Справа № 420/31352/23
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/31352/23

Суддя першої інстанції: Свида Л.І.

Час та місце ухвалення судового рішення «--:--», м. Одеса

Повний текст судового рішення складений 13.06.2024

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Шевчук О.А., Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

14.11.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.07.2023 №2732602-24/15-53 щодо визначення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік (позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання у сумі 2009,90грн. та загальною сумою сплачених податків та зборів у сумі 502,48грн.) на суму 1507,42грн.; від 28.04.2023 №2-1503 щодо визначення суми податкового зобов`язання по земельному податку за 2023 рік на суму 502,48грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка, як пенсіонер (за віком), звільняється від сплати земельного податку та мінімального податкового зобов`язання щодо належної їй земельної ділянки відповідно до положень ст.281 ПК України, а тому спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 позов задоволено частково; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 28.04.2023 №2-1503 щодо визначення суми податкового зобов`язання по земельному податку за 2023 рік на суму 502,48грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що у відповідності до положень пп.281.1.3 п.281.1, пп.281.2.1 п.281.2 ст.281 Податкового кодексу України позивачка, яка є пенсіонеркою за віком звільнена від сплати земельного податку за цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більше як 2 гектари.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що податкове повідомлення-рішення від 30.07.2023 №2732602-24/15-53 про визначення позивачці суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік у розмірі 1507,42грн. (позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання у сумі 2009,90грн. та загальною сумою сплачених податків та зборів у сумі 502,48грн.) за вказану земельну ділянку є правомірним, оскільки на власника земельної ділянки покладається обов`язок сплати податку на доходи фізичних осіб, розрахованого як позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та загальною сумою сплачених податків (податок на доходи фізичних осіб та військовий збір з доходів від продажу власної сільськогосподарської продукції; земельний податок за земельні ділянки, віднесені до сільськогосподарських угідь).

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, сторони подали апеляційні скарги, в яких просять: позивач - рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове про задоволення позовних вимог; відповідач - рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги позивачка посилається на те, що в силу положень ст.281 ПК України вона звільняється від будь-яких податкових зобов`язань стосовно належної їй земельної ділянки, а тому податковим органом протиправно винесено повідомлення-рішення від 30.07.2023 №2732602-24/15-53 та рахунок загального мінімального податкового зобов`язання на суму 1507,42грн. При цьому, суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин пп.162.1.1-1 п.162.1 ст.162 ПК України (платниками податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, у частині мінімального податкового зобов`язання), та не врахував положення ст.281 ПК України.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає про правомірність прийнятих рішень, оскільки позивачка є власницею земельної ділянки, яка за цільовим призначенням, згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:1134, використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у відсутність договору оренди земельної ділянки. Крім того, відсутні правові підстави щодо звільнення позивачки від сплати мінімального податкового зобов`язання з посиланням на пп.162.1.1 -1 п.162.1 ст.162 ПК України, за яким платником є фізична особа - резидент, яка володіє та/або користується (орендує (суборендує), на умовах емфітевзису, постійно користується) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь. Так, відповідно до положень п.281.3 ст.281 ПК України від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи, але позивачкою не надано документів передачі земельної ділянки в оренду, що свідчить про наявність підстав сплати позивачкою мінімального податкового зобов`язання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 1,62га, кадастровий номер :01:002:1134, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Таїровської селищної ради, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 , що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №651009. /а.с.7/

28.04.2023 Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №2-1503, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання по земельному податку за 2023 рік у розмірі 502,48грн. за належну земельну ділянку площею 1,62га кадастровий номер :01:002:1134. /а.с.3/

30.07.2023 Головним управлінням ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №2732602-24/15-53, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік у розмірі 1507,42грн. (позитивне значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання у сумі 2009,90грн. та загальною сумою сплачених податків та зборів у сумі 502,48грн.) за належну земельну ділянку площею 1,62 га, кадастровий номер :01:002:1134. /а.с.5/

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи судова колегія приходить до наступних висновків.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулюються Податковим кодексом України (надалі - ПК України) №2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За правилами пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо, зокрема, згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до пп.269.1.1 п.269.1 ст.269 ПК України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв).

В силу приписів пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином обов`язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Згідно п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані, зокрема з державного земельного кадастру.

Положеннями п.287.1 ст.287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.

Статтею 281 ПК України встановлені пільги щодо сплати земельного податку для фізичних осіб.

Підпунктом 281.1 ст.281.1 ПК України визначено, що від сплати податку звільняються: особи з інвалідністю першої і другої групи; фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років; пенсіонери (за віком); ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно п.281.2. ст.281 ПК України звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм: для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара; для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара; для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.

Як вбачається з матеріалів справи, у власності позивачки (пенсіонер за віком) перебуває земельна ділянка, що розташована на території Таїровської селищної ради, площею 1,62га. з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. /а.с.7 з.б./

Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка, як пенсіонер за віком звільнена від сплати земельного податку на підставі пп.281.2.1 п.281.2 ст.281 ПК України (земельна ділянка з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2га).

Однак, перевіривши матеріали справи, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки податковим законодавством не передбачено пільг для пенсіонерів за віком щодо сплати земельного податку за земельні ділянки із видом користування (цільовим призначенням) «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва».

Так, земельні ділянки з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» віднесені до іншого виду земельних ділянок за кодом згідно УКЦВЗ - 1.2, 2.2, 2.4, аніж земельні ділянки «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва» - згідно УКЦВЗ 1.1, тобто, за своїм цільовим призначенням такі земельні ділянки не є тотожними.

На підставі наведеного, враховуючи, що за цільовим призначенням земельна ділянка, яка знаходиться у власності позивачки (кадастровий номер :01:002:1134) не відноситься до видів використання земельної ділянки, за які пенсіонери (за віком) звільняються від сплати плати земельного податку в силу положень за п.281.2 ст.281 ПК України, колегія суддів доходить висновку про правомірність податкового повідомлення-рішення від 28.04.2023 №2-1503 щодо визначення суми податкового зобов`язання по земельному податку за 2023 рік.

Стосовно нарахування позивачці мінімального податкового зобов`язання згідно з оскаржуваним податковим повідомлення-рішення від 30.07.2023 №2732602-24/15-53 за 2022 рік на суму 1507,42грн., суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з пп.170.14.1 п.170.14 ст.170 ПК України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.

При обчисленні мінімального податкового зобов`язання нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується контролюючими органами з урахуванням вимог, встановлених п.271.2 ст.271 цього Кодексу.

Згідно з пп.70.14.2 п.170.14 ст.170 ПК України, у разі передачі таких земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, їх розмір враховується при визначенні загального мінімального податкового зобов`язання орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) таких земельних ділянок у порядку, встановленому ПК України.

Відповідно до пп.170.14.3 п.170.14 ст.170 ПК України визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.

Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.

Податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку про сплату річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, надсилається (вручається) платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України, до 1 липня року, наступного за звітним.

Згідно пп.170.14.6 п.170.14 ст.170 ПК України у разі згоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою сумою річного податкового зобов`язання з ПДФО такий платник податку зобов`язаний сплатити зазначену у відповідному податковому повідомленні-рішенні суму податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

У разі незгоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою у відповідному податковому повідомленні-рішенні сумою річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб такий платник податку має право у порядку, встановленому статтею 42 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення звернутися до контролюючого органу для проведення звірки даних, використаних для розрахунку суми податку на доходи фізичних осіб, з наданням підтвердних документів, зокрема щодо: земельних ділянок, що знаходяться у платника податку у власності та/або постійному користуванні або в оренді (суборенді, емфітевзисі), їх нормативної грошової оцінки та площі; суми доходу, отриманого від реалізації власної сільськогосподарської продукції; суми сплачених податків, зборів, платежів.

У разі подання платником податку до контролюючого органу правовстановлюючих документів на земельні ділянки або договорів про передачу в оренду, емфітевзис або інше користування земельних ділянок, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, відомості про які відсутні у базах даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, обчислення мінімального податкового зобов`язання здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом інформації від відповідних органів про власність/користування або перехід права власності/користування на такі земельні ділянки.

Як було встановлено, позивачка є власницею земельної ділянки площею 1,62га, кадастровий номер :01:002:1134, що знаходиться на території Таїровської селищної ради, масив № НОМЕР_1 , ділянка № НОМЕР_2 .

Інформація щодо інших користувачів вказаної земельної ділянки відсутня.

Згідно розрахунку мінімального податкового зобов`язання, у 2022 році позивачкою було сплачено земельний податок в розмірі 502,48грн. /а.с.38/

ГУ ДПС в Одеській області проведено обчислення мінімального податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік, яке визначено у розмірі 1507,42грн., з урахуванням сплаченого земельного податку у розмірі 502,48грн., та винесено податкове повідомлення-рішення від 30.07.2023 №2732602-24/15-53 на суму 1507,42грн.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що позивачкою не висловлено заперечень щодо розрахунку контролюючим органом мінімального податкового зобов`язання, колегія суддів приходить вважає, що податкове повідомлення-рішення від 30.07.2023 №2732602-24/15-53 на суму 1507,42грн. є правомірним.

Крім того, слід зазначити, що ст.281 ПК України не регулює порядок та підстави нарахування мінімального земельного податкового зобов`язання та, відповідно пільги, визначені вказаною статтею, не поширюються на ці правовідносини, чим спростовуються доводи апеляційної скарги позивачки.

На підставі викладеного, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовано обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2023 №2-1503, рішення суду першої інстанції в порядку ст.317 КАС України підлягає скасуванню в цій частині.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Керуючись ст.ст.139, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2023 №2-1503 щодо визначення суми податкового зобов`язання по земельному податку за 2023 рік на суму 502,48грн.

Ухвалити у цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2023 №2-1503 щодо визначення суми податкового зобов`язання по земельному податку за 2023 рік на суму 502,48грн.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційних скарг покласти на ОСОБА_1 , Головне управління ДПС в Одеській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Суддя-доповідач А.В. Крусян
Судді О.А. Шевчук О.В. Яковлєв