Справа № 420/23756/24
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року

м. Київ

справа № 420/23756/24

адміністративне провадження № К/990/20429/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Тацій Л.В.,

суддів: Стеценка С.Г., Рибачука А.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу №420/23756/24

за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025 (головуючий суддя Яковлєв О. В., судді Єщенко О. В., Крусян А. В.),

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУ ПФУ в Одеській області, Управління, відповідач), у якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо незастосування заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2015-2017 роки при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити ОСОБА_1 розрахунок та виплату пенсії за віком з 02.05.2018 із застосуванням заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2015-2017 роки, відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто за три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, з урахуванням вже отриманих сум пенсії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказувала на те, що Управління під час розрахунку її пенсії за віком згідно із Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) врахувало неправильний показник середньої заробітної плати по Україні, що призвело зменшення розміру пенсії. Позивачка наголошувала на тому, що в 2014 році їй була призначена пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), а в 2018 році вона звернулась до відповідача із заявою про призначення іншого виду пенсії (за віком) за іншим законом (Закон № 1058-IV).

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 30.09.2024 позов задовольнив у повному обсязі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV установлено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.

Водночас суд наголосив, що 02.05.2018 позивачку було переведено з пенсії за вислугу років згідно із Законом № 1788-XII на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, тобто мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 09.04.2025 скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції врахував, що згідно з протоколом від 07.02.2014 № 153 позивачці як працівниці освіти з 31.01.2014 призначено пенсію за вислугу років на підставі «ЗДПС (реформа)». Аналогічна підстава призначення пенсії також зазначена в розпорядженні від 19.09.2017 № 149527.

Також суд установив, що в розпорядженні від 07.05.2018 № 148527, згідно з яким позивачку переведено з одного виду пенсії на інший, а саме на пенсію за віком, також зазначено, що підставою призначення пенсії за віком є «ЗДПС (реформа)».

Відповідна абревіатура (ЗДПС) є скороченою назвою Закону № 1058-IV, а не Закону № 1788-XII.

При цьому згідно пунктом 16 розділу XV Закону № 1058-IV (у редакції, що діяла на момент призначення пенсії за вислугу років) до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що станом на 2014 рік право на пенсію за вислугу років визначалось за Законом № 1788-XII, але така пенсія призначалась та обраховувалась за Законом № 1058-IV, відтак до спірних правовідносин слід застосовувати норму частини третьої статті 45 Закону № 1058-IV.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025, у якій просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2024.

На обґрунтування доводів касаційної скарги позивачка вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права внаслідок неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.02.2018 у справі № 310/3774/17, від 14.09.2018 у справі № 127/18159/17, від 26.03.2019 у справі № 335/13242/16-а, від 02.03.2020 у справі № 175/4084/16-а, від 16.06.2020 у справі № 127/7522/17, від 29.03.2023 у справі № 240/4170/19, від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23, та Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі №876/5312/17.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Верховний Суд ухвалою від 27.05.2025 відкрив касаційне провадження справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Управління подало відзив на касаційну скаргу, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні скарги, а постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій установлено, що 31.01.2014 ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-XII.

З 02.05.2018 Управління перевело позивачку з пенсії за вислугу років на пенсію за віком, передбачену Законом № 1058-IV.

За розпорядженням від 07.05.2018 № 148527 розмір пенсії за віком склав 1779,58 грн.

11.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про застосування до розрахунку пенсії показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2015, 2016 та 2017 роки, тобто за три роки, що передують року звернення за призначенням пенсії у відповідності до вимог частини другої статті 40 Закону № 1058-IV.

Листом від 28.06.2024 № 19201-17682/A-02/8-1500/24 відповідач відмовив у такому розрахунку пенсії, пославшись на застосування середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки України за 2014-2016 роки, проіндексованої на коефіцієнт 1,52001 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, визначений за період з 01.09.2000 по 30.04.2022 року згідно даних персоніфікованого обліку. Для розрахунку пенсії за віком з урахуванням показника середньої заробітної плати за 2015-2017 роки немає підстав.

Вважаючи протиправним застосування показника середньої заробітної плати при обрахунку розміру пенсії за віком, позивачка звернулася з цим позовом до суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частин першої та другої статті 341 КАС суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивачки, заперечення відповідача щодо вимог касаційної скарги, правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до преамбули Закону № 1058-ІV він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

У статті 9 Закону № 1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, у постановах від 22.02.2018 (справа № 310/3774/17), від 14.09.2018 (справа № 127/18159/17), від 26.03.2019 (справа № 335/13242-16-а), від 02.03.2020 (справа № 175/4084/16-а), від 16.06.2020 (справа № 127/7522/17), від 29.03.2023 (справа № 240/4170/19), від 08.02.2024 (спарва № 500/1216/23) Верховний Суд зазначив, що за змістом частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини третьої статті 45 Закону № 1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Також зазначені висновки Верховного Суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29.11.2016 у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV.

Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у праві № 876/5312/17.

У справі, яка розглядається суди встановили, що позивачці з 31.01.2014 було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, а пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV їй призначено вперше 02.05.2018, у зв`язку з чим Верховний Суд приходить висновку про наявність у позивачки права на нарахування та виплату територіальним органом Пенсійного фонду України пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2015 - 2017 роки, тому висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у неї такого права, - не ґрунтується на правильному правозастосуванні, у зв`язку із чим його постанова підлягає скасуванню.

При цьому суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність у позивачки права на нарахування та виплату Управлінням пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії, а саме: за 2015 - 2017 роки, однак неправильно визначив момент, з якого порушені права та інтереси позивачки можуть бути захищені в судовому порядку.

Суд наголошує на тому, що право громадян на пенсію не є абсолютним і його захист може бути обмеженим строком звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі №510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Водночас поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Верховний Суд зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 дійшов висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС, у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів;

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Колегія суддів не вбачає правових підстав відступати від запропонованого Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав підходу до розуміння положень статті 122 КАС у справах з питань обчислення та перерахунку пенсій.

Предметом спору є розмір нарахування пенсії за період з 02.05.2018, однак із заявою про її перерахунок позивачка звернулася до відповідача лише 11.06.2024, а з позовом до суду 26.07.2024.

Ураховуючи наведене, а також те, що позивачка звернувся до суду з цим позовом 26.07.2024, її права можуть бути захищені судом з 26.01.2024 - тобто в межах шестимісячного строку, встановленого частиною другою статті 122 КАС, а не з 02.05.2018, про що просила позивачка та з чим безпідставно погодився суд першої інстанції.

Позовні ж вимоги з 02.05.2018 по 25.01.2024 слід залишити без розгляду відповідно до статті 123 КАС.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 354 КАС суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Пунктом 8 частини першої статті 240 КАС передбачено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС).

Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.04.2025 скасувати.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за період з 02.05.2018 по 25.01.2024.

У цій частині позовні вимоги залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

СуддіЛ.В. Тацій С.Г. Стеценко А.І. Рибачук