення чинності Закону №3551-XII на членів сім`ї загиблої (померлої) особи є похідним від приналежності такої особи до ветеранів війни.

Частиною першої статті 18 Закону №3551-XII передбачено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Відповідно до пункту 4 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 (в редакції чинній на момент вчинення спірних правовідносин), особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" видаються посвідчення з написом "Посвідчення члена сім`ї загиблого".

Згідно з пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №20-РП/04 ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи бойових діях на території інших держав. Розділ 11 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту" визначає поняття і зміст статусу ветеранів війни (учасників бойових дій, інваліди війни, учасники війни) та осіб, на яких поширюється дія його положень. Це колишні військовослужбовці, які безпосередньо як у воєнний, так і в мирний час виконували інші обов`язки військової служби та тилового забезпечення, пов`язані з необхідністю захисту Батьківщини, у тому числі з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій.

Виходячи із системного аналізу вищевказаних норм, вбачається що для встановлення особі статусу дружини померлого Член сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни необхідна наявність наступних обставин:

- наявність у померлого чоловіка статусу, зокрема, інвалід війни;

- визнання померлого чоловіка за життя інвалідом від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин пов`язаних з проходження військової служби чи участі у бойових діях, які не одружилися вдруге.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28.07.2022 у справі №520/2798/19, який відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню судом першої інстанції при прийнятті рішень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , під час проходження військової служби в лавах Радянської армії, виконуючи бойове завдання на території Демократичної Республіки Афганістан в квітні 1982 року при обстрілі з гранатометів, отримав множинне вогнепальне осколкове поранення голови, тулуба та кінцівок (контузія головного мозку - 1982 р.), наслідком якого стали множинні рубці в анатомічних ділянках, зазначених у висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №554-2014 Харківського обласного бюро судово-медичних експертиз від 26.05.2014, що в подальшому призвело до розвитку захворювань, як наслідку перенесеної контузії у вигляді: "Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ (контузії головного мозку - 1982 р.) у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст., прогресуючий кризовий перебіг, з вираженим цефалгічним, астено-невротичним синдромами, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, емоційно-вольовою нестійкістю, легким когнітивним зниженням, нахилом до синкопальних станів. Нейросенсорна туговухість. Облітеруючий атеросклероз судин нижніх кінцівок. Ішемія ІІ ст. ГХ ІІ ст. ІХС. Стабільна стенокардія напруги ФК ІІ. Атеросклеротичний кардіосклероз, СН-ІІА. Ангіопатія сітківки обох очей. Розповсюджений остеохондроз хребта", - поранення, контузія, захворювання, ТАК, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Вказане стало підставою для встановлення йому ІІ групи інвалідності, про що зазначено у довідці МСЕК серії 12 ААА №955654 від 06.07.2018, витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 27.05.2014 №1439.

Крім того, ОСОБА_2 мав право на пільги та переваги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 , дата видачі - 19.02.1997. Вказане посвідчення не скасовано, ОСОБА_2 відповідного статусу не позбавлено.

В свою чергу, позивач перебувала у шлюбі із померлим ОСОБА_2 з 29.01.1983 року по день смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_6 , та після 22.06.2024 заміж не виходила. Доказів зворотного відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що на дружину померлого, інваліда ІІ групи, ОСОБА_2 , який за життя користувався пільгами, встановленими для ветеранів війни - інвалідів війни, поширюється п.2 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Доводи відповідчаа щодо не надання позивачем доказів причинного зв`язку між смертю загиблого військовослужбовця та його захворюванням, в результаті якого настала смерть, суд вважає необґрунтованими, оскільки п.2 ст.10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не містить вимоги доказування вищезазначеного зв`язку.

Приписами ч.1 та ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п.75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" (заява №28924/04) констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства"). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії", заява N58112/00, п.45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії", заява N48778/99, п.25)".

Обираючи ефективний спосіб захисту прав позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" та видачі посвідчення встановленого зразка та зобов`язати відповідача прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати їй посвідчення встановленого зразка.

Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Витрати зі сплати судового збору підлягають розподілу відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.19, 139, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області (вул.Дмитра Чернієнко, буд.6, м.Богодухів, Харківська область, 62103, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни гарантії їх соціального захисту" та видачі посвідчення встановленого зразка.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області () прийняти рішення про встановлення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) статус члена сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни та видати їй посвідчення встановленого зразка.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Богодухівської районної державної адміністрації Харківської області (вул.Дмитра Чернієнко, буд.6, м.Богодухів, Харківська область, 62103, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 з 24 лютого 2022 року був введений воєнний стан на території України, у зв`язку з бойовими діями на території м.Харків та Харківської області, повний текст рішення складено 30 червня 2025 року.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО