Справа № 460/48169/22
Суддя: С.М. Дуляницька
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді С.М. Дуляницька розглянувши в порядку письмового провадження питання про прийняття звіту про виконання судового рішення в адміністративній справі за позовом
ОСОБА_1
до Державної установи "Територіальне медичне об`єднання МВС України по Рівненській області", Головного управління ДФС у Рівненській області ;
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 04 липня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Рівненській області» та Головного управління ДФС у Рівненській області задоволено частково.

Зобов`язано Головне управління ДФС у Рівненській області скласти та подати до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 25.11.2021 за відповідною прирівняною посадою поліцейського на день звільнення, у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням положень Постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», із зазначенням відомостей про розміри щомісячних основних та додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, підвищення, доплати) та премій для проведення з 01 грудня 2021 року перерахунку основного розміру пенсії.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою суду від 19.07.2024 задоволено заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю та зобов`язано Головне управління ДФС у Рівненській області подати до Рівненського окружного адміністративного суду у строк до 19.08.2024 звіт про виконання судового рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 04.07.2023 у справі №460/48169/22.

Ухвалою суду від 14.04.2025 заяву ОСОБА_1 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі №460/48169/22 задоволено частково; встановлено Головному управлінню ДФС у Рівненській області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №460/48169/22; зобов`язано Головне управління ДФС у Рівненській області подати звіт про виконання судового рішення у справі №460/48169/22 протягом 30 днів з дня набрання законної сили цією ухвалою; у задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника Головного управління ДФС у Рівненській області відмовлено.

Ухвалою суду від 27.05.2025 витребувано у Головного управління ДПС України у Рівненській області (вулиця Відінська, 12, місто Рівне, 33023) докази (інформацію) про актуальні засоби зв`язку (адреса, електронна адреса, телефонний зв`язок тощо) щодо голови з припинення Головного управління ДФС у Рівненській області () ОСОБА_2 , та особи, уповноваженої вчиняти дії від імені юридичної особи Намчук Ірини Михайлівни.

Ухвала суду від 14.04.2025 набрала законної сили.

За правилами статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі "Валерій Фуклєв проти України" від 7 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі "Apostol v. Georgia" від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).

На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював думку в контексті тлумачення статті 6 Європейської конвенції з прав людини, що без ефективної системи виконання судових рішень існування судової системи позбавлене будь-якого сенсу. Як неодноразово підкреслював Суд, органи державної влади є одним із компонентів держави й інтереси цих органів повинні збігатися з необхідністю належного здійснення правосуддя, кінцевим етапом якого є виконання судового рішення.

Так, у рішенні по справі Горнсбі проти Греції (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, Суд зазначив, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина судового процесу для цілей статті 6.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (рішення у справі "Піалопулос та інші проти Греції", пункт 68).

У справі "Сорінг проти Об`єднаного Королівства" від 07.07.1989 Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам статті 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням.

Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Отже, обов`язок виконати судове рішення виникає з моменту набрання ним законної сили.

Відповідно до статті 381-1 КАС України, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.

Як зазначалося вище, ухвалою суду від 14.04.2025 заяву ОСОБА_1 про зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення в адміністративній справі №460/48169/22 задоволено частково; встановлено Головному управлінню ДФС у Рівненській області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №460/48169/22; зобов`язано Головне управління ДФС у Рівненській області подати звіт про виконання судового рішення у справі №460/48169/22 протягом 30 днів з дня набрання законної сили цією ухвалою; у задоволенні заяви ОСОБА_1 про накладення штрафу на керівника Головного управління ДФС у Рівненській області відмовлено.

Поштове відправлення повернулося на адресу суду через відсутність адресата за вказаною адресою.

Водночас на виконання ухвали суду, Головне управління ДПС у Рівненській області повідомило, що адреса Головного управління ДФС у Рівненській області - 33023, Рівненська область, місто Рівне, вул.Відінська, 12, тобто та ж сама адреса, на яку суд направляв ухвали. Голова комісії з припинення: Кащевський Віктор Олегович.

Тридцятиденний строк для подання до суду звіту про виконання судового рішення у справі №460/48169/22 сплинув 14.05.2025.

За приписами частини десятої статті 382-3 КАС України, у разі неподання звіту у строк, встановлений судом, або у разі подання звіту з порушенням такого строку та за відсутності поважних причин, які унеможливили його вчасне подання, суд встановлює новий строк для подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу, а також накладає штраф на керівника такого суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 144 КАС України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених в суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Частиною другою статті 144 КАС України визначено, що заходи процесуального примусу застосовуються судом, як правило, негайно після вчинення порушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 149 КАС України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу.

Станом на 01.01.2025 прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2025 рік в Україні складає 3028 гривень.

Станом на 30.06.2025 Звіт про виконання судового рішення у справі №460/48169/22 відповідачем не поданий, а відповідач не повідомив суд про причини, які унеможливили його вчасне подання.

Тому, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для накладення штрафу в порядку статті 149 КАС України та встановлення відповідачу нового строку для подання до суду звіту про виконання судового рішення протягом десяти днів, з дня набрання цією ухвалою законної сили.

За наведеного та керуючись статтями 149, 248, 294, 295, 382-2, 382-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Застосувати до Головного управління ДФС України у Рівненській області захід процесуального примусу шляхом накладення штрафу в порядку частини першої статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України.

Стягнути в дохід Державного бюджету України з голови комісії з припинення Головного управління ДФС України у Рівненській області ОСОБА_3 суму штрафу в розмірі 9084,00 грн.

Копію ухвали надіслати Головному управлінню ДФС України у Рівненській області та Державній судовій адміністрації України у порядку, визначеному статтями 149, 373 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до виконання.

Ухвала є виконавчим документом відповідно до вимог частини 5 статті 149 Кодексу адміністративного судочинства України.

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили.

Стягувач: Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01601, ).

Боржник: голова комісії з припинення Головного управління ДФС України у Рівненській області Кащевський Віктор Олегович (вулиця Відінська, 12, місто Рівне, Рівненська область, 33023).

Встановити Головному управлінню ДФС України у Рівненській області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №460/48169/22.

Зобов`язати Головне управління ДФС України у Рівненській області подати звіт про виконання судового рішення у справі №460/48169/22 протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 01 липня 2025 року

Суддя С.М. Дуляницька