Справа № 420/20089/25
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 червня 2025 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Марин П.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану щорічну відпустку показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2022 року та станом на 01 січня 2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період служби: з 19.07.2022 по 31.12.2022 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2022 року; за період служби з 01.01.2023 по 19.01.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, а також грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за періоди служби: з 19.07.2022 по 31.12.2022 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2022 року; за період служби з 01.01.2023 по 19.01.2023 із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо незастосування при обчисленні та виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористану щорічну відпустку показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) грошове забезпечення за період служби з 22.01.2023 рік по 20.05.2023 рік із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) матеріальну допомогу на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань за період служби з 22.01.2023 рік по 20.05.2023 рік із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про державний бюджет України» станом на 01 січня 2023 року, шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням податків, зборів і обов`язкових платежів.

Відповідно до п.п.3,5,6 ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Щодо строку звернення до суду представником позивача зазначено, що позивач з 28.10.2020 по 19.01.2023 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та з 22.01.2023 по теперішній час у військовій частині НОМЕР_2 у складі яких залучався та залучається до виконання завдань з протидії збройній агресії з боку російської федерації, то обмежує його можливості щодо вжиття заходів спрямованих на захист його прав. Вказані обставини свідчать про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причини та є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною другою ст. 122 КАС України.

Також представник позивача вказує, що скаржник не є фахівцем в галузі права, а тому не має бути обізнаний в питаннях правильного нарахування грошового забезпечення. Військова частина НОМЕР_4 не повідомляла скаржнику про те, що нарахування грошового забезпечення останньому проводилось не в повному обсязі, з порушенням норм чинного законодавства. Об`єктивно дізнатись про неправильне нарахування грошового забезпечення скаржник міг лише вивчивши законодавчу базу, тобто опанувавши професію юриста, бухгалтера або звернувшись за роз`ясненням до спеціалістів в галузі права. Скаржником обрано останній варіант. До звернення за правовою допомогою скаржник вважав, що виплати грошового забезпечення здійснюються належним чином, адже справедливо очікував дотримання військовою частиною принципів розумності та добросовісності при нарахуванні виплат. Відповідно, про можливе порушення своїх прав скаржник дізнався після звернення за правовою допомогою до фахівців в галузі права.

30 вересня 2024 року позивач, випадково дізнавшись про можливе порушення його прав звернувся до Адвокатського об`єднання «Ганна Іщенко та партнери» та уклав Договір від 30 вересня 2024 року № 2024-0337 для перевірки та можливого відновлення своїх порушених прав. Відповідно до вищевказаного договору, для визначення та підтвердження порушення прав позивача, представниками останнього 04 квітня 2024 року Відповідачу 2 направлено заяву про перерахунок грошового забезпечення за весь період служби з 28.10.2020 року по 20.05.2023 рік 20.01.2025 року. Проте, у встановлені терміни позивач відповіді не отримав. І лише 12.08.2024 року, після направлення скарги та запиту щодо стану розгляду звернення до Міністерства оборони України, 06 серпня 2024 року отримано відповідь від відповідача 2 якою було підтверджено порушення прав позивача. Після опрацювання вищевказаної відповіді 15.08.2024 року прийнято рішення та направлено заяву про перерахунок грошового забезпечення до відповідача 2.

Проте відповідь на вищевказане звернення не надана, хоча позивачем направлено скаргу та запит на надання інформації до МОУ. 26.09.2024 року до МОУ направлено скаргу щодо не надання відповіді. 12.11.2024 року до МОУ направлено запит щодо стану розгляду справи.

Тобто позивач зробив все залежне від нього, для того, щоб врегулювати спір, або принаймні отримати вичерпну інформацію для формування належної доказової бази. Проте, враховуючи бездіяльність відповідача 1 та відповідь відповідача 2 змушений був звернутись до суду за захистом своїх прав.

Отже виходячи з вище зазначеного слідує, що досудове врегулювання спору та збір необхідних доказів займає тривалий час.

Так, покликаючись на вищевикладене та на судову практику, зокрема на постанову Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22, представник позивача вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин та просить поновити строк зверненння до суду з даним адміністративним позовом.

Від військової частини НОМЕР_2 надійшла заява про повернення адміністративного позову позивачеві, яка обґрунтована тим, що позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 23.06.2025 за вирішенням спору до військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_1 щодо незастосування при обчисленні та виплаті позивачу грошового забезпечення, матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально-побутових питань показника розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених на 01 січня відповідного року за період з 01.01.2020 по 20.05.2023, тобто спірний період закінчився - 20.05.2023 (більше 2 років після закінчення спірного періода). З наведеного вбачається, з огляду на норми ст. 122 КАС України та ст. 233 КЗпП України, позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Представник військової частини наполягає на тому, що обчислення строку для звернення позивача до суду почалося з дня закінчення спірного періоду 20.05.2023, як дати, з якої позивач повинен був дізнатися про порушення свої прав.

При цьому з доданих до позову документів вбачається, що позивач 03.04.2024 уклав договір з представником Адвокатом, що фактично вказує на те що позивач був обізнаний про начебто порушення його прав.

Також до позовної заяву додана відповідь на адвокатський запит наданий військовою частиною НОМЕР_2 від 06.08.2024 де була надана детальна відповідь на запит з додаванням всіх даних щодо нарахування та виплати грошового забезпечення позивача. Таким чином, надходження цієї відповіді додатково вказує, що представник позивача - адвокат вже мав всі документи та детальні розрахунки 06.08.2024, але при цьому позов був поданий 23.06.2025, через 10 місяців, тобто з порушенням трьохмісячного терміну для позовів цієї категорії.

Окремо представник військової частини НОМЕР_2 зауважує, що сам факт наявності військового стану жодним чином не являється безумовною підставою для продовження процесуальних строків та не свідчить про наявність перешкод для вчасного звернення до суду за захистом своїх прав.

Також представник військової частини НОМЕР_2 звертає увагу, що позивачем подавалися аналогічні позови в січні та в червні 2025 року з аналогічними позовними вимогами:

- справа №420/ 3269/25, по якій 21.02.2025 ухвалою суду повернуто позивачу позов частині вимог за період з 19.07.2022 по 20.05.2023, у зв`язку з пропуском строків звернення до суду, яка 14.04.2025 постановою п`ятого апеляційного адміністративного суду залишена в силі;

- справа 420/18759/25, по якій 18.06.2025 ухвалою суду позов залишено без розгляду, яка по теперішній час не оскаржена позивачем в апеляційному порядку.

В підсумку, позивач подав цей повторний позов за період, який вже судами визнаний пропущеним без поважних причин при цьому без обґрунтування наявності нових обставин, які б вказували на поважність пропуску строку звернення до суду.

Ознайомившись із позовною заявою та заявою про поновлення строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам ст.161 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 5 ст. 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до заявлених позивачем вимог, позивач не погоджується з бездіяльністю відповідачів щодо обрахунку грошового забезпечення, індексації допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги, додаткової винагороди за період з 2016 року по дату звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними

Згідно із частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Суд зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не повинні перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні проміжки часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Оцінюючи обставини звернення ОСОБА_1 з позовом до суду суд зазначає, що встановлені законом строки звернення до суду адміністративної юрисдикції, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права протягом шести, а у розглядуваному випадку - місяця з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів) та метою звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

У справі, яка переглядається, ініціювання судового розгляду зумовлено порушенням на думку позивача порядком нарахування та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 20.05.2023.

Положеннями частини п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Поряд з цим, згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Позов до суду подано адвокатом Орел І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 24.06.2025.

При цьому, як вбачається з матеріалів адміністративного позову про порушення його прав позивачу достеменно було відомо в вересні - листопаді 2024 року.

Разом з тим, позивач щомісячно отримував грошове забезпечення в період з 19.07.2022р. по 20.05.2023р., через що мав можливість знати та вчиняти дії щодо з`ясування розміру складових грошового забезпечення, зокрема таких, як посадовий оклад та оклад за військовим званням, а також порівняти, чи змінюються оклади з січня календарного року їх виплати.

За таких обставин, доводи представника позивача щодо не ознайомлення позивача зі складовими грошового забезпечення є необґрунтованими, позаяк саме ця обставина не стала на заваді звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Також не свідчать про поважність причини пропуску строку звернення до суду і доводи представника позивача, що нею вживались заходи, досудового врегулювання спору, оскільки збирання доказів та очікування відповіді від відповідачів понад строки, які встановлені законом не є належною підставою для поновлення строку.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2024 року адвокатом підготовлено заяву на ім`я командира ВЧ НОМЕР_5 про перерахунок грошового забезпечення та виплат в якій адвокат просить провести відповідний перерахунок грошового забезпечення позивача, який розраховувався йому всупереч чинного законодавства.

До суду з позовом про перерахунок грошового забезпечення позивач через вого представника звернувся лише 24 червня 2025 року.

Суддя зауважує, що отримання позивачем листа-відповіді від 06.08.2024 р. на звернення його представника не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду в розглядуваному випадку.

Щодо тверджень про проходження позивачем військової служби, як підстави для поновлення строку звернення до суду, то Верховним Судом у постанові від 24 липня 2024 року у справі № 760/8560/21 зроблено висновок, що непереборною силою є надзвичайна або невідворотна за таких умов подія. Непереборна сил характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності особи обставина, яку вона хоча могла передбачити, але не могла попередити. До таких обставин, як правило, відносяться стихійні лих (землетрус, повінь, пожежі тощо) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не є звичайною обставиною, як хоча і може спричинити певні труднощі для особи, але не виходить за певні розумні рамки, тобто це має бути екстраординарна подія, яка не є звичайною.

Сама по собі обставина зарахування відповідача до складу Збройних Сил України не свідчить про пропуск строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставини непереборної сили.

Разом з тим, у разі доведення належними та допустимим доказами, що саме обставина перебування на військовій службі під час воєнного стану об`єктивно унеможливила виконанням ним зазначено процесуальної дії у встановлений законом строк, тобто доведення причинно-наслідкового зв`язку між перебуванням на військовій службі під час воєнного стану та пропуском строку на апеляційне оскарження, така обставина може бути визнана обставиною непереборної сили.

Суду не надано доказів, що перебування позивача на військовій службі унеможливило дотримання ним строку звернення до суду з вимогами .

Також, суддя вважає неспроможними доводи представника позивача на те, що позивач не є спеціалістом у галузі права та не мав об`єктивної можливості захистити власні інтереси, оскільки з квітня 2024 року позивачем укладено договір з адвокатом. Доводів неможливості подати позовну заяву з квітня 2024 по 31 січня 2025 року матеріали справи не містять.

Установлені суддею обставини дають підстави для висновку, що пропуск строку звернення до суду є наслідком нічим не виправданого зволікання та пасивної поведінки самого позивача.

Крім того, доречними є доводи представника військової частини НОМЕР_2 щодо того, що позивачем подавалися аналогічні позови в січні та в червні 2025 року з аналогічними позовними вимогами: справа №420/ 3269/25 та справа 420/18759/25.

Суддя враховує, що в заяві про поновлення строку звернення до суду доданої до адміністративного позову від 24.06.2025 року не наведено жодних інших доводів ніж ті, що вже були предметом дослідження у вищенаведених справах.

У разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач відповідно до ч.6 ст.161 КАС України зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Звертаючись до суду 24.606.2025, позивач пропустив строк на звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом, та зобов`язаний надати суду обґрунтовану заяву про поновлення порушеного строку, в якій обґрунтувати для цього підстави, зазначити доводи поважності тому причин і надати докази.

Будь-яких обставин і фактів, які об`єктивно перешкодили позивачу своєчасно звернутися до суду з даним адміністративним позовом, у т.ч. протягом розумного строку до відповідача, позовна заява не містить.

Згідно з ч.2 ст.122 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов згідно з ч.1 ст.123 КАС України залишається без руху.

Згідно ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне залишити адміністративний позов без руху, встановивши позивачу строк для усунення недоліків.

Виявлені недоліки повинні бути усунені шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з відповідними доказами поважності причин його пропуску, а також зазначити обґрунтуванням того, яким чином рішення суду може вплинути на права і обов`язки саме вказаної особи.

Керуючись ст.ст.160, 161, 169 КАС України суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви представника позивача про визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду і поновлення строку, викладеній в адміністративному позові від 24.06.2025 року відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність у 10-денний строк з дня отримання копії ухвали усунути недоліки та роз`яснити, що в іншому випадку позов буде визнаний неподаним та повернутий позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя П.П. Марин