Справа № 400/1940/25
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/1940/25

Перша інстанція суддя Ярощук В.Г.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Яковлєва О.В.,

суддів Крусяна А.В., Шевчук О.А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.03.2025, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Військовій частині НОМЕР_1 , а саме:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова № 704), з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу за період з 01.01.2020 по 19.05.2023 грошове забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі Порядок № 44);

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахуванян та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704;

- зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022 та 2023 у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 та 2023 роки виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704;

- зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020, 2021, 2022 та 2023 у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування під час складання грошового атестату позивача розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, за період з 01.01.2020 по 19.05.2023;

- зобов`язання відповідача виготовити та направити позивачу новий грошовий атестат виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, за період з 01.01.2020 по 19.05.2023;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування під час складання позивачу довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704 за період з 01.01.2020 по 19.05.2023;

- зобов`язання відповідача виготовити та направити позивачу нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704 за період з 01.01.2020 по 19.05.2023;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо неврахування під час складання позивачу довідки про щомісячні додаткові види грошового забезпечення для призначення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Додатку 8 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пункт 3 розділу ІІ), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402, розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704 за період з 01.01.2020 по 19.05.2023;

- зобов`язання відповідача виготовити і направити позивачу нову довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення для призначення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Додатку 8 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (пункт 3 розділу ІІ), затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 02.03.2023 № 10-1), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704 за період з 01.01.2020 по 19.05.2023.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 03.03.2025 позов залишено без руху, з підстав пропуску позивачем строків звернення до суду.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 року повернуто позовну заяву на підставі положень ч. 2 ст. 123 КАС України, в частині позовних вимог щодо:

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, з урахуванням виплачених сум;

- зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 грошове забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахуванян та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення при наданні щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, яка була нарахована та виплачена після 19.07.2022, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704;

- зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу грошову допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023, яка була нарахована та виплачена після 19.07.2022, у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023 роки, яка була нарахована та виплачена після 19.07.2022, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704;

- зобов`язання відповідача провести нарахування та виплату позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 та 2023, яка була нарахована та виплачена після 19.07.2022, у розмірі місячного грошового забезпечення виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, включно з одночасним відрахуванням 1,5 % військового збору, та із одночасною грошовою компенсацією суми податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що позивачем пропущено строк звернення до суду без поважних причин, оскільки судом не враховано обставин проходження військової служби позивачем, а також не вимоги норм процесуального права, які діяли на момент існування спірних правовідносин.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що до 30 листопада 2024 року позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

При цьому, позивач 26 лютого 2025 року звернувся до суду з позовом щодо оскарження бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати грошового забезпечення за період проходження військової служби у належному розмірі.

За наслідком з`ясування обставин справи, судом першої інстанції зроблено висновок про пропуск позивачем встановленого КЗпП України 3-місячного строку звернення до суду, з чим не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19 липня 2022 року), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Між тим, згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо виплати ОСОБА_1 у належному розмірі грошового забезпечення за період проходження військової служби з 2020 по 2023 рік.

В даному випадку, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом 26 лютого 2025 року, а тому судом першої інстанції зроблено висновок про те, що позивачем пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду, в частині позовних вимог за період служби після 19 липня 2022 року.

Між тим, перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги і правильність застосування судом першої інстанції інстанцій норм процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про дотримання строку звернення до суду з цим позовом, колегія суддів виходить з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з можливим недотриманням законодавства про оплату праці.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк звернення до суду з даним адміністративним позовом встановлено у ст. 233 КЗпП України.

При цьому, з аналізу вищевикладених норм права та хронології їхньої зміни вбачається, що до липня 2022 року право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати не обмежувалось будь-яким процесуальним строком.

В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» № 2352-IX від 01 липня 2022 року, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, обмежено право на звернення до суду для вирішення трудового спору тримісячним строком.

Між тим, з огляду на принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, колегія суддів вважає, що поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України, в редакції ЗУ № 2352-IX від 01 липня 2022 року, можливе тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Тобто, судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що до 19 липня 2022 року строк звернення з позовом до суду про стягнення заробітної плати не був обмежений будь-яким строком.

З іншого боку, після 19 липня 2022 року на спірні правовідносини почав поширюватись зазначений 3-місячний строк звернення до суду.

В свою чергу, щодо доводів апелянта про неврахування судом першої інстанції факту звільнення апелянта із Збройних Сил України 30 листопада 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

В даному випадку, як зазначалося вище, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 341 від 30 листопада 2024 року позивача з 30 листопада 2024 року виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 24 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, позивач пов`язує тримісячний строк звернення до суду з цим позовом з датою звільнення, вважаючи, що саме на день звільнення з військової служби мав дізнався про порушення своїх прав, після отримання інформації про належні йому виплати.

Проте, судом першої інстанції не надано належної оцінки вказаним доводам позивача.

В свою чергу, оскільки днем закінчення проходження військової служби позивачем є 30 листопада 2024 року, колегія суддів вважає, що саме з цією датою закон пов`язує обрахунок строку звернення позивача до суду про стягнення невиплачених сум заробітної плати (грошового забезпечення).

Вказаний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 січня 2025 року (справа № 400/4829/24), від 29 квітня 2025 року (справа № 340/2467/24), 30 квітня 2025 року (справа № 480/5508/24).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом у межах встановленого 3-місячного строку з дня звільнення з військової служби, а як наслідок судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що позивачем пропущено встановлений строк звернення до суду.

При цьому, колегія суддів вважає наявними підстави для скасування оскаржуваної ухвали, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 123, 308, 311, 320, 325 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року, з направленням справи № 400/1940/25 для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.В. Яковлєв
Судді А.В. Крусян О.А. Шевчук