Справа № 280/3670/25
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

01 липня 2025 року Справа № 280/3670/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної гвардії України (03151, Україна, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9-а, ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Національної гвардії України (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною відмову Головного управління Національної гвардії України у видачі ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, викладену у листі № 27/10-5273-2025 від 26.02.2025;

зобов`язати Головне управління Національної гвардії України надати статус та видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби, відповідно до Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби, затвердженого постановою КМУ від 28.05.1993 №379.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що смерть ОСОБА_2 настала під час проходження ним військової служби, що підтверджується доданими до позовної заяви документами, а тому відмова відповідача у видачі посвідчення члена сімї військовослужбовця, який загинув (помер) під час проходження військової служби з посиланням на п. 11 Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби є протиправним. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.05.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідачем відзив на позовну заяву до суду не надано.

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 04.07.1984, ОСОБА_2 народився в м. Запоріжжя. У графі «батьки» зазначено: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 101 від 24.04.2023, ОСОБА_2 уважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою помічника начальника служби організації закупівель в/ч НОМЕР_3 , призначеного на посаду наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.04.2023 № 27 о/с.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України від 27.05.2024 № 172 капітана ОСОБА_2 , помічника начальника служби організації закупівель, виключеного зі списків особового складу Національної гвардії України наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 27.05.2024 № 24 о/с, у звязку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок різаних ран верхніх кінцівок з ушкодженням кровоносних судин, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 18 травня 2024 року.

Відповідно до даних Лікарського свідоцтва про смерть № 2823 від 20.05.2024 причиною смерті ОСОБА_2 є різані рани верхніх кінцівок з ушкодженням кровоносних судин, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок випадків ушкодження з невизначеним наміром.

В Акті № 230/2024 від 11.09.2024 про нещасний випадок невиробничого характеру зазначено наступне: «…з донесення військової частини НОМЕР_3 від 18.05.2024 № 3/33/2/2-3648 стало відомо, що 18.05.2024 о 14 години 00 хвилин на дачній ділянці по вул. Блакитній м. Запоріжжя капітан ОСОБА_2 , перебуваючи у звільненні, під час виконання господарських робіт втратив свідомість, впав на працюючу «болгарку» та отримав травми двох верхніх кінцівок і брючної порожнини. Під час транспортування автомобілем швидкої медичної допомоги до медичного закладу військовослужбовець помер. За фактом смерті військовослужбовця Відділом поліції № 3 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в ЄРДР було зареєстровано кримінальне провадження під № 0000767 та розпочато досудове розслідування. З витягу з ЄРДР від 20.05.2024 щодо кримінального провадження під № 0000767 стало відомо, що ОСОБА_2 помер від тілесних ушкоджень, а саме порізів на обох руках та подальшої крововтрати, які отримав 3 власної необережності під час виконання робіт з кутовою шліфувальною машинкою «Дніпро- М» у себе на дачі у ДК «Авіатор 2». Тілесні ушкодження отримав у присутності рідних на прибудинковій території дачі. Ознак насильницької смерті не виявлено. Наслідок нещасного випадку: смерть настала від різаних ран верхніх кінцівок з ушкодженням кровоносних судин (лікарське свідоцтво про смерть від 20 травня 2024 року № 2823 видане «Запорізьким обласним бюро судово-медичної експертизи»). Перебування потерпілого в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння: ні. Висновок комісії: нещасний випадок (у тому числі поранення) стався в період проходження служби і не пов`язаний із виконанням службових обов`язків».

Відповідно до змісту постанови медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» № 293 від 05.12.2024: Поранення (травма, контузія, каліцтво), отримане в результаті нещасного випадку (під час виконання господарських робіт втратив свідомість, впав на працюючу «болгарку»), яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Національної гвардії України з заявою про видачу їй посвідчення члена сім`ї загиблого військовослужбовця. До заяви були додані наступні документи: копія паспорта серії НОМЕР_4 , на 3 арк.; копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , на 1 арк.; копія довідки від 20.08.1998 № G 9974, на 1 арк.; витяг з реєстру територіальної громади від 28.11.2024 № 2024/014361618, на 1 арк.; копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , на 1 арк.; копія Акту форми НТ № 230/2024 від 11.09.2024, на 3 арк.; копія Акту H-5 від 11.09.2024, на 5 арк.; копія постанови М(ВЛ)К від 05.12.2024 № 293, на 1 арк.; витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 27.05.2024 № 172, на 1 арк.; фотокартка, 2 шт.

Відповідач листом від 22.04.2025 № 27/10-С-310-Аз повідомив представника позивача з посиланням на п. 11 Порядку видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби є протиправним про те, що за результатами опрацювання документів, які надійшли на розгляд до Головного управління Національної гвардії України від військової частини НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 (лист від 19.01.2025 № 3/33/10/4-616), щодо отримання посвідчення матері за зверненням громадянки ОСОБА_1 було встановлено, що відповідно до розділу 3 акта спеціального розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення) (форма Н-5) від 11.09.2024 смерть капітана ОСОБА_2 сталася внаслідок тілесних ушкоджень, які останній отримав з власної необережності.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей врегульовані Законом України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст.1 Закону №2011-XII), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.3 Закону №2011-XII дія цього Закону поширюється, зокрема на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 2 статті 3 Закону №2011-XII встановлено, що дія Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не поширюється на членів сімей військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які загинули чи померли під час проходження військової служби (зборів), проходження служби у резерві внаслідок вчинення ними кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо загибель (смерть) військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста сталася внаслідок вчинення ними дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння, чи є наслідком навмисного заподіяння собі військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом тілесного ушкодження.

Частиною 3 статті 16 Закону №2011-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Відповідно до ч.6 ст.18 Закону №2011-XII вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.

Порядок роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, в тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження служби, здійснюється відповідно до Інструкції з організації роботи із соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей у Міністерстві оборони України, яка затверджена Наказом Міністерства оборони України від 31.12.2014 року № 937 (в подальшому - Інструкція №937).

Пункт 4.16 розділу IV Інструкції №937 передбачає, що членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (у тому числі членам сімей військовослужбовців строкової служби), видається посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року №379 "Про посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби".

Згідно п.13 ст.14 Закону №2011-XII особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Форма та порядок видачі посвідчень встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2-4 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 р. №379 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), якою затверджено Порядок видачі посвідчень членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти під час проходження військової служби (далі Порядок), посвідчення є документом, що підтверджує статус члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, на підставі якого надаються пільги, гарантії та компенсації, встановлені для таких осіб Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей. Підставою для видачі посвідчення є: витяг із наказу про виключення військовослужбовця із списків особового складу у зв`язку із смертю, визнанням його судом безвісно відсутнім чи оголошення померлим або копія такого наказу; свідоцтво про смерть військовослужбовця або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім; документ про причини та обставини смерті військовослужбовця (відповідний наказ (витяг із наказу), акт проведення розслідування, довідка про обставини травми (поранення, контузія, каліцтво) тощо), який підтверджує, що військовослужбовець загинув (помер) не внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або що загибель (смерть) сталася не внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження; постанова військово-лікарської комісії (крім випадків, коли військовослужбовець пропав безвісти). Посвідчення видаються батькам, дружині (чоловіку) у разі, коли вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, дітям, які не досягли повноліття, або повнолітнім дітям - особам з інвалідністю з дитинства військовослужбовців, які загинули (померли) чи пропали безвісти (і за рішенням суду визнані безвісно відсутніми) під час проходження військової служби.

З аналізу вищевикладених норм законодавства встановлено, що в разі смерті військовослужбовця під час проходження військової служби, члени сімей військовослужбовців мають право на пільги, гарантії та компенсації, а також на отримання посвідчення на право користування пільгами членів сімей військовослужбовців.

При цьому Постанова №379 не має розширеного тлумачення підстав, як для видання, так і відмови у видачі посвідчення, окрім як загибелі (смерті) чи пропажі безвісти під час проходження військової служби військовослужбовця.

Таким чином визначальним є проходження військовослужбовцем військової служби та настання в даний проміжок часу відповідної події, як то загибелі (смерті) чи пропажі безвісти.

Відповідно до п. 5 Порядку для отримання посвідчення особа із числа зазначених у пункті 4 цього Порядку (далі - заявник) звертається особисто або через свого представника із заявою (в довільній формі) до: територіального центру комплектування та соціальної підтримки - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця Збройних Сил або Держспецтрансслужби, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби; уповноваженого структурного підрозділу (органу), на який покладаються функції з видачі посвідчень (далі - уповноважений орган) - про видачу посвідчення члена сім`ї військовослужбовця СБУ, Управління державної охорони, Служби зовнішньої розвідки, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Національної гвардії, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.

Згідно із п. 6 Порядку у заяві зазначаються прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка звертається для отримання посвідчення, спосіб комунікації (поштова адреса та/або адреса електронної пошти, номер телефону), сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, військове звання такого військовослужбовця, його прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), військове формування, у списках особового складу якого він/вона перебував/перебувала на дату смерті/зникнення безвісти.

Разом із заявою подаються: копія документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус (за наявності технічної можливості доступу до відомостей про зазначені документи стосовно заявника копії таких документів заявником не подаються); документи, що підтверджують сімейні (родинні) відносини із військовослужбовцем, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження або шлюб); фотокартка члена сім`ї (крім дітей, які не досягли повноліття) розміром 2,5 х 3,5, де зображення обличчя має складати 65 - 70 відсотків фото; висновок медико-соціальної експертної комісії щодо повнолітньої дитини військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, про визнання її особою з інвалідністю з дитинства; рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, селищної, сільської, районної в місті (у разі утворення) ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування, влаштування у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, чи влаштування їх у прийомну сім`ю або дитячий будинок сімейного типу).

Згідно із п.7 Порядку для проведення перевірки інформації про військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, членів його сім`ї Міноборони, МВС, СБУ, Управління державної охорони, Служба зовнішньої розвідки, Адміністрація Держспецзв`язку мають право отримувати інформацію з державних реєстрів шляхом надання безпосереднього доступу, електронної взаємодії державних електронних інформаційних ресурсів у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 9 Порядку посвідчення видається протягом 30 календарних днів з дня надходження відповідної заяви з усіма необхідними документами.

Відповідно до п.11 Порядку посвідчення не видається в тому разі, коли військовослужбовець загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального чи адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

З огляду на викладене, положення Закону №2011-XII, Порядку не поширюються, зокрема на членів сім`ї військовослужбовця, у разі коли він помер під час проходження військової служби внаслідок вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення або коли загибель (смерть) військовослужбовця сталася внаслідок вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до даних Лікарського свідоцтва про смерть № 2823 від 20.05.2024 причиною смерті ОСОБА_2 є різані рани верхніх кінцівок з ушкодженням кровоносних судин, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок випадків ушкодження з невизначеним наміром.

В ході проведення спеціального розслідування нещасного випадку не було отримано свідчень та доказів, що відносно ОСОБА_2 були здійснені насильницькі дії або завдання тілесних ушкоджень з необережності.

Згідно постанови медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне обєднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області» № 293 від 05.12.2024: Поранення (травма, контузія, каліцтво), отримане в результаті нещасного випадку (під час виконання господарських робіт втратив свідомість, впав на працюючу «болгарку»), яке призвело до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 та причина смерті, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.

Відповідно до п. 1.1, 1.3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема, визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Згідно п. 21.30 розділу І Положення № 402 (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) Постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), що зумовило безпосередню, основну причину смерті, приймається в одному із формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II цього Положення, з обов`язковим додаванням перед словом «ТАК» або «НІ» слів «яке призвело до смерті, та причина смерті».

Тобто, військово-лікарська комісія встановлює причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження скасування чи внесення змін до рішення військово-лікарської комісії № 293 від 05.12.2024 по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв ОСОБА_2 .

Суд не приймає до уваги посилання відповідача у листі відповіді від 22.04.2025 на те, що смерть військовослужбовця сталася внаслідок тілесних ушкоджень, які останній отримав з власної необережності та п. 11 Порядку, відповідно, підстави для видачі посвідчення матері ОСОБА_2 - відсутні.

Будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що смерть військовослужбовця ОСОБА_2 є наслідком вчинення ним дій у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відповідачами, суб`єктами владних повноважень, суду не надано.

Тобто, відповідачем не доведений факт вчинення військовослужбовцем кримінального чи адміністративного правопорушення або факт вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння чи навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Отже, посилання відповідача на приписи п. 11 Порядку, як на підставу для відмови ОСОБА_1 у видачі посвідчення члена сім`ї (батька, матері, дружини, чоловіка або дитини) військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби, у порядку, установленому постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 1993 року № 379, є неспроможними.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що у відповідності до приписів частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку з цим понесені судові витрати позивача слід стягнути з бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної гвардії України (03151, Україна, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 9-а, ) про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної гвардії України щодо видачі ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісти під час проходження військової служби.

Зобов`язати Головне управління Національної гвардії України встановити статус та видати ОСОБА_1 посвідчення члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) або пропав безвісти під час проходження служби згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.93 №379.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної гвардії України.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 01 липня 2025 року.

Суддя А.В. Сіпака