Справа № 400/2601/25
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/2601/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «ПРОЛІСОК» на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року про відмову в забезпеченні позову по справі за адміністративним позовом Селянського (фермерського) господарства «ПРОЛІСОК» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Селянського (фермерського) господарства «ПРОЛІСОК» до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Миколаївській області № 195-рл від 01.11.2024 року в частині анулювання ліцензії на право зберігання пального реєстраційний номер 2100203 (термін дії з 06.05.2021 року по 06.05.2026 року) відносно СГ "ПРОЛІСОК";

- зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області виключити інформацію щодо анулювання ліцензії СГ "ПРОЛІСОК" () реєстраційний № 2100203 (термін дії з 06.05.2021 року по 06.05.2026 року) з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібненої торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року судом відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 262 КАС України.

14 травня 2025 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява Селянського (фермерського) господарства «ПРОЛІСОК» про забезпечення позову, в якій заявник просив суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом:

- зупинення дії розпорядження Головного управління ДПС у Миколаївській області, прийнятного за № 195-рл від 01.11.2024 року в частині анулювання ліцензії на право зберігання пального реєстраційний номер 2100203 термін дії якої з 06.05.2021 року по 06.05.2026 року;

- заборони Головному управлінню ДПС у Миколаївській області вчиняти дії по внесенню до Реєстру інформації щодо анулювання СГ "ПРОЛІСОК" ліцензії на зберігання пального № 2100203 термін дії якої з 06.05.2021 року по 06.05.2026 року та/або поновити (додати, опрацювати) СГ "ПРОЛІСОК" в Реєстрі запис про дію ліцензії № 2100203 термін дії якої з 06.05.2021 року по 06.05.2026 року до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року в задоволенні заяви Селянського (фермерського) господарства «ПРОЛІСОК» про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Селянське (фермерське) господарство «ПРОЛІСОК» звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, задовольнити заяву про забезпечення позову та зупинити дію розпорядження ГУ ДПС у Миколаївській області № 195-рл від 01.11.2024р. в частині анулювання ліцензії на право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) відносно СФГ «Пролісок».

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що господарська діяльність позивача, із вирощуванням зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур прямо залежить від наявності власного пального, яке використовується для техніки, логістики тощо, що суд першої інстанції не врахував. На думку апелянта, застосування заходів забезпечення позову захистить не лише власні інтереси позивача, а й потенційні позитивні наслідки отримає й держава, зокрема внаслідок подальшої сплати податків, забезпечення робочих місць тощо. Апелянт вказує, що є критично важливим підприємством свого регіону, а унеможливлення зберігання пального через анулювання ліцензії прямо паралізує виконання виробничих завдань, зокрема і діючих господарських договорів. Крім того, апелянт наголошує, що у період дії воєнного стану безперебійна робота підприємства, що належить до критичної інфраструктури, є важливою складовою економічної, продовольчої та соціальної безпеки України.

Представник відповідача надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки відсутні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити здійснення господарської діяльності СГ "ПРОЛІСОК" або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, стане неможливим без вжиття таких заходів до ухвалення рішення в адміністративній справі.

Вирішуючи спірне питання в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Інститут забезпечення адміністративного позову регламентовано статтями 150, 151 КАС України, які закріплюють підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а також способи забезпечення позову в адміністративному процесі.

Забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті визначених законом заходів з метою створення можливості реального виконання у майбутньому постанови суду, якщо її буде прийнято на користь позивача.

Відповідно до вимог частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи може вжити визначені цією статтею заходи забезпечення адміністративного позову.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачем за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ці підстави є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина 6 статті 154 КАС).

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Ці підстави є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

При цьому колегія суддів враховує висновки щодо застосування норм права, викладені зокрема у постанові Верховного Суду від 19 червня 2018 року (справа №826/9263/17).

Згідно пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних

Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що для вжиття заходів забезпечення позову необхідні поважні підстави та обґрунтування таких підстав належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, заява про забезпечення позову була подана в рамках оскарження правомірності розпорядження Головного управління ДПС у Миколаївській області № 195-рл від 01.11.2024 року в частині анулювання ліцензії на право зберігання пального реєстраційний номер 2100203 (термін дії з 06.05.2021 року по 06.05.2026 року) відносно СГ "ПРОЛІСОК".

Водночас, апеляційний суд зазначає, що позивач жодними належними та допустимими доказами не обґрунтовує, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Зокрема, як вірно встановлено судом першої інстанції, основним видом діяльності СГ "ПРОЛІСОК" згідно КВЕД 01.11 є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. Таким чином, основний вид діяльності позивача не пов`язаний із виробництвом, експортом, імпортом, оптовою і роздрібною торгівлею пальним, а тому анулювання ліцензії на право зберігання пального виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки не позбавляє позивача права на подальше здійснення господарської діяльності.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, які наведено у постановах від 14.12.2021 року у справі № 240/16920/21, від 31.01.2023 року у справі № 140/8709/21, від 22.03.2023 року у справі № 380/8301/22, не є релевантними обставинам даної справи. Зокрема, у межах вказаних справ основними видами діяльності суб`єктів господарювання було саме здійснення роздрібної торгівлі підакцизними товарами, щодо яких видавались відповідні ліцензії, однак у даній справі такі обставини не мають місця, адже основний вид діяльності СГ "ПРОЛІСОК" не пов`язаний із виробництвом, експортом, імпортом, оптовою і роздрібною торгівлею пальним.

Колегія суддів звертає увагу, що анулювання ліцензії на право зберігання пального для власних потреб, не свідчить про автоматичне зупинення діяльності підприємства, оскільки заправлення сільськогосподарської техніки паливом можливо здійснити із інших джерел.

Беззаперечно, анулювання ліцензії може призвести до додаткових витрат суб`єкта господарювання, однак підприємницька діяльність передбачає ведення господарської діяльності на власний ризик, який включає в себе можливі втрати інвестицій, виникнення додаткових витрат та інше.

При цьому, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено в майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 826/13306/18.

Щодо наявності діючих договорів, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином, у разі визнання протиправним відповідного акту суб`єкта владних повноважень, особа має право заявити вимоги про відшкодування спричиненої таким актом шкоди, пов`язаної у тому числі із реальними збитками внаслідок невиконання договорів.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення його прав без вжиття заходів забезпечення позову, про які просить СГ "ПРОЛІСОК".

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. Разом з тим, за умови відсутності належних, допустимих та достатніх доказів настання події, яка спричинить порушення прав заявника, посилання на відсутність ефективного захисту його прав є неспроможними.

Колегія суддів також наголошує, що визнання рішенням селищної ради відповідного підприємства критично важливим для функціонування економіки територіальної громади з метою бронювання військовозобов`язаних працівників жодним чином не означає, що підприємство є критично важливим для функціонування держави або економічної стабільності в цілому.

Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що зупинення дії оскаржуваного в адміністративному позові рішення за своїм характером буде фактично вирішенням вказаного спору по суті до прийняття судом рішення, що не відповідає завданням правового інституту забезпечення позову.

Разом із тим, дослідивши матеріали справи, колегія суддів також не вбачає очевидної протиправності оскаржуваного рішення, при цьому встановлення наявності/відсутності підстав для прийняття оспорюваного рішення відповідача є можливим лише під час розгляду справи по суті на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин у справі.

Таким чином, Миколаївський окружний адміністративний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про застосування заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства «ПРОЛІСОК» на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 травня 2025 року про відмову в забезпеченні позову по справі за адміністративним позовом Селянського (фермерського) господарства «ПРОЛІСОК» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко