Справа № 461/3952/25
Суддя: Радченко В. Є.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №461/3952/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.,

за участю:

секретаря судового засідання Штогрині В.-Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), Управління патрульної поліції у Львівській області (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги мотивує наступним. Постановою інспектора 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кукшти Юрія Івановича серії ЕНА № 4698482 від 10 травня 2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративний штраф у розмірі 510 грн. Відповідно до вищезазначеної постанови 10 травня 2025 року о 13.06 год. у м. Львові по вул. Городоцька, 285, позивач, керуючи транспортним засобом NISSAN QASHQAI BC9075ІО, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив вимоги підпункту «ґ» пункту 8.7.3. ПДР України. Позивач стверджує, що оцінивши дорожню обстановку, а саме місце розташування транспортного засобу відносно стоп-лінії (після ввімкнення жовтого сигналу світлофору), необхідний гальмовий шлях для повної зупинки транспортного засобу та усвідомивши неможливість здійснення зупинки транспортного засобу (після ввімкнення жовтого сигналу світлофору) перед стоп-лінією (або за 10 метрів перед світлофором) без екстреного гальмування, врахувавши при цьому наявність можливості забезпечити цілковиту безпеку дорожнього руху, позивач продовжив рух, як це і передбачено пунктом 8.11. ПДР. На думку позивача постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною та необгрунтованою, так як відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження правомірності винесеної постанови. Тому вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення та просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.05.2025 року залишено позовну заяву без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 26.05.2025 року відкрито провадження по справі.

02.06.2025 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, так як постанова пронакладення адміністративного стягнення відповідає вимогам закону, не спростована належними та допустимими доказами. Представник відповідача зазначає, що позивач здійснив проїзд саме на заборонений жовтий. сигнал світлофора, а не на миготливий зелений. Вказує, що позивач не відреагував на зміну сигналу світлофора та не зупинився на вимогу сигналу світлофора. На підвтердження викладених обставин представником відповідача надано відеоматеріали.

Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки до електронног кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки до електронногог кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. Відповідно до відзиву на позовну заяву представник відповідача просить проводити розгляд справи у відстуності сторони відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до положень ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Судом встановлено, що 10.05.2025 року інспектором 1 взводу 1 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Кукштою Юрієм Івановичем було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 4698482, якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративний стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. Відповідно до вищезазначеної постанови 10 травня 2025 року о 13.06 год. у м. Львові по вул. Городоцька, 285, позивач, керуючи транспортним засобом NISSAN QASHQAI BC9075ІО, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив вимоги підпункту «ґ» пункту 8.7.3. ПДР України.

Згідно ч. 1 ст. 9, ст. 10 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч. 2-4 ст. 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення складена відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адмінстративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4698482 від 10.05.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 122 КУпАП Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі - ПДР).

Згідно п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

З оскаржуваної постанови вбачається, що 10 травня 2025 року о 13.06 год. у м. Львові по вул. Городоцька, 285, позивач, керуючи транспортним засобом NISSAN QASHQAI BC9075ІО, проїхав перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофору, чим порушив вимоги підпункту «ґ» пункту 8.7.3. ПДР України.

Відповідно до п. 8.7.3 "Г" ПДР сигнали світлофора мають такі значення: Ковтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Згідно з п. 8.11 ПДР, водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Пунктом 8.10 ПДР передбачено, що у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо х немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках -перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог посилається на пункт 8.11 ПДР України та вказує, що оцінивши дорожню обстановку, а саме місце розташування транспортного засобу відносно стоп-лінії (після ввімкнення жовтого сигналу світлофору), необхідний гальмовий шлях для повної зупинки транспортного засобу та усвідомивши неможливість здійснення зупинки транспортного засобу (після ввімкнення жовтого сигналу світлофору) перед стоп-лінією (або за 10 метрів перед світлофором) без екстреного гальмування, врахувавши при цьому наявність можливості забезпечити цілковиту безпеку дорожнього руху, продовжив рух.

Проте, суд не погоджується з доводами позивача, зважаючи на наступне. У судовому засіданні було досліджено долучені до відзиву на позовну заяву представником відповідача відеоматеріали із нагрудного відеореєстратора інспектора. Судом було оглянуто перетинання автомобілем під керуванням ОСОБА_1 облаштованого світлофором перехрестя. Встановлено, що на 26 секунді відео чітко зафіксовано, як вмикається жовтий сигнал світлофора. Транспортний засіб під керуванням позивача рухається на цей жовтий сигнал світлофора. Спереду, позаду та зліва від автомобіля відсутні будь-які транспортні засоби або пішоходи, що свідчить про можливість застосувати екстрене гальмування з забезпечення безпеки дорожнього руху. У момент перемикання з миготливого зеленого на жовтий сигнал світлофора автомобіль знаходився на відстані від світлофора, достатній для звичайного гальмування, «не екстреного», із забезпеченням безпеки дорожнього руху.

Відеозапис підтверджує, що позивач мав можливість своєчасно зупинитися, без перешкод для інших учасників дорожнього руху. Але останній проігнорував вимоги мигаючого зеленого світлофора та грубо порушив правила дорожнього руху, рухаючись на заборонений жовтий сигнал світлофора.

Таким чином, позивач повинен був відреагувати на зміну сигналу світлофора та зупинити даний транспортний засіб на вимогу сигналу світлофора.

Посилання позивача за таких обставин на пункт 8.11 ПДР України є безпідставними та необгрунтованими.

Суд враховує, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень (відповідача у справі) щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77 КАС України), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Позивачем не спростовано належними та допустимими доказами обставини, викладені в оскаржуваній постанові та факт відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач не спростував правомірності ухваленої постанови щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення підпункту «ґ» пункту 8.7.3. ПДР України, за що передбачена відповідальність за частиною 2 статті 122 КУпАП України.

Таким чином, підстави позову, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, останнім не спростовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Нормами ч.ч. 1-3 ст. 73 КАС України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли маються підстави для звільнення від доказування. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналізуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення винесена у відповідності до вимог чинного законодавства та за наявності обставин, що підтверджують вину особи.

Доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено.

При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та оглянутим відеозаписом.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого ним рішення, надав суду належні і допустимі докази, що свідчать про правомірність винесення оскаржуваної постанови в справі про адміністративні правопорушення, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено.

У зв`язку із відмовою в позові судові витрати зі сплати судового збору до відшкодування позивачу не підлягають (ст.139 КАС України).

Керуючись ч. 3 ст.243, ст. 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ), Управління патрульної поліції у Львівській області (79053, м. Львів, вул. Перфецького, 19) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 30.06.2025 р.

Суддя В.Є. Радченко