Справа № 420/3233/25
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/3233/25

Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П. Дата і місце ухвалення: 13.05.2025р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за решту щорічної основної відпустки за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р. тривалістю 39 календарних днів, компенсації за додаткову оплачувану відпустку за вислугу років тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р., всього 54 календарних дні;

- зобов`язати ТУ ДСА України в Одеській області нарахувати та виплатити судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 компенсацію за решту щорічної основної відпустки за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р. тривалістю 39 календарних днів, компенсацію за додаткову оплачувану відпустку за вислугу років тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р., всього 54 календарних дні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є суддею Суворовського районного суду м. Одеси, якого, на підставі наказу в.о. голови Суворовського районного суду м. Одеси від 27.04.2023р. №5-о/с, тимчасово увільнено від виконання службових обов`язків, як такого, що призваний та направлений для проходження військової служби під час загальної мобілізації в період воєнного стану. Відповідно до наказу голови суду від 17.12.2024р. №71-в позивачу надано компенсацію за решту щорічної основної відпустки за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р. тривалістю 39 календарних днів, компенсацію за додаткову оплачувану відпустку за вислугу років тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р., всього 54 календарних дні. Копію вказаного наказу надіслано до ТУ ДСА України в Одеській області для здійснення відповідних розрахунків. Однак, відповідач відмовив у здійсненні виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку з посиланням на положення ст.83 КЗпП України та ст.33 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Таку відмову позивач вважає незаконною та зазначав, що у спірних правовідносинах має місце виплата компенсації за невикористані відпустки за 2022-2023р.р., а не за 2024 рік.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Одеській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за решту щорічної основної відпустки за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р. тривалістю 39 календарних днів, компенсації за додаткову оплачувану відпустку за вислугу років тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р., всього 54 календарних дні.

Зобов`язано ТУ ДСА України в Одеській області нарахувати та виплатити судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 компенсацію за решту щорічної основної відпустки за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р. тривалістю 39 календарних днів, компенсацію за додаткову оплачувану відпустку за вислугу років тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р., всього 54 календарних дні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ТУ ДСА України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення від 13.05.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням відповідача на те, що ОСОБА_1 звернувся із заявою про надання грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за 2022-2023р.р. 16.12.2024р. Тобто, позивач не вчинив дій, чітко визначених у ч.2 ст.83 КЗпП України, та не подав заяву про грошову компенсацію за невикористаної ним відпустки не пізніше останнього дня місяця, в якому він був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу. А відтак, місцевий загальний суд не мав правових підстав для прийняття наказу від 17.12.2024р. №71-в, а ТУ ДСА, не маючи відповідних первинних документів, не мало підстав для нарахування та виплати судді Суворовського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористану відпустку.

Також, апелянт посилається на те, що бюджетний період 2024 року не може покривати платежі за минулі роки, враховуючи принцип збалансованості Державного бюджету України, передбачений п.2 ч.1 ст.7 Бюджетного кодексу України, згідно якого повноваження на здійснення витрат бюджету мають відповідати обсягу надходжень бюджету на відповідний бюджетний період.

Посилається апелянт і на те, що незважаючи на те, що позивача тимчасово увільнено від виконання службових обов`язків з 27.04.2023р., компенсацію за невикористану відпустку розраховано Суворовським районним судом м.Одеси за період з 07.07.2022р. по 06.07.2023р. Судом не враховано, що за період з 27.04.2023р. по 06.07.2023р. позивач не має права на отримання суддівської винагороди й, відповідно, на отримання компенсації за невикористані дні відпусток.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є суддею Суворовського районного суду м. Одеси.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.04.2023р. №171 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації» лейтенанта ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час загальної мобілізації.

Відповідно до ч.3 ст.119 КЗпП України, ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022р. «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022р. №2105-IX (зі змінами), 27.04.2023р. в.о. голови Суворовського районного суду м.Одеси видано наказ №5-о/с «Про тимчасове увільнення від виконання службових обов`язків ОСОБА_1 ».

Згідно даного наказу суддю Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 тимчасово увільнено від виконання обов`язків з 25 квітня 2023 року, призваного та направленого для проходження військової служби під час загальної мобілізації, в період воєнного стану. Наказано зберігати за ОСОБА_1 місце роботи та посаду, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з 25 квітня 2023 року на весь час виконання обов`язків військової служби за призовом по загальній мобілізації.

16.12.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м.Одеси із заявою про надання йому грошової компенсації за всі невикористані частини відпустки за період 2022-2023р.р., оскільки в останній день місяця його призову на військову службу за мобілізацією до лав ЗСУ, тобто у квітні 2023 року, він перебував у військовій частині.

Відповідно до наказу голови Суворовського районного суду м Одеси від 17.12.2024р. №71-в «Про надання відпустки ОСОБА_1 » судді Суворовського районного суду м. Одеси Шурупову В.В. надано компенсацію за решту щорічної основної відпустки за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р. тривалістю 39 календарних днів, компенсацію за додаткову оплачувану відпустку за вислугу років тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р., всього 54 календарних дні.

Копію вказаного наказу надіслано до відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності ТУ ДСА України в Одеській області для здійснення відповідних розрахунків.

Листом від 25.12.2024р. ТУ ДСА України в Одеській області відмовило у здійсненні виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористану відпустку з посиланням на положення ст.83 КЗпП України та ст.33 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік».

Вважаючи протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Одеській області щодо невиплати компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років ОСОБА_1 оскаржив її в судовому порядку.

Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив, що внесення змін до ст.83 КЗпП України, зокрема доповнення її частиною другою, якраз і було спрямоване на посилення соціальних гарантій мобілізованих працівників, за якими відповідно до статті 119 цього ж кодексу зберігаються місце роботи і посада. Крім того, судом встановлено, що ТУ ДСА України в Одеській області листом від 12.12.2024р. просило надати накази про виплату грошової компенсації суддям за дні невикористаних відпусток за період роботи 2023-2024р.р.

Також, суд звернув увагу, що ТУ ДСА діє як розпорядник бюджетних коштів для місцевих судів та виконує накази голів судів, зокрема, при нарахуванні та виплаті заробітної плати/суддівської винагороди. У цьому контексті, зазначене управління не виступає самостійним суб`єктом у прийнятті рішень щодо виплат, а виконує покладені на нього функції. Наказ Суворовського районного суду м. Одеси №71-в від 17.12.2024р., яким позивачу визначено компенсацію за невикористані відпустки за 2022-2023р.р., є чинним, а тому підлягає виконанню ТУ ДСА України в Одеській області, як розпорядником бюджетних коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.2 ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII громадяни України, які проходять базову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту».

Частиною 3 статті 119 Кодексу законів про працю України передбачено, що за працівниками, направленими для проходження базової військової служби, призваними на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

24.12.2023р. набрав чинності Закон України №3494-IX від 22.11.2023р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток та інших питань» (далі Закон №3494-IX), яким врегульовано питання щодо порядку, строків надання та використання окремих категорій відпусток на час дії воєнного стану, розширено права та можливості роботодавців стосовно вирішення питань щодо надання окремих відпусток, а також інших питань.

Зокрема, Законом №3494-IX статтю 83 КЗпП України доповнено частиною другою, згідно якої працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятим на військову службу за контрактом, за їхнім бажанням та на підставі заяви виплачується грошова компенсація за всі не використані ними дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи. Відповідна заява подається не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу.

Отже, з 24.12.2023р. працівникам, призваним на військову службу, передбачена можливість отримати грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки без необхідності звільнення. Це нововведення було спрямоване на підтримку мобілізованих працівників та забезпечення їх соціальних прав під час виконання військового обов`язку.

Заперечуючи проти наявності правових підстав для виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані ним дні відпусток за 2022-2023р.р. ТУ ДСА України в Одеській області посилається на те, що із заявою про виплату такої компенсації позивач звернувся 16.12.2024р., в той час як ч.2 ст.83 КЗпП України чітко визначено, що відповідна заява подається не пізніше останнього дня місяця, в якому працівник був увільнений від роботи у зв`язку з призовом на військову службу.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи апелянта, оскільки статтю 83 КЗпП України доповнено частиною другою Законом №3494-IX, який набрав чинності 24.12.2023р., в той час як наказом від 27.04.2023р. №5-о/с суддю Суворовського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 тимчасово увільнено від виконання обов`язків з 25 квітня 2023 року.

За таких обставин, у квітні 2023 року позивач не міг виконати вимоги ч.2 ст.83 КЗпП України, яка набрала чинності 24.12.2023р.

Більше того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, згідно зі статтями 148 та 149 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. №1402-VIII, територіальне управління Державної судової адміністрації України діє як розпорядник бюджетних коштів для місцевих судів та виконує накази голів судів, зокрема, при нарахуванні та виплаті заробітної плати, зокрема суддівської винагороди. У цьому контексті, зазначене управління не виступає самостійним суб`єктом у прийнятті рішень щодо виплат, а виконує покладені на нього функції.

Наразі наказ Суворовського районного суду м. Одеси №71-в від 17.12.2024р., яким позивачу визначено компенсацію за решту щорічної основної відпуски за період роботи з 07.07.2022р. по 06.07.2023р. тривалістю 39 календарних днів, компенсацію за додаткову оплачувану відпустку за вислугу років тривалістю 15 календарних днів є чинним та підлягає виконанню ТУ ДСА України в Одеській області, як розпорядником бюджетних коштів.

Апелянт посилається на те, що компенсацію за невикористану відпустку розраховано Суворовським районним судом м.Одеси не правильно за період з 07.07.2022р. по 06.07.2023р., враховуючи тимчасове увільнення позивача від виконання службових обов`язків з 25.04.2023р.

Колегія суддів вважає необґрунтованими такі доводи апелянта, оскільки при здійсненні відповідних розрахунків береться період роботи календарний рік (з 07.07.2022р. по 06.07.2023р.), при цьому кількість днів відпустки розраховується пропорційно відпрацьованому часу у відповідному розрахунковому періоді. До того ж, правомірність наказу голови Суворовського районного суду м Одеси від 17.12.2024р. №71-в не є предметом даного спору.

Що ж до посилань відповідача у листі від 25.12.2024р. на ст.33 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», то колегія суддів зазначає, що у даній нормі йдеться про відпустки, на які працівник набув право на останній відпрацьований робочий рік і які мають бути використані таким працівником до кінця 2024 року. Спірні же правовідносини стосуються компенсації за невикористані відпустки за 2022-2023р.р. особою, яка увільнена від виконання службових обов`язків у зв`язку з мобілізацією до лав ЗСУ.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ТУ ДСА України в Одеській області висновків суду не спростовують, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення від 13.05.2025р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області залишити без задоволення, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 01 липня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук