Справа № 140/14761/24
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/14761/24 пров. № А/857/16601/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Глушка І.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

Розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 140/14761/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Андрусенко О.О. в м. Луцьку в порядку письмового провадження), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач-3), Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - ГУ ПФУ в Тернопільській області, відповідач-4) про визнання протиправними та скасування рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 04.07.2024 № 78 про відмову у призначенні пенсії, рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 25.10.2024 № 78 про відмову у призначенні пенсії, рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 13.11.2024 № 78 про відмову у призначенні пенсії, рішення ГУ ПФУ в Тернопільській області від 27.11.2024 № 78 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби з 17.10.1986 по 03.12.1988, періоди роботи з 06.09.1989 по 29.12.1995 в Луцькому виробничому об`єднанні «Електротермометрія» (далі ЛВО «Електротермометрія»), з 30.12.1995 по 10.07.2009 у Товаристві з обмеженою відповідальністю «І.М. Людмила» (далі ТОВ «І.М. Людмила») та повторно розглянути заяву від 25.06.2024 про призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) з урахуванням висновків, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 04.07.2024 № 78 про відмову у призначенні пенсії.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 25.10.2024 № 78 про відмову у призначенні пенсії.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 13.11.2024 №78 про відмову у призначенні пенсії.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 27.11.2024 № 78 про відмову у призначенні пенсії.

Зобов`язано відповідача-1 зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження військової служби з 17.10.1986 по 03.12.1988 та періоди роботи з 06.09.1989 по 29.12.1995 у ЛВО «Електротермометрія», з 30.12.1995 по 31.12.2003 у ТОВ «І.М. Людмила» згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.09.1989 та повторно розглянути первинну заяву позивача від 25.06.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, з урахуванням заяв від 21.10.2024, від 07.11.2024 та від 21.11.2024 та доданих до них додаткових документів, а також правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив відповідач-1, який покликаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просить рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог покликається на аналогічні доводи. викладені у відзиві на позовну заяву, а саме на те, що ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами про призначення пенсії та за результатами їх розгляду щоразу територіальними управліннями ПФУ було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зокрема, 21.10.2024 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії відповідно до підпункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV та рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 25.10.2024 йому відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (страховий стаж становив 24 роки 02 місяці 10 днів, при необхідних не менше 25 років). При цьому, до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.09.1989 не зараховано період роботи з 01.07.2000 по 10.07.2009 у ТОВ «І.М. Людмила», оскільки інформація про сплату страхових внесків за вказаний період в індивідуальних відомостях про застраховану особу в Реєстрі застрахованих осіб щодо позивача відсутня.

Інші учасники справи не скористалися правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши та обговоривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 28.05.2024.

25.06.2024 позивач звернувся до ГУ відповідача-1 (за місцем свого проживання) із заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням.

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, рішенням якого від 04.07.2024 № 78 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком. При цьому у вказаному рішенні зазначено, що вік позивача 55 років 11 місяців; за наданими документами та враховуючи дані реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на даний час загальний стаж склав 15 років 08 місяців, при необхідних не менше 25 років. До загального стажу не зараховано: період проходження військової служби з 17.10.1986 по 03.12.1988, оскільки у військовому квитку дата народження відрізняється від паспортних даних; період роботи з 06.09.1989 по 29.12.1995, оскільки відсутня дата наказу на звільнення; період роботи з 01.07.2003 по 31.12.2003, оскільки по даним персоніфікованого обліку (ОК-5) відсутні внески до Пенсійного фонду.

21.10.2024 позивач повторно звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням.

За принципом екстериторіальності вказану заяву передано для розгляду відповідача-1, яким прийнято рішення від 25.10.2024 № 78 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону № 1058-IV, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 25 років). При цьому, у вказаному рішенні зазначено, що згідно наданих до заяви документів страховий стаж складає 24 роки 02 місяці 10 днів; до страхового стажу не повністю зараховано період роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.09.1989 з 30.12.1995 по 10.07.2009 (зараховано з 30.12.1995 по 30.06.2000), оскільки з 01.07.2000 по 10.07.2009 в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про суми нарахованої заробітної плати та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

07.11.2024 позивач знову звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV.

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ в Харківській області, рішенням якого від 13.11.2024 № 78 відмовлено у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 як учаснику бойових дій відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 25 років). У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 20 років 09 місяців 04 дні. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки НОМЕР_1 період роботи з 30.12.1995 по 10.07.2009, оскільки запис внесено з порушеннями, що є порушеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58, а саме на печатці при звільненні відсутній код ЄДРПОУ підприємства, також в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація про суми нарахованої заробітної плати та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

В подальшому, 21.11.2024 позивач знову звернувся з аналогічною заявою про призначення дострокової пенсії за віком, долучивши необхідні документи, в тому числі лист-довідку ТОВ «І.М. Людмила» від 14.11.2024 № 01, про що свідчать додаткові пояснення ГУ ПФУ у Волинській області від 05.03.2025.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області, яким прийнято рішення від 27.11.2024 № 78 про відмову позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (не менше 25 років). При цьому вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 20 років 09 місяців 04 дні; за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 30.12.1995 по 10.07.2009, оскільки запис про звільнення з роботи засвідчений відбитком печатки у якій відсутній код підприємства та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; період роботи з 30.12.1995 по 31.12.2003 можливо зарахувати до страхового стажу після надходження результатів акту зустрічної перевірки.

Не погоджуючись із такими рішеннями відповідачів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина перша та друга статті 46 Конституції України).

Пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон № 1058-ІV.

Стаття 115 Закону № 1058-IV визначає пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.

Пунктом 4 частини 1 статті 115 Закону № 1058-ІV встановлено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів і військовозобов`язаних, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до абзаців шостого і сьомого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону, а також абзацу восьмого пункту 1 статті 10 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Положеннями частини першої статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Отже, право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Зі змісту оскаржуваних рішень ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 04.07.2024 № 78, ГУ ПФУ у Волинській області від 25.10.2024 № 78, ГУ ПФУ в Харківській області від 13.11.2024 № 78 та ГУ ПФУ в Тернопільській області від 27.11.2024 № 78 слідує, що єдиною причиною відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону № 1058-IV є саме відсутність у нього необхідного страхового стажу (не менше 25 років). При цьому, відповідачі по різному обчислили його страховий стаж (ГУ ПФУ в Дніпропетровській області до страхового стажу не зарахувало період проходження військової служби з 17.10.1986 по 03.12.1988 та періоди роботи з 06.09.1989 по 29.12.1995, з 01.07.2003 по 31.12.2003; ГУ ПФУ у Волинській області період роботи з 01.07.2000 по 10.07.2009; ГУ ПФУ в Харківській області та ГУ ПФУ в Тернопільській області період роботи з 30.12.1995 по 10.07.2009).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду до прийняття Закону № 1058-IV регулював Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Приписами статті 56 Закону № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12 серпня 1993 р. № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі № 348/2180/16-а.

Наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 1.1 Інструкції № 58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

До прийняття наведеної вище Інструкції № 58 порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, правилами якої було також передбачено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців, а усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів дає підстави для висновку про те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств. Відтак, неналежне ведення трудової книжки не може позбавити особу права на включення періодів роботи до страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Отже, аналіз наведених норм та релевантної судової практики правозастосування свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення його трудової книжки та бухгалтерських документів на підприємстві, тому неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.

В даному контексті слід зазначити, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи і визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Верховного Суду від 17.07.2018 року у справі № 220/989/17.

При цьому, відповідач не був позбавлений права, в разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів в архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо. У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за спірні періоди роботи позивача. Однак, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити страховий стаж позивача.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Так, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

З матеріалів справи, а саме з записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 06.09.1989 встановлено, що позивач 06.09.1989 прийнятий на роботу у Луцьке ВО «Електротермометрія» учнем шліфувальника в механозбірний цех (наказ №365-к від 04.09.1989), 11.09.1989 переведений учнем токаря в механічний цех (наказ №373-к від 07.09.1989), 29.12.1995 звільнений у зв`язку з переводом на іншу роботу (наказ №317-к) (а.с. 119-120).

Суд першої інстанції вірно підмітив, що у розглядуваному випадку записи трудової книжки вчинені в хронологічному порядку, містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, реквізити наказів, посади на якій працював позивач, підпис особи, відповідальної за внесення записів, та відбиток печатки підприємста при звільненні з роботи. Записи про періоди роботи не містять жодних виправлень.

Зі змісту рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 04.07.2024 № 78 слідує, що до страхового стажу позивача не зараховано, зокрема, період роботи з 06.09.1989 по 29.12.1995 (у Луцькому ВО «Електротермометрія»), оскільки відсутня дата наказу на звільнення.

Разом з тим, у графі «На підставі чого внесено запис» про звільнення з роботи з 29.12.1995 зазначено «наказ № 317-к». У свою чергу, не зазначення дати такого наказу, на переконання суду, хоч і є формальним порушенням Інструкції № 58, проте не може бути підставою для незарахування до страхового стажу спірного періоду роботи з 06.09.1989 по 29.12.1995, оскільки визначальним є підтвердження факту роботи, а не правильність записів у трудовій книжці. Суд зазначає, що записи в частині дати прийняття позивача на роботу (06.09.1989) та дати звільнення (29.12.1995) не містять жодних виправлень, а відтак підтверджують спірний період роботи.

Більше того, позивач до наступних заяв про призначення пенсії долучав довідку ПАТ «Електротермометрія» від 18.10.2024 № 1/1-19, якою додатково підтверджено період його роботи з 06.09.1989 по 29.12.1995 та в якій зазначено номери.

Щодо незарахування відповідачами до страхового стажу період роботи з 30.12.1995 по 10.07.2009 (частково або повністю), оскільки запис про звільнення з роботи засвідчений відбитком печатки у якій відсутній код підприємства та відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про суми нарахованої заробітної плати та сплату страхових внесків, апеляційний суд виходить з наступного.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.09.1989 встановлено, що ОСОБА_1 30.12.1995 прийнятий на роботу у ТОВ «І.М. Людмила» на посаду муляр-штукатур (наказ № 30/12 від 30.12.1995), а 10.07.2009 звільнений з займаної посади за згодою сторін (наказ № 10/07 від 10.07.2009). Записи про вказаний період роботи виконані відповідно до вимог Інструкції № 58.

При цьому, дійсно запис про звільнення з роботи засвідчений відбитком печатки підприємства, у якій відсутній ідентифікаційний код підприємства.

Однак, на момент початку роботи позивача у ТОВ «І.М. Людмила» (30.12.1995) законодавцем не ставились вимоги щодо обов`язкового зазначення ідентифікаційного коду на печатці підприємства.

Водночас з 01.01.2004 набрав чинності Господарський кодекс України, окремими нормами якого встановлювалось, що на печатках і штампах суб`єкта господарювання повинен зазначатись ідентифікаційний код, за яким цього суб`єкта включено до державного реєстру суб`єктів господарювання, або ідентифікаційний код громадянина-підприємця.

Тобто, з 2004, у тому числі на момент проставлення у трудовій книжці позивача запису про його звільнення з ТОВ «І.М. Людмила» (10.07.2009) законодавцем було встановлено вимогу щодо обов`язкового зазначення на печатках і штампах суб`єктів господарювання відомостей про код ЄДРПОУ.

В той же час, позивач до заяви про призначення пенсії від 21.11.2024 долучив, в тому числі лист-довідку ТОВ «І.М. Людмила» від 14.11.2024 № 01, про що свідчать додаткові пояснення ГУ ПФУ у Волинській області від 05.03.2025, та вказаною довідкою додатково підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно в період з 30.12.1995 (наказ № 30/12 від 30.12.1995) по 10.07.2009 (наказ № 10/07 від 10.07.2009) працював у ТОВ «І.М. Людмила» на посаді муляр-штукатур.

Розглядаючи вказану вище заяву, відповідач ГУ ПФУ в Тернопільській області зазначив, що за період роботи з 30.12.1995 по 10.07.2009 також відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а тому період роботи з 30.12.1995 по 31.12.2003 можливо зарахувати до страхового стажу після надходження результатів акту зустрічної перевірки.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) дійсно вбачається, що за період роботи з 30.12.1995 по 10.07.2009 відсутня інформація.

Згідно з статтею 1 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Закон № 1058-IV, яким запроваджено систему персоніфікованого обліку, набрав чинності з 01.01.2004.

Таким чином, набутий особою після цієї дати (01.01.2004) страховий стаж обчислюється виключно за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

В той же час, частиною четвертою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

До 01.01.2004 обчислення стажу роботи для призначення пенсій здійснювалося за нормами статті 56 Закону № 1788-XII.

Наведене дає підстави для висновку, що поняття страховий стаж запроваджено Законом № 1058-IV (діє з 01.01.2004). До 01.01.2004 робота, виконувана на підставі трудового договору, зараховується до стажу незалежно від характеру й тривалості роботи і перерв (стаття 56 Закону № 1788-XII).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

З наведеного слідує, що заявник до заяви про призначення пенсії має обов`язок надати документи про стаж, визначені Порядком № 637, і таким документом для нього є трудова книжка (основний документ). Лише за відсутності трудової книжки (або відповідних записів у ній, або коли наявні неточні чи неправильні відомості про періоди роботи) стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Названі документи є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 01.01.2004.

Отже, період роботи позивача до 01.01.2004 підлягає зарахуванню до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв), та основним документом, який підтверджує стаж, є трудова книжка, яка була надана позивачем разом із заявами про призначення пенсії відповідно до підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1.

З урахуванням вище наведеного суд дійшов висновку, що відповідачами протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 30.12.1995 по 31.12.2003 у ТОВ «І.М. Людмила» згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 06.09.1989.

За приписами частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Матеріали справи не містять доказів звернення відповідачів до ТОВ «І.М. Людмила» з метою надання необхідних додаткових документів, а також здійснення відповідної перевірки достовірності поданих позивачем та відображених у його трудовій книжці відомостей щодо періоду роботи з 30.12.1995 по 31.12.2003.

В той же час, як зазначалось вище, період роботи з 01.01.2004 по 10.07.2009 у ТОВ «І.М. Людмила» мав місце після впровадження системи персоніфікованого обліку (01.01.2004), тому страховий стаж повинен обчислюватися виключно за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК-5) відсутні відомості про нарахування ТОВ «І.М. Людмила» позивачу заробітної плати за період з 01.01.2004 по 10.07.2009 та сплату страхових внесків, відтак такий період не може бути зарахованим до страхового стажу.

Щодо підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоду проходження військової служби з 17.10.1986 по 03.12.1988, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, час проходження військової служби зараховується до страхового стажу.

Згідно із записами військового квитка серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з 17.10.1986 по 03.12.1988 проходив строкову військову службу.

З рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 04.07.2024 № 78 вбачається, що позивачу вказаний вище період проходження військової служби не зараховано до страхового стажу, оскільки у військовому квитку дата народження відрізняється від паспортних даних.

Слід зазначити, що у військовому квитку серії НОМЕР_3 виправлено дату народження ОСОБА_1 з « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що повністю відповідає його паспортним даним. При цьому на сторінці 24 військового квитка зроблено запис про те, що дату народження змінено на 25.07.1968 на підставі паспорта серії НОМЕР_4 , вказаний запис вчинено начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 та скріплений відповідною печаткою.

Відтак, період проходження позивачем військової служби з 17.10.1986 по 03.12.1988 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Водночас, як убачається з апеляційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду першої інстанції у цій справі фактично зводяться до необхідності нової правової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів. Водночас зазначеним доводам судом першої інстанції вже була надана оцінка.

Інших доводів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Інших доводів на підтвердження правомірності своєї бездіяльності відповідач не навів, що не дає підстав вважати висновки суду першої інстанцій помилковими, а застосування ним норм матеріального та процесуального права - неправильним.

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши статтю 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанцій правильно встановив обставини справи, не допустив неправильного застосуванням норм матеріального права чи порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 370 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року у справі № 140/14761/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді І. В. Глушко
Н. М. Судова-Хомюк