Справа № 280/3178/25
Суддя: Богатинський Богдан Вікторович
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року Справа № 280/3178/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Богатинського Б.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у невиконанні обов`язку щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100000,00 грн за періоди стаціонарного лікування: 19.05.2022 26.05.2022; 30.05.2022 09.06.2022, 14.11.2022 28.11.2022, 16.01.2023 25.01.2023, 15.06.2023 22.06.2023; 30.10.2024 06.11.2024, та за періоди відпуски за станом здоров`я: 10.06.2022 10.07.2022 (30 днів); 24.05.2023 23.06.2023 (30 днів).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену вищевказаною Постановою, у розмірі до 100000,00 грн за періоди за періоди стаціонарного лікування: 19.05.2022 26.05.2022; 30.05.2022 09.06.2022, 14.11.2022 28.11.2022, 16.01.2023 25.01.2023, 15.06.2023 22.06.2023; 30.10.2024 06.11.2024, та за періоди відпуски за станом здоров`я: 10.06.2022 10.07.2022 (30 днів); 24.05.2023 23.06.2023 (30 днів).

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що є неправомірним ненарахування та невиплата додаткової винагороди, у збільшеному до 100 000 грн, відповідно до пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) за періоди перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування, внаслідок тяжкого поранення пов`язаного із захистом Батьківщини. Позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року відкрите провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач 12 травня 2025 року надав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо позову з наступних підстав. Доводи позивача про протиправну бездіяльність відповідача, не відповідають фактичним обставинам справи. Позивачеві було нараховано та виплачено додаткову грошову винагороду за окремі періоди часу, на які він посилається у своїй позовній заяві, а саме: з 19.05.2022 по 31.05.2022 та з 01.06.2022 по 30.06.2022. Підтверджуючий документ про наявність підстав для виплати позивачу додаткової грошової винагороди за періоди його стаціонарного лікування та за періоди відпустки за станом здоров`я, а саме довідку про обставини поранення, видано 19.02.2024 за результатами проведення відповідного службового розслідування. Довідку не було надано до медичної служби військової частини, а сам позивач не звертався до відповідача із заявою про необхідність здійснення належних йому виплат. Відповідачем здійснено нарахування позивачу додаткової грошової винагороди, за періоди його стаціонарного лікування, а саме за періоди часу: з 01.07.2022 по 09.07.2022; з 14.11.2022 по 28.11.2022; з 16.01.2023 по 25.01.2023; з 15.05.2023 по 22.05.2023; з 24.05.2023 по 22.06.2023. Нарахування вказаних виплат позивачу за період часу з 30.10.2024 по 06.11.2024 не здійснено, у зв`язку із тим, що у вказаний час він перебував на стаціонарному обстеженні під час проходження військово-лікарського обстеження, тобто не знаходився на стаціонарному лікуванні, за яке законодавством передбачено відповідні виплати. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

12 травня 2025 року надійшла до суду відповідь на відзив. Доводи відповідача, на думку позивача, не ґрунтуються ані на законі, ані на фактичних обставинах справи, і не спростовують ані юридичної, ані фактичної обґрунтованості позовних вимог. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні, діяв відповідно до виданих направлень, його участь у бойових діях підтверджується бойовими документами - проте реагування командування частини, відбулося з порушенням розумних строків, без ініціативи, унаслідок чого позивач фактично був позбавлений у строки передбаченої законом грошової винагороди. Аргументи відповідача зводяться до формального перенесення відповідальності на військовослужбовця, що суперечить суті гарантій державної підтримки.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.

Позивач отримав бойове поранення 19.05.2022 поблизу села Новоочеретувате та перебував на лікуванні: 19.05.2022 26.05.2022 у КНП «ЗОКЛ» ЗОР; 30.05.2022 09.06.2022, 14.11.2022 28.11.2022, 16.01.2023 25.01.2023, 15.06.2023 22.06.2023 у ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії ім. В.П. Філатова НАМН України»; 30.10.2024 06.11.2024 у військовому госпіталі в/ч НОМЕР_2 .

За висновками ВЛК позивачу надавались відпустки за станом здоров`я: 10.06.2022 10.07.2022 (30 днів); 24.05.2023 23.06.2023 (30 днів).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати збільшеної додаткової грошової винагороди у спірні періоди, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 1 статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно з частинами 1, 3, 4 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Стратегія залучення, розвитку та утримання людського капіталу в силах оборони України визначається Міністерством оборони України.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. (частина друга статті 9 Закону № 2011-ХІІ)

Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - постанова №704), яка набрала чинності з 01.03.2018.

Пунктом 2 постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 постанови №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 8 постанови №704 установлено, що грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

На виконання постанови №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (далі - Порядок №260), який застосовується з дня набрання чинності постановою №704.

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування приписано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану продовжувався та діє до теперішнього часу.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Судом встановлено, що позивач отримав поранення, під час безпосередньої участі в бойових діях у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_1 , на підставі бойового розпорядження командира №31/ДСК від 17.05.2022, діагноз: контузія правого ока тяжкого ступеня, субкон`юнктивальний розрив склери з випадінням внутрішніх оболонок, гемофтальм; закрита черепно-мозкова травма; струс головного мозку. Поранення тяжкого ступеня, так, пов`язане із захистом Батьківщини.

Матеріалами справи підтверджується (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №5537, медичні заключення), що позивач проходив стаціонарне лікування у періоди 19.05.2022 26.05.2022; 30.05.2022 09.06.2022, 14.11.2022 28.11.2022, 16.01.2023 25.01.2023, 15.05.2023 22.05.2023; через отримане поранення 19.05.2022, а також на підставі відповідних висновків ВЛК (постанова ВЛК від 10.06.2022 №1244, довідка ВЛК від 24.05.2023 №5391) потребував відпустки за станом здоров`я з 10.06.2022 09.07.2022 (30 днів); 24.05.2023 22.06.2023 (30 днів).

Отже, враховуючи наведені вище положення нормативно-правових актів та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн на місяць, як такий, що отримав тяжке поранення 19.05.2022, пов`язане із захистом Батьківщини, за спірний період перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) ВЛК.

З наданих відповідачем до відзиву документів, судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13 червня 2022 року №71 позивачу нарахована додаткова винагорода з 19.05.2022 по 31.05.2022, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 липня 2022 року №106 позивачу нарахована додаткова винагорода з 01.06.2022 по 30.06.2022, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05 травня 2025 року №131 позивачу нарахована додаткова винагорода з 01.07.2022 по 09.07.2022, з 14.11.2022 по 28.11.2022, з 16.01.2023 по 25.01.2023, з 15.05.2023 по 22.05.2023, з 24.05.2023 по 22.06.2023.

Таким чином, оскільки за вказані періоди відповідачем здійснене нарахування та виплата додаткової винагороди, позовні вимоги у цій частині задоволенні не підлягають.

Період заявлений позивачем у позовних вимогах 15.06.2023 22.06.2023 не відповідає наданим медичним документам та входить до періоду перебування у відпустці, так з 24.05.2023 по 22.06.2023 позивач на підставі довідки ВЛК від 24.05.2023 №5391 перебував у відпустці.

Як встановлено судом, з 30.10.2024 по 06.11.2024 позивачу не нарахована додаткова винагорода за час перебування у стаціонарі відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №7400.

Відповідач повідомив, що нарахування вказаних виплат позивачу за період часу з 30.10.2024 по 06.11.2024 не здійснено, у зв`язку із тим, що у вказаний час він перебував на стаціонарному обстеженні під час проходження військово-лікарського обстеження, тобто не знаходився на стаціонарному лікуванні, за яке законодавством передбачено відповідні виплати.

Позивач заперечив такі доводи, оскільки у вказаному періоді в госпіталі був за направленням, перебував під медичним спостереженням, проходив інструментальну діагностику та клінічні обстеження, отримував лікарські призначення, рекомендації та консультативну допомогу.

Оцінюючи такі доводи сторін, суд враховує, що з 30.10.2024 та з 06.11.2024 позивач вибував для проходження ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби у Збройних Силах України.

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №7400, позивачу проведені діагностичні дослідження, у графі проведене лікування вказано про огляд ГВЛК, та надані рекомендації.

Відповідно до вищезазначеного позивач з 30.10.2024 та з 06.11.2024 знаходився не на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, а на проходженні військово-лікарсько-експертної комісії, тобто на медичному огляді з метою визначення ступеню придатності до військової служби у Збройних Силах України.

Доказів перебування саме на стаціонарному лікуванні або у відпустці для лікування після тяжкого поранення, з якими положення постанови №168, пов`язує виникнення правових підстав для отримання військовослужбовцем додаткової винагороди у розмірі 100000 грн, позивачем не надано, тому позовні вимоги у цій частині також не підлягають задоволенню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені ст.ст. 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ),

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено 27.06.2025.

Суддя Б.В. Богатинський