Справа № 420/39230/24
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

І. Зміст позовних вимог.

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому з урахуванням уточненої позовної заяви від 22.01.2025 р., просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 при призначенні військової пенсії за віком;

- зобов`язано Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 при призначення пенсії за віком.

II. Позиція сторін.

На обґрунтування вказаних вимог позивач зазначає, що він звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою щодо не зарахування страхового стажу за період роботи в ТОВ "Венбест-Херсон", у відповідь на яку пенсійний орган повідомив, що у зв`язку з тим, що страхувальником ТОВ "Венбест-Херсон" за період з 01.01.2004 по 31.12.2004 не нараховувались та не сплачувались страхові внески на фонд оплати праці працівників за тарифом 32,0%, страховий стаж за зазначений період не зараховано. Позивач вважає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Таким чином дії відповідача щодо не врахування до стажу позивача вказаного періоду роботи є протиправними.

11.02.2025 року ГУ ПФУ в Херсонській області надано до суду відзив на позов, яким просить відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що ОСОБА_1 на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області, як отримувач пенсії не перебуває, тому пенсійна справа відсутня. Крім того, із заявою про призначення пенсії за віком згідно закону Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», або щодо отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, ОСОБА_1 не звертався. Так, 09.10.2024 Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою, стосовно надання інформації щодо відсутності даних в довідці ОК-5 за період 01.01.2004 по 31.12.2004 (не зарахування зазначеного періоду до страхового стажу). При цьому, відповідно до п.4.7 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за № 64/8663 відсоток нарахування складав для застрахованих осіб на 32 відсотки за період з 01.01.2004 до 30.03.2005, 32,3 відсотка за період з 31.03.2005 до 31.12.2005; 31,8 відсотка за 2006 рік, 33,2 відсотка з 01.01.2007 року по 31.12.2010 року включно. Розмір мінімального страхового внеску за період з 01.01.2004 до 31.12.2004 року визначено шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, для застрахованих осіб - найманих працівників на 34 відсотки (32% +2%). В результаті проведеного аналізу звітності страхувальника ТОВ ВенбестХерсон за період з 01.01.2004 по 31.12.2004, з яким Позивач перебував у трудових відносинах, встановлено, що утримання із заробітної плати найманих працівників за період з січня по грудень 2004 року здійснювалися у розмірі 2%, які сплачено. Поряд з цим, за період з 01.01.2004 по 31.12.2004 року нарахування обов`язкових внесків на фонд оплати праці працівників за тарифом 32,0% підприємством не здійснювалися та не відображалися у звітності, у зв`язку з чим підстави для зарахування частини єдиного податку за вказаний період відсутні. Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з тим, що страхувальником ТОВ Венбест-Херсон за період з 01.01.2004 по 31.12.2004 не нараховувались та не сплачувались страхові внески на фонд оплати праці працівників за тарифом 32,0%, відсутні правові підстави для зарахування страхового стажу за зазначений період Позивачу.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 25 січня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Цією ухвалою зобов`язано відповідача разом з відзивом на позов надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, зокрема: заяву позивача про призначення пенсії за віком, додані до неї документи, а також рішення, прийняте за результатами розгляду такої заяви з доказами, які вплинули на його прийняття; заяву позивача щодо не зарахування страхового стажу за періоди роботи в ТОВ Венбест-Херсон в 2004 р., додані до неї документи та рішення/лист про розгляд вказаної заяви; ( у разі їх не надання позивачем разом з позовом).

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області з заявою від 09.10.2024 року щодо не зарахування йому страхового стажу за 2024 рік.

23.10.2024 року ГУ ПФУ в Херсонській області листом №8955-8478/Б-06/8-2100/24 повідомило позивачу, що на даний час страховий стаж обчислюється органами Пенсійного фонду України, згідно з відомостями, які містяться в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що формується на підставі поданої звітності страхувальника, з якими особа перебувала у трудових відносинах. Відповідальність за достовірність поданих відомостей несе страхувальник. При цьому, оозмір мінімального страхового внеску за період з 01.01.2004 до 31.12.2004 року визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, для застрахованих осіб - найманих працівників на 34 відсотки (32% +2%). Відповідно до ст.19 Закону №1058 (в редакції, що діяла до 01.01.2011) страхові внески до солідарної системи роботодавці зобов`язані були нараховувати на суми фактичних витрат на оплату праці працівників, що підлягали обкладенню податком на доходи фізичних осіб, в межах максимальної величини. В результаті проведеного аналізу звітності страхувальника ТОВ ВенбестХерсон () за період з 01.01.2004 по 31.12.2004, з яким позивач перебував у трудових відносинах, встановлено, що утримання із заробітної плати найманих працівників за період з січня по грудень 2004 року здійснювалися у розмірі 2%, які сплачено. Поряд з цим, за період з 01.01.2004 по 31.12.2004 року нарахування обов`язкових внесків на фонд оплати праці працівників за тарифом 32,0% підприємством не здійснювалися та не відображалися у звітності, у зв`язку з чим підстави для зарахування частини єдиного податку за вказаний період відсутні. Таким чином, оскільки, страхувальником ТОВ Венбест-Херсон за період з 01.01.2004 по 31.12.2004 не нараховувались та не сплачувались страхові внески на фонд оплати праці працівників за тарифом 32,0%, страховий стаж за зазначений період позивачу та іншим працівникам підприємства не зараховано.

Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування періоду роботи в 2004 році до страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частинами 1, 2 ст. 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Спірні правовідносини врегульовані з 01.01.2004 Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який був прийнятий на зміну положенням Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-ІV), яким передбачено, зокрема,

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (стаття 1 Закону України № 1058);

- загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у тому числі які є резидентами Дія Сіті, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) (крім домашніх працівників, які не беруть добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за гіг-контрактами, іншими договорами цивільно-правового характеру (пункт 1 частини першої статті 11 Закону № 1058-IV)

- страхувальниками відповідно до цього Закону є підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1 (крім фізичних осіб, які використовують працю домашніх працівників), 4-1, 10, 14 статті 11 цього Закону. (пункт 1 частини першої статті 14 Закону № 1058-IV);

- страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі. (частина перша статті 20 Закону № 1058-IV)

- обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. (частина 2 статті 20 Закону № 1058-IV);

- відомості про осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 10, 12 - 15, 18 статті 11 цього Закону, подаються до територіального органу Пенсійного фонду страхувальниками-роботодавцями, відповідними підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують цим особам заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу. ( частина шоста статті 21 Закону № 1058-IV)

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. ( частина перша статті 24 Закону № 1058-ІV).

- страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.( абзац перший частини другої статті 24 Закону № 1058-ІV).

Відповідно до Конституції України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій гарантує всім непрацездатним громадянам України Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII ( надалі - Закон № 1788-XII), яким передбачено, зокрема,

- основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. (стаття 62 Закону № 1788-XII).

Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабміну України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, зокрема,

- основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. (пункт перший Порядку № 637);

- за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. (абзац перший пункту 3 Порядку № 637).

VI. Оцінка суду.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що до страхового стажу законом віднесено період, у якому особа підлягала загальнообов`язковому державному страхуванню та за який сплачені страхові внески, зокрема, органами, які виплачують цій особі заробітну плату, грошове забезпечення (заробіток), допомогу та ними подано відомості про застрахованих осіб.

При цьому, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. ( ст. 62 Закону № 1788-XII).

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 у справі № 235/805/17, від 06.12.2019 у справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 у справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 у справі № 242/2536/16-а, від 27.02.2020 у справі № 577/2688/17, від 31.03.2020 у справі № 446/656/17, від 21.05.2020 у справі № 550/927/17, від 25.02.2021 у справі № 683/3705/16-а.

Як встановлено судом, з листа-відповіді ГУ ПФУ в Херсонській області від 23.10.2024 року позивачу стало відомо, що період його роботи у ТОВ "Венбест-Херсон" з 01.01.2004 по 31.12.2004 року не зараховано до його страхового стажу, що на думку позивача є протиправним.

Так, за позицією відповідача, викладеною у вказаному листі, підставою для не врахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 01.01.2004 по 31.12.2004 року не нарахування та не сплата ТОВ "Венбест-Херсон" страхових внесків на фонд оплати праці працівників за тарифом 32,0%.

Таким чином, спірність питання у даній справі полягає у правомірності дій ГУ ПФУ в Херсонській області стосовно не зарахування до страхового стажу позивача вищевказаного періоду роботи у зв`язку з несплатою страхувальником (ТОВ "Венбест-Херсон") страхових внесків на фонд оплати праці працівників за тарифом 32,0%.

Вирішуючи дані спірні правовідносини, суд враховує наступне.

Як вбачається з записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 позивач 02.03.2003 року прийнятий по переводу на посаду водія-охоронця до ТОВ "Венбест-Херсон" на підставі наказу №12-к від 02.08.2003 р. ( запис № 7), з 03.11.2006 року звільнений по статті 38 КЗпП України за власним бажанням, підстава наказ №40-к від 03.11.2006 р. ( запис № 8).

При цьому, суд вказує, що трудова книжка оформлена належним чином, записи у ній мають усі необхідні реквізити, скріплені печатками підприємств та беззаперечно підтверджують роботу позивача в ТОВ "Венбест-Херсон".

За позицією відповідача єдиною підставою для неврахування зазначеного періоду до страхового стажу роботи є відсутність у відомостей про сплату страхових внесків в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно частини 1 статті 21 Закону № 1058-ІV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

При цьому, система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01 липня 2000 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 4 червня 1998 №794 "Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування", якою доручено Пенсійному фонду разом із Міністерством праці та соціальної політики, Міністерством фінансів та Державною податковою адміністрацією забезпечити з 1 жовтня 1998 впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та установлено, що починаючи з 1 липня 2002 року обчислення пенсій відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення (1788-12) здійснюється із заробітку особи за період роботи після 1 липня 2000 року за даними системи персоніфікованого облік.

Згідно з пунктом 1 Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, затвердженого постановою №794 (далі - Положення №794) персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням (далі - відомості про фізичних осіб).

Пунктом 2 Положення №794 визначено, що основними завданнями персоніфікованого обліку, серед іншого є: створення єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб; створення інформаційних передумов для визначення розміру виплат за пенсійним страхуванням залежно від тривалості страхового стажу та особистого внеску фізичної особи у формування коштів цього страхування.

Згідно пункту 3 Положення №794 в основі персоніфікованого обліку лежить обов`язковість і своєчасність подання відомостей про фізичних осіб; обов`язковість використання індивідуального ідентифікаційного номера даних Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів.

Пунктом 5 Положення №794 передбачено, що персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (далі - уповноважений орган).

Згідно пункту 6 Положення №794 уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України Про інформацію має право: своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цього Положення; проводити у роботодавців перевірку достовірності поданих відомостей про фізичних осіб, зокрема перевірку фінансових та інших документів, що підтверджують зазначені відомості.

Згідно пункту 10 Положення №794 роботодавці зобов`язані в установленому порядку подавати уповноваженому органу достовірні відомості про фізичних осіб, які працюють у них.

Отже пенсійні органи ведуть персоніфікований облік сплати страхових внесків у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування на підставі даних про фізичну особу, які надають роботодавці, та у подальшому використовує їх у при обрахунку страхового стажу.

Разом з тим, як зазначалось вище, страхувальники, у розумінні ст.1 Закону №1058-ІV, це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За положеннями ст.20 Закону №1058-ІV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески являються складовою умовою існування солідарної системи та підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну (або не в повному обсязі) сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

При цьому, обов`язок щодо повного та своєчасного подання до уповноваженого органу відомостей стосовно персоніфікованого обліку відповідно до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, покладено саме на роботодавців, за порушення якого вони несуть відповідальність.

Як встановлено судом, відповідачем не заперечується, що згідно з вищевказаними записами трудової книжки позивач у період з 01.01.2004 по 31.12.2004 року працював в ТОВ "Венбест-Херсон".

Разом з тим, періоди роботи, за які страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до відповідного стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні.

У справах №490/12392/16-а, №638/5795/17, №683/1814/16-а, № 560/4616/20 Верховним Судом зроблено аналогічний висновок про те, що внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, тому така несплата не є підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи, за які не сплачені страхові внески, до страхового стажу. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по нарахуванню та сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві у спірні періоди, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що ГУ ПФУ в Херсонській області протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача період його роботи в ТОВ "Венбест-Херсон" з 01.01.2004 до 31.12.2004.

Враховуючи фактичні обставини даної справи, суд вважає, що зарахування спірного періоду роботи позивача до страхового стажу є варіантом правомірної поведінки, від якої безпідставно ухилився відповідач, тому це питання не може бути віднесено до дискреційних повноважень органу пенсійного фонду з огляду на приписи чинного пенсійного законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ТОВ "Венбест-Херсон" з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року.

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

VIII. Розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи, при звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується платіжним документом №4669-8502-5314-4205 від 22.01.2025 на суму 1211,20 грн.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області в повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Херсонській області (вул. Валентини Крицак, буд. 6, м. Херсон, 73036, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи в ТОВ "Венбест-Херсон" з 01.01.2004 до 31.12.2004.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в ТОВ "Венбест-Херсон" з 01.01.2004 року по 31.12.2004 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять грн. 20 коп.) гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна