Справа № 300/5771/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/5771/24 пров. № А/857/4785/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції Шумей М.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

24 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив: визнати неправомірними дії щодо непроведення з 01.12.2019 перерахунку та виплати його пенсії з врахуванням основного розміру грошового забезпечення в розмірі 76% від грошового забезпечення, яка зазначена в довідці про розмір грошового забезпечення від 22.06.2021 за № 1003, виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» без обмеження максимального розміру пенсії (підвищень, доплат, надбавок/індексацій, премій) з урахуванням виплачених сум; зобов`язати провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату його пенсії з врахуванням основного розміру грошового забезпечення в розмірі 76% від грошового забезпечення, яка зазначена в довідці про розмір грошового забезпечення від 22.06.2021 за № 1003 виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» без обмеження максимального розміру пенсії (підвищень, доплат, надбавок, індексацій, премій) з урахуванням виплачених сум.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є пенсіонером МВС України та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка була нарахована в розмірі 76% від грошового забезпечення, виходячи з вислуги 27 років, перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Вказує, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 у справі № 300/1148/22 зобов`язано відповідача з 01 грудня 2019 здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» оновленої довідки від 22.06.2021 № 1003 про розмір грошового забезпечення позивача, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених платежів. Зауважує, що вказане рішення суду відповідач виконав добровільно і перерахував пенсію, однак, при цьому, відповідачем зменшено основний розмір його грошового забезпечення з 76% до 70%. Зазначає, що 08.06.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою щодо перерахунку та виплати пенсії із врахуванням основного розміру грошового забезпечення в розмірі 76% від грошового забезпечення, що зазначено у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» від 22.06.2021 року № 1003, однак листом від 12.07.2024 за № 6243-4928/К-02/8-0900/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовило у здійснення такого перерахунку.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо непроведення з 01.12.2019 року перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з врахуванням основного розміру грошового забезпечення в розмірі 76% від грошового забезпечення, яка зазначена в довідці про розмір грошового забезпечення від 22.06.2021 за №1003 виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» (підвищень, доплат, надбавок/індексацій, премій) з урахуванням виплачених сум. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано- Франківській області провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з врахуванням основного розміру грошового забезпечення в розмірі 76% від грошового забезпечення, яка зазначена в довідці про розмір грошового забезпечення від 22.06.2021 за №1003 виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» (підвищень, доплат, надбавок, індексацій, премій) з урахуванням виплачених сум. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що внесені Законом № 1166-VІІ зміни до ч. 2 ст.13 Закону № 2262-ХІІ щодо встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 70 % грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при первинному призначенні пенсій. Тому відповідач при перерахунку пенсії позивача повинен був застосувати норми ч.2 ст.13 Закону № 2262-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії, якою максимальний розмір грошового забезпечення для призначення пенсії встановлювався не більше 90 % від розміру грошового забезпечення. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у відповідача були відсутні підстави для зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 76% на 70 % при здійсненні перерахунку пенсії позивача. На даний момент розмір пенсії позивача не перевищує максимальний розмір, тому, з огляду на вищезазначене, суд першої інстанції вважав, що такі позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що з 19.04.2014 діє редакція частини 2 статті 13 Закону № 2262-XII, яка визначає граничний розмір пенсії за вислугу років 70% відповідних сум грошового забезпечення. Вказує, що у випадку перерахунку призначеної пенсії із включенням додаткових щомісячних видів грошового забезпечення і премій, таке право може ґрунтуватися лише на положеннях чинного на день звернення із заявою про перерахунок пенсії законодавства та не може бути реалізоване на підставі закону, який втратив чинність. Вважає, що вимоги позивача щодо здійснення з 01.12.2019 перерахунку та виплати йому пенсії з урахуванням довідки про розмір грошового забезпечення в розмірі 76% є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Звертає увагу на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером МВС України та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка була нарахована в розмірі 76% від грошового забезпечення, виходячи з вислуги 27 років.

Позивач перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 у справі № 300/1148/22 зобов`язано відповідача з 01 грудня 2019 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі наданої Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» оновленої довідки від 22.06.2021 №1003 про розмір грошового забезпечення позивача, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених платежів.

Вказане рішення суду відповідач виконав добровільно і перерахував пенсію позивачу, однак, при виконанні вказаного судового рішення, відповідачем зменшено основний розмір грошового забезпечення позивача з 76% до 70%.

08.06.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській із заявою щодо перерахунку та виплати пенсії із врахуванням основного розміру грошового забезпечення в розмірі 76% від грошового забезпечення, що зазначено у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» від 22.06.2021 № 1003.

Листом від 12.07.2024 за № 6243-4928/К-02/8-0900/24 Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовило у здійснення такого перерахунку, оскільки вказане рішення не містить зобов`язань щодо перерахунку пенсії в розмірі 76%.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо непроведення з 01.12.2019 перерахунку та виплати пенсії позивачу з врахуванням основного розміру грошового забезпечення в розмірі 76% від грошового забезпечення, яка зазначена в довідці про розмір грошового забезпечення від 22.06.2021 за №1003 виданою Державною установою «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Івано-Франківській області» (підвищень, доплат, надбавок/індексацій, премій) з урахуванням виплачених сум, а також зобов`язання відповідача провести з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії позивача з врахуванням основного розміру грошового забезпечення в розмірі 76% від грошового забезпечення, яка зазначена у вищевказаній довідці з урахуванням виплачених сум.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ).

Стаття 13 Закону № 2262-XII (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) передбачала, що пенсії за вислугу років призначаються в таких розмірах:

а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення;

б) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба, служба в органах внутрішніх справ або служба в державній пожежній охороні (пункт «б» статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - один процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43);

в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів.

08 липня 2011 року Верховною Радою України прийнято Закон № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності 01 жовтня 2011 року, підпунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень якого внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, зокрема у частині другій статті 13 цифри « 90» замінено цифрами « 80».

27 березня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166), який набрав чинності з 01 квітня 2014 року, крім деяких положень, пунктом 23 Розділу ІІ якого внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ: у частині другій статті 13 цифри « 80» замінено цифрами « 70». Ці зміни набрали чинності з 01 травня 2014 року.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-VI) та Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон № 1166-VII) внесено зміни до частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, яким встановлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70% відповідних сум грошового забезпечення.

Водночас суд апеляційної інстанції зауважує, що порядок перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовців урегульований не статтею 13 Закону № 2262-XII, а іншими нормами права, а саме: статтею 63 Закону № 2262-XII та Порядком № 45.

Статтею 63 Закону № 2262-ХІІ, у редакції, чинній з 01 січня 2017 року, визначено підстави перерахунку раніше призначених пенсій.

Згідно з цією статтею перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.

Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.

Перерахунок пенсій особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України (міліції), які мають право на пенсійне забезпечення або одержують пенсію на умовах цього Закону, здійснюється з урахуванням видів грошового забезпечення, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством для поліцейських.

Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.

Звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, яким присвоєні чергові військові (спеціальні) звання під час перебування їх у запасі або у відставці, раніше призначені їм пенсії з урахуванням нових присвоєних військових (спеціальних) звань не перераховуються.

Проаналізувавши вищенаведені норми права, колегія суддів зауважує, що стаття 13 Закону № 2262-ХІІ регулює порядок призначення пенсій, а стаття 63 цього Закону визначає підстави, умови і порядок їх перерахунку. Внесені Законом № 3668-VІ та Законом № 1166-VII зміни до статті 13 Закону № 2262-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії за вислугу років військовослужбовцям та особам, які мають право на пенсію за цим Законом у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії є різними за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм здійснення перерахунку пенсії за вислугу років є норми статті 63 Закону № 2262-ХІІ, яка не зазнала змін у зв`язку з прийняттям Закону № 3668-VІ та Закону № 1166-VII.

Крім того, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції враховує, що 16 жовтня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила рішення у зразковій справі № 240/5401/18 (провадження № 11-198заі19), в якому дійшла висновку, що відсотковий розмір при призначенні пенсії визначається статтею 13 Закону 2262-XII на момент призначення пенсії, а розміри складових пенсії визначаються Кабінетом Міністрів України. Як слідує із наведених норм, такі складові пенсії, як і їх розміри, не є сталими і регулюються постановами Кабінету Міністрів України. Разом з тим відсоткове співвідношення, установлене статтею 13 Закону № 2262-XII, уже призначеної пенсії до складових грошового забезпечення (окладу) є сталим, оскільки визначається на день призначення пенсії.

Із електронних матеріалів справи слідує, що позивачу з 01 травня 20008 року призначена пенсія за вислугу років у розмірі 76% грошового забезпечення. На момент призначення пенсії позивачу діяла норма частини 2 статті 13 Закону № 2262-ХІІ, яка визначала, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції. Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян які під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій, такі гарантії не можуть бути звужені шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, при здійсненні перерахунку пенсії позивача з 01 грудня 2019 року на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 по справі № 300/1148/22, яка призначена йому з 01 травня 2008 року, у відповідача були відсутні правові підстави для обмеження її розміру 70% грошового забезпечення, оскільки при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислюється при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дії відповідача щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії позивача при здійсненні її перерахунку з 01 грудня 2019 року з 76% до 70% відповідних сум грошового забезпечення, є протиправними, тому належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача здійснити з 01.12.2019 перерахунок та виплату пенсії позивача у розмірі 76% відповідних сум грошового забезпечення.

Стосовно доводів скаржника про пропуск позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 2, 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що шестимісячний строк звернення до суду не підлягає застосуванню до спорів, які виникли через недоплачену суму пенсії. Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 24 листопада 2020 року у справі № 815/460/18 (провадження № К/9901/57261/18), відповідно до якої, згідно з частиною третьою статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком. Системний аналіз даної статті дає підстави для висновку про те, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.

Враховуючи вищевказане, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що з метою відновлення порушеного права, позивач не обмежений строком вимагати у відповідача здійснення перерахунку та виплати пенсії в належному розмірі з урахуванням проведених платежів.

Крім цього, позивач звернувся до суду в межах шестимісячного строку з моменту отримання відмови відповідача у проведенні перерахунку пенсії, виходячи з 76% відповідних сум грошового забезпечення на підставі довідки з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 січня 2025 року у справі № 300/5771/24 без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді Л. Я. Гудим
Т. В. Онишкевич