Справа № 420/32861/24
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/32861/24

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції: м. Одеса;

Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:

17.02.2025 року;

Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Єщенка О.В.

суддів Крусяна А.В.

Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом, в якому просила:

визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 07.10.2024 № 27488-26220/В-02/8-1500/24 у зарахуванні до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (досвіду) роботи (професійної діяльності) 2 роки 5 місяців і 13 днів з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року, як це передбачено частиною 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та відмови у обчисленні та виплаті довічного грошового у тримання судді у відставці з 13 вересня 2024 року, виходячи з 62% суддівської винагороди;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 зарахування до суддівського стажу для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці 2 роки 5 місяців 13 днів стажу (досвід) роботи (професійної діяльності) з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року, як це передбачено частиною 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області обчислити та виплатити ОСОБА_1 довічне грошове у тримання судді у відставці з 13 вересня 2024 року, виходячи з 62% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позову зазначено, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у врахуванні до стажу роботи на посаді судді 2 роки 5 місяців 13 днів стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року є протиправними.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу (досвід) роботи (професійної діяльності) на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси з 21.06.1998 року по 04.12.2000 року у розмірі 2 роки 5 місяців 13 днів.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області провести ОСОБА_1 зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси з 21.06.1998 року по 04.12.2000 року у розмірі 2 років 5 місяців 13 днів.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 13.08.2024 року виходячи із 26 повних років суддівського стажу в розмірі 62% суддівської винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення навів норми матеріального права на підставі яких суд виносив вмотивоване рішення при цьому суд першої інстанції підтверджував свою позицію висновками Верховного Суду з аналогічних правовідносин.

Так, суд розглядаючи справу зазначив, що системний аналіз частини другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції від 5 серпня 2018 року) в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що заява позивача щодо перерахунку за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, за результатом якої прийняте відповідне рішення. Таким чином, оскільки саме Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області був визначений спеціально уповноваженим органом державної влади, що здійснював свої повноваження щодо визначення права на перерахунок, та яким розглянуто усі наданні документи для вирішення права в призначенні грошового довічного утримання судді, то саме це Головне управління повинно завершувати процедуру з розгляду питання щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддів.

Крім того апелянт повідомляє, що Головним управлінням листом від 07.10.2024 року № 27488-26220/В-02/8-1500/24 на звернення позивача надано лише роз`яснення щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

З набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування» від 16.10.2019 №193-IX та з дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 №2-р/2020 визначено, зокрема, єдиний порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, який врегульований у ст. 142 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII.

Однак, при прийнятті оскаржуваного рішення судом проігноровано той факт, що спеціальний закон містить вичерпний перелік посад, які зараховуються до суддівського стажу для обрахування довічного грошового утримання судді у відставці , а тому, виплата щомісячного грошового утримання судді у відставці проводиться у розмірі, передбаченому Законом №1402 на момент відповідного розрахунку.

ОСОБА_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що суд першої інстанції надав обґрунтовану оцінку доводам сторін по справі, внаслідок чого прийняв законе та обґрунтоване рішення, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, позивач ОСОБА_1 працювала на посаді судді Київського районного суду м. Одеси.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.08.2024 року № 2423/0/15-24 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду міста Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку.

У рішенні Вищої ради правосуддя зазначено, що «Згідно із записами у трудовій книжці після здобуття юридичної освіти ОСОБА_1 з 21 червня 1998 року до 4 грудня 2000 року обіймала посаду консультанта Київського районного суду міста Одеси, стаж роботи на якій підлягає зарахуванню як стаж, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, відповідно, мала стаж роботи в галузі права 2 роки 5 місяців 13 днів.

За результатами вивчення доданих до заяви документів щодо визначення відповідного стажу для звільнення судді ОСОБА_1 у відставку, а саме: актів про призначення, обрання на посаду судді, копій паспорта, трудової книжки, диплома, установлено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню:

стаж роботи на посаді судді 23 роки 8 місяців 3 дні;

стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, 2 роки 5 місяців 13 днів.

Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 26 років 1 місяць 16 днів.».

Наказом Київського районного суду м. Одеси від 09.08.2024 року № 14-ос «Про відрахування зі штату Київського районного суду м. Одеси судді ОСОБА_1 у зв`язку з виходом у відставку» ОСОБА_1 , суддю Київського районного суду м. Одеси, звільнену з посади судді Київського районного суду м. Одеси у зв`язку з поданням заяви про відставку, відраховано зі штату Київського районного суду м. Одеси 12.08.2024 року.

Також Київським районним судом м. Одеси надано подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 15.08.2024 року № 1394 та Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Одеській області видано довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 12.08.2024 року суддівська винагорода, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 141885,00 грн.

10.09.2024 року ОСОБА_1 подала через Веб портал Пенсійного фонду України заяву про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, що підтверджується копією заяви.

Рішенням № 29 від 18.09.2024 року позивачу з 13.08.2024 року призначено довічне грошове утримання судді у відставці виходячи зі стажу на посаді судді 23 роки 8 місяців у розмірі 56% суддівської винагороди.

23.09.2024 року ОСОБА_1 подала через Веб портал Пенсійного фонду України заяву, в якій просила провести їй нарахування та виплату довічного грошового утримання судді у відставці з 13.08.2024 року та із зарахуванням до стажу роботи на посаді судді 2 роки 5 місяців 13 днів стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) з 21.08.1998 року по 04.12.2000 року, як це передбачено частиною 2 статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Також просила обчислити та виплатити довічне грошове у тримання судді у відставці з 13.08.2024 року виходячи з 62% суддівської винагороди.

Відповідач листом від 07.10.2024 року № 27488-26220/В-02/8-1500/24 повідомив позивача, що Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII визначені вихідні дані для обрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: - щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді (ч. 3 ст. 142 Закону). За заявою від 13.08.2024 та долученими позивачем документами з 13.08.2024 призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону виходячи з розрахунку 56 % суддівської винагороди, та розмір становить 79455,60 грн. (141885,00 грн. х 56 %). Також повідомлено, що стаж позивача на посаді судді 23 роки, що становить 56 %. Відсутні правові підстави для зарахування до спеціального стажу, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді, періодів роботи (служби) на інших посадах. Стаж на посаді судді визначено вірно та відповідає вимогам чинного законодавства.

Не погодившись із розрахунком відповідачем стажу судді та, відповідно, визначного розміру щомісячного грошового утримання судді у відставці, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон № 1402-VIII.

Відповідно до положень ст.4 Закону № 1402-VІІІ судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Згідно частин 4, 5 статті 142 Закону №1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із положеннями ст. 135 Закону № 1402-VІІІ суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

У частинах 2, 3 статті 135 Закону №1402-VIII передбачається, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить, зокрема, судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Таким чином, Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплюються правові положення щодо способу визначення розміру суддівської винагороди, а саме встановлення розміру винагороди законом про судоустрій.

Як встановлено колегією суддів під час розгляду справи, згідно з Рішенням Вищої ради правосуддя від 08.08.2024 року № 2423/0/15-24 звільнено ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду міста Одеси, у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Спірним питанням у цій справі є не зарахування до суддівського стажу ОСОБА_1 для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду роботи 2 роки 5 місяців 13 днів з 21.01.1998 р. по 04.12.2000 р. (стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді) на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Законом України від 12 липня 2018 року № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» статтю 137 Закону № 1402-VIII доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 9901/805/18 дійшла висновку, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 листопада 2021 року у справі № 9901/15/21.

Закріплене в частині другій статті 137 Закону № 1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді», треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/537/19).

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19, від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19.

Отже, при здійсненні обрахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).

На час обрання позивачки на посаду судді статус суддів визначав Закон № 2862-XII, відповідно до статті 7 якого (у редакції, чинній на час призначення позивача на посаду судді) право на зайняття посади судді, зокрема, районного (міського) суду має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Згідно з записами трудової книжки позивачки після здобуття юридичної освіти ОСОБА_1 з 21.06.1998 р. до 04.12.2000 р. обіймала посаду консультанта Київського районного суду міста Одеси, стаж роботи на якій підлягає зарахуванню як стаж, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, відповідно, мала стаж роботи в галузі права.

При цьому, зазначений стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді Вища рада правосуддя зарахувала ОСОБА_1 як період з 21.06.1998 р. до 04.12.2000 р. на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси і такий стаж підлягає зарахуванню до стажу на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до стажу роботи позивачки на посаді судді підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді - з 21.06.1998 р. до 04.12.2000 р. на посаді консультанта Київського районного суду міста Одеси.

В свою чергу ГУ ПФУ в Одеській області безпідставно не зарахувало вказані вище періоди до стажу роботи на посаді судді та відповідно невірно обчислило відсотковий розмір довічного грошового утримання судді, який за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

При цьому, колегія суддів не приймає доводи апелянта, що ГУ ПФУ в Одеській області не приймало рішення № 29 від 18.09.2024 року про призначення довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки у цій справі позивачем оскаржуються дії ГУ ПФУ в Одеській області вчиненні за наслідком звернення ОСОБА_1 23.09.2024 року на яке відповідачем було відмовлено у здійснені відповідного перерахунку. При цьому, за своєю суттю відповідь від 07.10.2024 року № 27488-26220/В-02/8-1500/24 не є роз`яснення щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а фактично є відмовою у зарахуванні до стажу позивачки спірного періоду роботи, що спростовує в даному випадку твердження відповідача в цій частині.

Крім іншого, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 знаходиться на обліку у ГУ ПФУ в Одеській області, тому відсутня необхідність в застосуванні принципу екстериторіальності з метою вирішення органом пенсійного фонду питання про здійснення такого перерахунку, а тому у даній справі обов`язок по здійсненню такого перерахунку, як і обов`язок по виплаті позивачу перерахованого довічного грошового утримання судді, слід покласти на Головне управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, як територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому позивач перебуває на обліку за місцем свого проживання, і яке повинно виконати рішення суду у цій справі.

Отже, при визначенні періодів трудової діяльності, які зараховуються до стажу роботи на посаді судді, відповідачем не враховано положення абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІІ, яким регламентовано, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Таким чином, не зарахувавши спірний періоди до стажу роботи на посаді судді позивачки відповідач діяв протиправно і це вплинуло на правильність визначення стажу роботи позивачки на посаді судді, який впливає на розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з позицією Верховного Суду (постанови від 4 вересня 2018 року у справі №826/1934/17, від 9 листопада 2018 року у справі №823/217/17 та від 11 грудня 2018 року у справі №826/8837/17) справи, які розглядаються за правилами адміністративного судочинства, повинні максимально відповідати принципу ефективного судочинства як важливому елементу верховенства права, оскільки основна ідея/мета системи адміністративних судів полягає у тому, щоб захистити "малу людину" від "великої держави", в особі її багаточисленних суб`єктів владних повноважень, які наділені множинністю повноважень та низкою механізмів владного примусу.

Таким чином, вимога стосовно ефективності повинна максимально враховуватися при розгляді зразкових справ.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди; делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір; у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Статтею 13 зазначеної Конвенції встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зобов`язаний враховувати положення статті 13 Конвенції стосовно права на ефективний засіб юридичного захисту, під яким слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів (наслідків), дає найбільший ефект, забезпечує поновлення порушеного права та адекватним наявним обставинам.

Ефективний засіб правового захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, а ухвалення рішень, які безпосередньо не призводять до змін в обсязі прав, та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає змісту цього поняття та зазначеній нормі міжнародного права. Відсутність "бажаного результату" виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки "бажаний результат" встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах.

Оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права і обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до вимог статті 316 КАС України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до приписів частини 5 статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий-суддя: О.В. Єщенко

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв