Справа № 160/27466/24
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-06-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/27466/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 року (головуючий суддя Прудник С.В.)

в адміністративній справі №160/27466/24 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 15.01.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , середнього заробітку за період з 05.06.2023 року по 13.09.2024 року у зв`язку несвоєчасною виплатою грошової компенсації за неотримане за час проходження служби речове майно;

- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за період з 05.06.2023 року по 13.09.2024 року у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за неотримане за час проходження служби речове майно.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачка проходила військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 та приймала участь в антитерористичній операції, у зв`язку із чим отримала статус та посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 24.02.2021 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2023 року №152 позивача знято з усіх видів забезпечення та виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , однак не проведено повного розрахунку, а саме не виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно. На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року у справі №160/20522/23 виплату грошової компенсації за речове майно було проведено лише 13.09.2024 року. В подальшому, 16.09.2024 року, ОСОБА_1 звернулася з письмовим звернення до військової частини НОМЕР_3 стосовно виплати їй середнього заробітку у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до чинного законодавства. Однак відповіді на звернення відповідачем не було надано. Така відмова слугувала підставою задля звернення позивача до суду із даною позовною заявою.

Також просила стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно), - період з 13.04.2024 року по 12.09.2024 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, - період з 13.04.2024 року по 12.09.2024 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100, у розмірі 9107,92 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних військової частини НОМЕР_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1500 грн.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що враховуючи принцип справедливості та співмірності, суд дійшов висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з урахуванням істотності частки становить 9107,92 грн. (106 152,93 грн. х 8,58 %) з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів. Відтак, загальний розмір нарахування та виплати за період з 05.06.2023 року по 13.09.2024 року, виходячи з середньомісячного грошового забезпечення за останні два календарні місяці служби, що передують місяцю звільнення з військової служби відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100, склав 9107,92 грн.

Стосовно витрат на правничу допомогу, то суд вказав, що враховуючи співмірність заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, дійшов висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів, внаслідок якого сталось порушення прав позивача, сума витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що у цих правовідносинах відсутні правові підстави для застосування до Відповідача - Військової частини НОМЕР_1 - відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, щодо виплати Позивачу середнього заробітку. Зазначає, що в матеріалах справи № 160/27466/24 відсутні докази порушення Військовою частиною НОМЕР_1 строку виплати грошової компенсації, які були нараховані на підставі Рішення від 20.10.2023.

Стосовно витрат на правничу допомогу вказує, що сума не співмірна із складністю даної справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим адвокатом часу на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. А також Позивач має законне право на безоплатну правову допомогу за Тому враховуючи вищенаведене слід відмовити в частині стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 1500 гривень.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, про що свідчить копія посвідчення (серія НОМЕР_2 ).

Так, 05.06.2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 по стройовій частині, військовослужбовця військової служби, кухаря господарчого відділення взводу забезпечення першого артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , відповідно до підпункту а пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .

31.07.2023 року позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 було направлено заяву про виплату компенсації за неотримане речове майно в період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 .

Листом від 25.08.2023 року військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на заяву позивача від 31.07.2023 року та зазначено, що ОСОБА_1 у визначений законодавством спосіб не скористалася правом на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, а саме, не подала рапорт про виплату такої компенсації та при звільненні з військової служби погодилась із усіма необхідними розрахунками.

ОСОБА_1 , вважаючи протиправними дії відповідача щодо невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, звернувся до суду (справа №160/20522/23).

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року у справі №160/20522/23 позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу 05.06.2023 року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.07.2024 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04.07.2024 року у справі №160/20522/23.

Згідно копії платіжної інструкції військової частини НОМЕР_1 №24-1863 (внутрішній номер НОМЕР_4 ) від 11.09.2024 року позивачу 13.09.2024 року нараховано та виплачено 35 740,22 грн. (призначення платежу 2 Перерахунок компенсації за неотримане речове майно зг. рішення суду по справі №169/20522/23).

З копії відомості розподілу виплат до військова частина НОМЕР_1 ОСОБА_1 12.09.2024 року нараховано заробітну плату як компенсацію за неотримане речове майно згідно рішення суду у сумі 35 740,22 грн.

Відповідно до копії виписки з карткового рахунку позивачки, 13.09.2024 року їй надійшли кошти у сумі 35 740,22 грн.

На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року у справі №160/20522/23 виплату грошової компенсації за речове майно було проведено лише 13.09.2024 року.

16.09.2024 року позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 направлено рапорт, в якому позивачка просила нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час несвоєчасного розрахунку за період з 05.06.2023 року по 13.09.2024 року.

Листом від 02.10.2024 року №3601 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивачу наступне. На адресу військової частини НОМЕР_1 надійшла заява від 16.09.2024 про нараховування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за результатами розгляду якого повідомлено наступне. Питання пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати №2050-111 від 19.10.2000 та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001. Згідно статті 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону №2050-ІІІ компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Оскільки при розрахунку з ОСОБА_1 нараховано та виплачено усі належні їй виплати, тому право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у заявника відсутнє.

Позивачка вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування і не виплати їй середнього заробітку за період з 05.06.2023 року по 13.09.2024 року у зв`язку з несвоєчасною виплатою компенсації за неотримане за час проходження служби речове майно.

Суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Нормами статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі здійснюється Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-XII від 20.12.1991 р.

Згідно ч.1 ст.9-1 Закону №2011-XII, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №475 від 07.06.2017 (Інструкція № 475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 року №178 "Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно".

На виконання вищевказаної статті Закону постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (Порядок №178).

Так, п.п.2, 3 Порядку №178 визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

Відповідно до п. 4, 5 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абзаців 1, 3 пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 року №1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (Положення №1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Водночас питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців із військової служби не врегульовані положеннями спеціального законодавства.

При цьому, частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII визначено, що до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Отже, до складу грошового забезпечення військовослужбовців не входить компенсація за неотримане за час проходження служби речове майно.

Водночас, позивачка просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на її користь середній заробіток за період з 05.06.2023 року по 13.09.2024 року у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за неотримане за час проходження служби речове майно, виходячи з того, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року у справі №160/20522/23 виплату грошової компенсації за речове майно їй було проведено лише 13.09.2024 року.

Надаючи оцінку зазначеним правовідносинам, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, постанову Верховного Суду від 30.11.2020 року у справі № 480/3105/19 (провадження № К/9901/5696/20), в якій розглянуто питання щодо середнього заробітку у зв`язку з несвоєчасною виплатою компенсації за неотримане речове майно військовослужбовця.

У вказаній постанові Верховного Суду зазначено, що середній заробіток за час затримки виплати такої компенсації не передбачений законодавством. Компенсація за речове майно не є складовою заробітної плати, і на неї не поширюються норми ст. 116, 117 КЗпП щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. При цьому, Верховний Суд неодноразово підкреслював, що застосування норм про середній заробіток у разі затримки виплати компенсації за неотримане речове майно є неправильним.

Так, колегія суддів у складі судової палати КАС Верховного Суду визначила правову природу компенсації за неотримане речове майно та строки її виплати, вказавши на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Речове забезпечення не має характеру винагороди за виконану працю, а спрямоване насамперед на задоволення потреб військовослужбовців під час несення ними військової служби, відповідно до п. 2 Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міноборони України від 29.04.2016 року № 232.

Такі гарантії щодо забезпечення військовослужбовців доречно порівняти із подібними категоріями трудового законодавства, а саме п. 3 ч. 1 ст. 29 КЗпП України, відповідно до якого власник або уповноважений ним орган зобов`язаний до початку роботи за укладеним трудовим договором забезпечити працівника необхідними для роботи засобами.

Отже, речове майно не можна ототожнювати із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року у справі №160/20522/23 виплату грошової компенсації за речове майно ОСОБА_1 було проведено 13.09.2024 року в розмірі 35 740,22 грн.

(Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року у справі №160/20522/23 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 , при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу суми грошової компенсації вартості за неотримане речове майно та зобов`язано нарахувати та виплатити невиплачену грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу 05.06.2023 року.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.07.2024 року рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04.07.2024 року у справі №160/20522/23).

Згідно копії платіжної інструкції військової частини НОМЕР_1 №24-1863 (внутрішній номер НОМЕР_4 ) від 11.09.2024 року позивачу 13.09.2024 року нараховано та виплачено 35 740,22 грн. (призначення платежу 2 Перерахунок компенсації за неотримане речове майно згідно рішення суду по справі №169/20522/23).

Отже, ОСОБА_1 12.09.2024 року нараховано компенсацію за неотримане речове майно згідно рішення суду у сумі 35 740,22 грн.

Згідно виписки з карткового рахунку позивачки, 13.09.2024 року їй надійшли кошти у сумі 35 740,22 грн.

Таким чином, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2023 року у справі №160/20522/23 позивачці здійснено виплату грошової компенсації за речове майно 13.09.2024 року в розмірі 35 740,22 грн.

При цьому, 16.09.2024 року позивачка звернулася до відповідача з рапортом, в якому просила нарахувати та виплатити їй середній заробіток у зв`язку несвоєчасною виплатою грошової компенсації за неотримане за час проходження служби речове майно за період з 05.06.2023 року по 13.09.2024 року.

Листом від 02.10.2024 року №3601 військова частина НОМЕР_1 відмовила у нарахуванні та виплати їй середнього заробітку у зв`язку несвоєчасною виплатою грошової компенсації за неотримане за час проходження служби речове майно за період з 05.06.2023 року по 13.09.2024 року.

Колегія суддів апеляційної інстанції проаналізувавши предмет позову дійшла висновку, що в даному випадку, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивачки середній заробіток за період з 05.06.2023 року по 13.09.2024 року у зв`язку з несвоєчасною виплатою грошової компенсації за неотримане за час проходження служби речове майно.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив обставини справи, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача та нормами законодавства, що регулює дані правовідносини спростовують доводами, що викладені позивачем.

Доводи апеляційної скарги спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

В задоволення позову ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 12.06.2025 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.

В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова