Справа № 560/19656/24
Суддя: Гриців М.І.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

1. ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати пункт 35 рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, ухвалене у формі протоколу від 08 листопада 2024 року № 34/д, про повернення документів, зокрема ОСОБА_1 , на доопрацювання;
- зобов`язати МО України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 з доданими документами про призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця ОСОБА_2 , з яким ОСОБА_1 спільно проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і притому [обов`язково] зважити на висновки, викладені у рішенні суду.
2. Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 11 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року, позовні вимоги задовольнив.
3. МО України не примирилося з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій і через підсистему «Електронний суд» подало касаційну скаргу, в якій просило їх скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Автор скарги, покликаючись на одну з визначених підпунктами «а-г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України умови прийняття касаційної скарги, вважає, що її подання виправдовується наявністю особливих, виняткових спірних правничих відносин, касаційний перегляд яких має (матиме) фундаментальне (прикладне) значення для формування єдиної правозастосовної практики, при цьому не заперечує, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, які не задовольняють його як відповідача, не підлягають касаційному оскарженню.
4. Верховний Суд за наслідками перевірки касаційної скарги постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою МО України про перегляд рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до МО України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Ухвалюючи таке рішення Верховний Суд виходив із того, що аргументація і обґрунтування касаційної скарги, підставова та юридична природа самого спору не давали причин стверджувати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовної практики, оскільки скаржник не розкрив (переконливо не мотивував, не продемонстрував), у чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. Також Верховний Суд не побачив такі фактори й з обсягу та змісту спірних правовідносин, які виникли у цій справі.
5. З ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2025 року не можу погодитися і, керуючись частиною третьою статті 34 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважаю за необхідне висловити окрему думку.
6. На мою думку, Верховний Суд передчасно постановив ухвалу про відмову у відкритті касаційного оскарження, позаяк касаційна скарга не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, що вказувало на необхідність постановлення ухвали про залишення позовної заяви без руху, у якій мали бути зазначені недоробки позовної заяви та мало б бути встановлено спосіб і строк усунення таких недоліків.
Для сутнісного розуміння мотивів окремої думки вважаю за необхідне зазначити загальні риси інституту касаційного оскарження, не вдаючись в детальний аналіз такого конституційного права.
За приписами частин першої, другої статті 55 Основного Закону України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Водночас приписи цієї статті Основного Закону, які закріплюють право на судовий захист, перебувають у нерозривному зв`язку з приписами Конституції України, які визначають обсяг судового захисту. Зокрема, за правилами пункту 8 частини другої статті 129 Основного Закону касаційне оскарження справді є можливим (доступним), але «у визначених законом випадках». З цього конституційного «веління» випливає, що конституційні гарантії щодо права на апеляційний перегляд не можуть зазнавати розсуду законодавця щодо можності звуження права на такий перегляд, натомість щодо права на касаційне оскарження навпаки - може. Тобто, законодавець може встановити випадки, коли таке (касаційне) оскарження не є (або не може бути) частиною судочинства.
З наведеними конституційними приписами кореспондується стаття 13 КАС України та стаття 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
В адміністративному судочинстві порядок реалізації такого права визначений КАС України. Законотворець у Главі 2 (Касаційне провадження) розділу ІІІ цього Кодексу регламентував порядок дій особи, яка реалізує своє право на касаційне оскарження та визначив, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд (стаття 327 КАС України).
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Далі ця норма визначає, які судові рішення підлягають касаційному оскарженню та підстави такого оскарження, а також пропису, які рішення не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 330 КАС України визначає форму і зміст касаційної скарги, а залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги визначає стаття 328 цього Кодексу.
Кодекс також регламентує порядок дій суду, коли скарга не відповідає встановленим вимогам. Приміром, відповідно до частин другої - п`ятої статті 328 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. Касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Розгляд заяви особи про поновлення строку на касаційне оскарження здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції, склад якої визначений у порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу. Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо: 1) касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено; 2) скаргу подано в інший спосіб, ніж до суду касаційної інстанції; 3) до надіслання ухвали про відкриття касаційного провадження від особи, яка подала скаргу, надійшла заява про її відкликання; 4) у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
І вже після цього стаття 333 КАС України визначає підстави відмови у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо: 1) касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню; 2) є ухвала про закриття касаційного провадження у зв`язку з відмовою від раніше поданої касаційної скарги цієї самої особи на це саме судове рішення; 3) є постанова про залишення касаційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення; 4) скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними; 5) суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою; 6) Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження підписується всім складом суду та повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга прокурора, суб`єкта владних повноважень подана після спливу одного року з дня складення повного судового рішення, крім випадків подання касаційної скарги суб`єктом владних повноважень у справі, про розгляд якої він не був повідомлений або до участі в якій він не був залучений, якщо суд ухвалив рішення про його права та/або обов`язки.

7. Наведене нормативно-правове регулювання дає підстави для висновку, що інститут касаційного оскарження є процесуальним механізмом, який дає можливість переглянути (у певних випадках) судові рішення апеляційної інстанції, що по суті є гарантією можливості ревізії судового рішення та воднораз є екстраординарним порядком, який дозволяє виправити судові помилки та недоробки, які призвели до порушення прав учасників судового процесу.

І от, коли у екстраординарному випадку до Верховного Суду надходить касаційна скарга, то відповідно до наведених норм у суду виникає обов`язок таку скаргу зареєструвати, передати судді-доповідачу, який має перевірити скаргу на відповідність, встановленим процесуальним законом, вимогам, зокрема, щодо змісту та форми, наявність документа про сплату судового збору, тощо, а також, чи подана така скарга у встановлений строк, чи є підстави не приймати касаційну скаргу і як наслідок повернути її, а також, чи є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження. І тільки тоді, коли нема підстави для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження у суду касаційної інстанції виникає обов`язок постановити ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі та за наслідками розгляду ухвалити судове рішення.

Реалізуючи виняткове право на звернення до суду касаційної інстанції щодо перегляду судових рішень, які, варто наголосити, набрали законної сили (!!!), автор такого звернення (касаційної скарги), керуючись принципом процесуальної добросовісності мав би чітко дотримуватися вимог до касаційної скарги та аргументовано викласти підстави касаційного перегляду судового рішення, а з іншого боку суд мав би передусім ретельно перевірити скаргу на відповідність вимогам, встановлених статтею 330 КАС України та чи подана така скарга у строк, установлений статтею 329 цього Кодексу.

Тобто перевірити, чи є підстави для залишення касаційної скарги без руху або її повернення і тільки за відсутності таких підстав переходити до перевірки наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження.

Не виключаю, що у певних випадках, керуючись принципом процесуальної економії, можна наперед визначити (побачити) підстави для відмови у відкритті касаційного провадження, проте такі випадки не мають носити системного характеру та ні в якому разі не можуть толерувати авторів касаційних скарг до формального підходу дотримання вимог до касаційної скарги, зокрема, щодо сплати судового збору, надання підтверджуючих документів щодо повноважень звертатись до касаційної інстанції, а також надання доказів надсилання копії касаційної скарги іншим учасникам справи, тощо.

8. Повертаючись до обставин справи, у якій викладається окрема думка, слід зазначити, що до Верховного Суду надійшла касаційна скарга МО України (та передана судді-доповідачу Гриціву М. І.), яку подав її представник, до якої не були додані документи на підтвердження сплати судового збору. Натомість містилося прохання відстрочити його сплату до вирішення справи у Верховному Суді. Притому, в клопотанні не було обґрунтування неможливості (складності або наявності непереборних сил) сплати судового збору, до скарги не додавалися докази надсилання копії касаційної скарги позивачці. Окреслені недоробки скарги вказували на невідповідність вимогам статті 330 КАС України і на виконання приписів статей 332 та 169 КАС України, які «диктували» необхідність ухвалення рішення про залишення касаційної скарги без руху і надання скаржнику - МО України, строку для усунення її недоліків.

Позиція більшості колег про перехід до перевірки наявності підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оминаючи стадію перевірки відповідності касаційної скарги вимогам, встановлених КАС України, зокрема щодо сплати судового збору, надсилання копій скарги ініціатору позову, на мою думку, є передчасною, яка вказує на дещо «спрощений підхід», який не дозволить дисциплінування скаржників щодо добросовісного користування своїми процесуальними правами, як?то неможливості формального підходу до реалізації виняткового права на звернення до суду касаційної інстанції.

Вважаю за необхідне повторити, що звернення до касаційного суду має бути екстраординарним (винятковим, не буденним) випадком, що дозволить ревізувати судові рішення, які набрали законної сили, і особи, які мають намір реалізувати таке право, з огляду на судову практику, мають розуміти про неможливість спрощеного підходу, зокрема, до оформлення касаційної скарги (мають бути виконані встановлені вимоги) та сплати судового збору. Інакше кажучи, втручання в судове рішення, яке набрало законної сили і «перебуває» під захистом принципу правової визначеності (певності), не може бути «легкою» формальністю, а має викликати в скаржника правомірне сподівання, що суд касаційної інстанції дотримається вимог процесуального закону, які регламентують вимоги щодо підстав, строків та порядку касаційного оскарження, і вдасться до тих процесуальних рішень, які встановлені законом, щоб таким чином, ймовірно тоді, коли покращиться правна чи матеріальна ситуація, в якій опинився касант на час первинного звернення з касаційною скаргою, він міг би після виконання згаданих вимог закону на загальних підставах повторно подати касаційну скаргу.

9. Підсумовуючи, треба зазначити, що у цій справі Верховний Суд мав би вирішити питання чи є підстави відстрочення сплати судового збору, касаційну скаргу слід було залишити без руху і надати скаржнику - МО України, строк для усунення її недоліків (вад) і тільки за наслідками усунення недоліків, переходити до вирішення питання чи є підстави для відмови у відкритті касаційної скарги.

Суддя М. І. Гриців