Справа № 200/939/25
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року справа №200/939/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року (повне судове рішення складено 17 березня 2025 року) у справі № 200/939/25 (суддя в І інстанції Чучко В.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області, Управління), про:

- визнання протиправними дій щодо припинення нарахування та виплати щомісячної страхової виплати з 01.11.2024;

- зобов`язання привести у відповідність дані про застраховану особу позивача в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування документам позивача та поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01.11.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області як одержувач щомісячних страхових виплат відповідно до Закону України від 23.09.1999 №1105-ХІV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". З 01.11.2024 позивач не отримує щомісячні страхові виплати з причини виявлення на етапі здійснення верифікації невідповідності даних між прізвищем позивача, зазначеним в РНОКПП та паспорті громадянина України, та інформацією про застраховану особу позивача, наявною в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування. При цьому, корегування персональних даних в електронній особовій картці позивача було здійснено відповідачем на підставі інформації, яка містилась в електронній особовій справі позивача, що була автоматично мігрована на облік відповідача від Фонду соціального страхування. Представник позивача звернулась до відповідача із заявою б/н від 27.01.2025 про поновлення страхових виплат позивачу з дати їх припинення, проте відповідач листом від 06.02.2025 №2917-2022/К-02/8-0500/25 відмовив у поновлені виплат. Таким чином, позивач безпідставно позбавлений права на отримання щомісячних страхових виплати з 01.11.2024, які йому не нараховується та, відповідно, не виплачується відповідачем.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії відповідача щодо припинення нарахування і виплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат з 01.11.2024.

Зобов`язано Управління поновити нарахування і виплату ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат, та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.11.2024.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Лиманському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. З 01.11.2024 нарахування щомісячних страхових виплат позивачу було призупинено до усунення невідповідностей в персональних даних отримувача. Окреме рішення про призупинення виплати щомісячних страхових виплат Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області не приймалось, але ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність особисто звернутися до територіального органу ПФУ за місцем фактичного проживання для усунення виявленої невідповідності (лист від 28.10.2024 № 0500-0208-8/104586, який було направлено на адресу його проживання як внутрішньо переміщеної особи). Міністерством фінансів України наказом № 321 від 15.06.2023 розроблено єдину Методику верифікації страхових виплат з метою забезпечення єдиного підходу щодо верифікації страхових виплат, призначення та виплата яких здійснюються відповідно до Закону № 1105. Згідно з даною Методикою для здійснення верифікації страхових виплат використовується інформація з автоматизованих систем, реєстрів, баз даних. У випадку з позивачем на етапі здійснення верифікації за даними Державної податкової служби України було виявлено, що реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта ОСОБА_1 , реквізит прізвища, імені, по-батькові не відповідають інформації, яка наявна в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Апеляційний розгляд здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

Позивач - ОСОБА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримував щомісячні страхові виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у Лиманському міському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Відповідно до довідок МСЕК № 028404, № 233951 від 20.06.02, позивачу встановлена 3 група інвалідності та втрата професійної працездатності по сукупності 65% з 20.06.02 безстроково.

З 01.11.2024 позивачу були припинені страхові виплати.

Листом від 21.01.2025 №0500-0202-8/5186 відповідач на адвокатський запит повідомив, що на етапі здійснення верифікації за даними Державної податкової служби України реєстраційний номер облікової картки платника податків та номер паспорта ОСОБА_1 та реквізит прізвища, імені, імені по батькові не відповідають інформації, яка наявна в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків. Тому, з 01.11.2024 нарахування щомісячних страхових виплат призупинено до усунення невідповідностей в персональних даних отримувача. Окреме рішення щодо призупинення виплати щомісячних страхових виплат Головним управлінням не приймалось, але ОСОБА_1 листом від 28.10.2024 №0500-0208-8/104586, який було направлено на адресу його проживання згідно з довідки внутрішньо переміщеної особи, повідомлено щодо виявлених невідповідностей в персональних даних та надано детальні пояснення щодо порядку їх усунення. Отже, для приведення у відповідність даних необхідно здійснити корегування в анкеті застрахованої особи в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

27.01.2025 представник позивача звернулась до відповідача з заявою про виправлення некоректно зазначену інформацію про Клієнта в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а саме: прізвище Клієнта з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_3 » на підставі скан.копії паспорту та РНОКПП Клієнта та поновлення з 01.11.2024 нарахування та виплату щомісячної страхової виплати; виплатити заборгованість з щомісячної страхової виплати, що склалась за період з дати припинення її виплати до сьогоднішнього дня.

Листом від 30.01.2025 №0500-0202-8/8553 відповідач на адвокатський запит повідомив, що корегування персональних даних в електронній особовій картці ОСОБА_1 здійснено на підставі інформації, яка містилась в електронній особовій справі потерпілого, що була автоматично мігрована на облік Головного управління від Фонду соціального страхування. Приведення у відповідність даних здійснюється на підставі звернення шляхом подання анкети застрахованої особи для Реєстру особисто або в електронній формі через відповідну заяву. Інших способів внесення змін до анкети застрахованої особи для Реєстру, в тому числі уповноваженою особою шляхом направлення пакету документів через адвокатський запит, не передбачено.

Також, листом від 06.02.2025 №2917-2022/К-02/8-0500/25 відповідач на адвокатський запит повідомив, що корегування персональних даних ОСОБА_1 в Реєстрі, зокрема прізвища, здійснено не Головним управлінням, а автоматично, на підставі персональних даних, які містились в електронній особовій справі потерпілого, що була автоматично мігрована на облік Головного управління від Фонду соціального страхування. Продовження щомісячних страхових виплат буде здійснено за умови приведення у відповідність персональних даних ОСОБА_1 в Реєстрі.

При ухваленні рішення апеляційний суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

З 01 січня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21 вересня 2022 року № 2620-IX, ч. 2 розд. VII Прикінцеві та перехідні положення якого припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Отже, з 01 січня 2023 року (у зв`язку з припиненням Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду, які реорганізуються шляхом приєднання до Пенсійного фонду України) повноваження управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях передані до відповідних територіальних органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV (далі - Закон № 1105-ХIV), страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Як слідує з приписів п.1 ч.1, ч.5, 6-9 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», страхові виплати здійснюються щомісяця у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку або за рішенням суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Страхові виплати здійснюються протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати здійснюються протягом строку, встановленого медико-соціальною експертною комісією або експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи для повнолітнього потерпілого та ЛКК для неповнолітнього потерпілого.

Строк здійснення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого під час наступного оцінювання для повнолітнього потерпілого та огляду ЛКК для неповнолітнього потерпілого, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до уповноваженого органу управління. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується, за умови підтвердження втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку з підвищенням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Страхові виплати за поточний місяць здійснюються протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим, здійснюються за рахунок коштів соціального страхування.

За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їхні поточні рахунки в банку.

Суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має на це право, можуть бути утримані територіальними органами уповноваженого органу управління, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або якщо у документах подано завідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

Порядок припинення здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг визначений нормами статті 40 Закону № 1105-ХIV.

Частиною 1 статті 40 Закону 1105-ХIV передбачено, що здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються:

1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) у разі смерті отримувача страхових виплат;

7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого;

8) в інших випадках, передбачених законом.

З аналізу норм статті 40 Закону № 1105-ХIV вбачається, що визначені законодавством підстави припинення здійснення страхових виплат не є вичерпними.

Також, слід зауважити, що зі змісту наведеної норми законодавства вбачається, що «інші випадки» для припинення здійснення страхових виплат повинні також бути передбачені саме законом.

Відтак, Законом України «Про верифікацію та моніторинг державних виплат» від 03 грудня 2019 року № 324-IX (далі Закон № 324-IX), визначено правові та організаційні засади здійснення верифікації та моніторингу державних виплат в Україні.

Метою цього Закону, згідно його преамбули, є підвищення адресності державних виплат, сприяння розбудові системи соціального забезпечення, а також забезпечення ефективного використання бюджетних коштів.

Відповідно до ст. 1 Закону № 324-IX, в контексті цього закону:

- верифікація - комплекс заходів щодо збору та перевірки достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних;

- державні виплати - пенсії, допомоги, пільги, субсидії, соціальні стипендії, інші виплати, що здійснюються за рахунок коштів державного, місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування;

- моніторинг - систематична діяльність з проведення аналізу інформації, отриманої під час верифікації, та аналізу результатів верифікації;

- органи, що здійснюють державні виплати, - розпорядники бюджетних коштів, інші органи, установи та організації, що призначають, нараховують та/або здійснюють державні виплати;

- реципієнти - фізичні особи, яким призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, а також фізичні особи, які звернулися за призначенням державних виплат.

З огляду на викладене, дія Закону № 324-IX за суб`єктним складом поширюється на спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 6 Закону № 324-IX, орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, зобов`язаний надавати органам, що здійснюють державні виплати, своєчасно та в повному обсязі рекомендації за результатами здійснення верифікації, а також інформацію, необхідну для опрацювання рекомендацій.

Згідно ст. 7 Закону № 324-IX, органи, що здійснюють державні виплати, мають такі повноваження: проводити додаткові перевірки інформації, наданої реципієнтами під час звернення за державними виплатами та опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат; надсилати запити для отримання інформації, що впливає на право реципієнтів на отримання державних виплат; приймати рішення щодо припинення або продовження державних виплат реципієнтам за результатами опрацювання рекомендацій, наданих органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат; здійснювати передбачені законодавством заходи щодо повернення та/або стягнення сум неправомірно отриманих державних виплат.

Частиною 1 ст. 8 Закону № 324-IX, суб`єкти надання інформації в обов`язковому порядку та безоплатно надають органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, інформацію, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат, персональні дані з автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких вони є, у тому числі інформацію з обмеженим доступом.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 9 Закону № 324-IX, верифікація державних виплат здійснюється в інформаційно-аналітичній платформі шляхом застосування комплексу заходів із збору, проведення аналізу та порівняння параметрів інформації, отриманої від суб`єктів надання інформації, за кожним реципієнтом з подальшим визначенням відповідності інформації визначеним законодавством вимогам, що впливають на визначення права на отримання та розмір державних виплат, а також виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

Порядок здійснення верифікації та моніторингу державних виплат встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік державних виплат, що підлягають верифікації, затверджує орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що формують та реалізують державну політику у сфері надання відповідних державних виплат.

Відповідно до ст. 13 Закону № 324-IX, для здійснення верифікації та моніторингу державних виплат використовується така інформація про реципієнта: прізвище, ім`я, по батькові; дата народження/смерті; місце народження; стать; серія, номер, дата видачі паспорта громадянина України та найменування уповноваженого суб`єкта, що його видав (номер, дата видачі паспорта громадянина України у формі картки та код уповноваженого суб`єкта, що його видав), а для іноземців та осіб без громадянства - реквізити паспортного документа іноземця та/або документа, що підтверджує право на постійне або тимчасове проживання в Україні; серія, номер, дата видачі свідоцтва про народження дитини реципієнта; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі та дата внесення інформації про особу до цього реєстру; відомості про зареєстроване та фактичне місце проживання; реєстраційний номер облікової картки платника податків (або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); інформація, отримана від суб`єктів надання інформації, що підтверджує або спростовує право на отримання та розмір державних виплат відповідно до законодавства; інформація, що подається реципієнтом під час призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат, відповідно до визначених законодавством вимог для отримання таких виплат, необхідна для здійснення верифікації.

Інформація про відкриті в банках на ім`я реципієнтів рахунки, операції та залишки за ними отримується відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 16 Закону № 324-IX, за результатами верифікації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, надає органам, що здійснюють державні виплати, підтвердження відповідності наданої реципієнтом інформації вимогам законодавства, що впливають на визначення його права на отримання та розмір державних виплат, під час здійснення превентивної верифікації або рекомендації щодо:

1) проведення додаткової перевірки інформації, що містить невідповідності;

2) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Орган, що здійснює державні виплати, опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання.

За результатами опрацювання наданих рекомендацій орган, що здійснює державні виплати, приймає рішення щодо:

1) призначення (перерахунку) державної виплати;

2) припинення нарахування та/або здійснення державної виплати;

3) поновлення нарахування та/або здійснення державної виплати;

4) усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

Прийняття рішення про припинення державних виплат, а також про перегляд розміру або строку їх призначення приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

У разі виявлення під час здійснення верифікації розбіжностей даних щодо реципієнтів у різних джерелах інформації орган, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, інформує суб`єктів надання інформації, які є володільцями, розпорядниками та/або адміністраторами автоматизованих інформаційних систем, реєстрів, баз даних інформації про реципієнтів, про виявлені факти таких розбіжностей для вжиття заходів відповідно до законодавства.

Системно проаналізувавши наведені норми Закону № 324-IX, суд дійшов висновку що у разі надання органом, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, органу, що здійснює державні виплати рекомендацій щодо усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати, останній опрацьовує отримані рекомендації у строк, що не перевищує 15 робочих днів з дня їх отримання та за результатами опрацювання наданих рекомендацій в контексті спірних правовідносин мав прийняти рішення щодо припинення нарахування та/або здійснення державної виплати або рішення щодо усунення невідповідностей даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, володільцем, розпорядником та/або адміністратором яких є орган, що здійснює державні виплати.

За проведеною верифікацією Міністерства фінансів України відповідно до вимог Закону №324 виявлена невідповідність у базах даних державних органів: в даних, що були надані для здійснення верифікації, інформація про документ, що посвідчує особу реципієнта, якому призначено державну виплату, відсутня.

За результатами опрацьованих рекомендацій Міністерства фінансів України з 01.11.2024 нарахування щомісячних страхових виплат позивачу було призупинено до усунення невідповідностей в персональних даних отримувача.

Суд вважає, що така позиція відповідача є помилковою, з огляду на наступне.

У спірних правовідносинах приписи Законів № 1105-ХIV та № 324-IX треба тлумачити у взаємозв`язку.

Частина перша статті 40 Закону № 1105-ХIV встановлює, що здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються:

1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;

3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;

4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;

5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;

6) у разі смерті отримувача страхових виплат;

7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого;

8) в інших випадках, передбачених законом.

Як зазначалось вище, ст. 1 Закону № 324-IX визначає, що верифікація це комплекс заходів направлених на:

- збір та перевірку достовірності інформації, що визначена законодавством для призначення, нарахування та/або здійснення державних виплат і впливає на визначення права на отримання та розмір таких виплат;

- виявлення невідповідності даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних.

Стаття 16 Закону № 324-IX, яка визначає результати верифікації державних виплат, не встановлює випадків припинення здійснення страхових виплат, а тільки надає відповідачу право припинення нарахування та/або здійснення державної виплати за результатами опрацювання наданих рекомендацій, при цьому рішення про припинення державних виплат приймається органом, що здійснює державні виплати, відповідно до законодавства, що регламентує здійснення державних виплат.

Таким чином, норма ст. 16 Закону № 324-IX в цій частині є бланкетною та в частині визначення наявності підстав для припинення здійснення страхових виплат відсилає до приписів Закону № 1105-ХIV.

З огляду на викладене, припинення здійснення страхових виплат відповідно до Закону № 324-IX на підставі рекомендації органу, що здійснює верифікацію та моніторинг державних виплат, можливе тільки у разі наявності відповідної підстави в Законі № 1105-ХIV.

Єдиною такою підставою в ст. 40 Закону № 1105-ХIV в контексті приписів Закону № 324-IX є призначення страхових виплат на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Поряд з цим, надані Міністерством фінансів України рекомендації не встановлюють недостовірності відомостей, зазначених в документах, на підставі яких позивачу призначено страхові виплати, а констатують невідповідність інформації, яка міститься у даних у автоматизованих інформаційних системах, реєстрах, базах даних, розпорядником та/або адміністратором яких є відповідач, тим даним, що містяться в Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, що по своїй суті не є тотожним та не є підставою для припинення страхових виплат.

З огляду на викладене, відповідач помилково інтерпретував зазначені рекомендації як підставу для припинення страхових виплат позивачу.

На момент призначення страхових виплат та продовження їх нарахуванням на виплати, РНОКПП, номер паспорта, реквізит прізвища, імені, по-батькові позивача були дійсними та не містили жодних недостовірних відомостей. Доказів протилежного відповідач до суду не надав, як і не надав доказів встановленої невідповідності РНОКПП, номер паспорта, реквізит прізвища, імені, по-батькові позивача Державному реєстру.

Також, під час розгляду справи відповідач не надав жодних доказів того, що управлінням на адресу позивача надсилались письмові повідомлення щодо необхідності з`ясування обставин, які встановлені під час верифікації щодо недійсності його РНОКПП, номер паспорта, реквізит прізвища, імені, по-батькові.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем припинено страхові виплати позивачу без встановлених законодавством підстав, не у порядку, визначеному Законом № 1105-ХIV.

Поряд з цим, слід зазначити, що у цій справі сам факт існування у позивача права на отримання страхових виплат не є спірним між сторонами. Суть права позивача є достатньо чіткою і передбачено діючим законодавством. Суд враховує, що в силу положень статті 1 Протоколу №1 до Конвенції, з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини вимоги щодо пенсії безперечно підпадають під дію цієї статті і вважаються майном, а майно, яке має особа-це конвенційне поняття права власності, та як абсолютне тлумачення, це те на що особа може розраховувати.

Перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що буд-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Позбавлення власності можливо тільки «на умовах передбачених законом» і повинно переслідувати легітимну мету. Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції, а тому, при будь-якому втручанні державних органів у право на мирне володіння майном повинно бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем не надано жодних доказів правомірності припинення страхових виплат за спірний період позивачу, тому суд вважає таке втручання не виправданим з урахуванням вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Конституційне право позивача на отримання страхових виплат не може бути обмежено з огляду на приписи Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Не виплата страхових виплат, які гарантовані Конституцією України є прямим порушенням статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини.

Таким чином, право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді отримання щомісячної страхової виплати було відповідачем порушено.

Як встановлено судом під час розгляду справи, право на отримання позивачем страхових виплат відповідачем не оскаржується та судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що припинення страхових виплат позивачу відбулось не з підстав та не у порядку, визначеному Законом № 1105-ХIV.

Разом з цим, позовні вимоги про зобов`язання привести у відповідність дані про застраховану особу позивача в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування документам позивача задоволенню не підлягають, оскільки у спірних правовідносинах належним та повним способом захисту порушених прав позивача є поновлення страхових виплат, через те, що позивач не позбавлений права звернення до відповідача з необхідними документами для приведення у відповідність своїх даних.

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року у справі № 200/939/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 01 липня 2025 року.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

Т. Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв