Справа № 200/1128/25
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року Справа№200/1128/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у спрощеному позовному (письмовому) провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним незарахування до страхового стажу періодів роботи з 27.08.1979 по 01.09.1980, з 15.01.1992 по 16.06.1992, з 01.07.1994 по 30.09.1994, зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 27.08.1979 по 01.09.1980, з 15.01.1992 по 16.06.1992, з 01.07.1994 по 30.09.1994.

За змістом позову під час розгляду заяви про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди роботи через недоліки оформлення запису про звільнення в трудовій книжці та періоди роботи у Російській Федерації через припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Посилаючись на протиправність неврахування до страхового стажу зазначених періодів роботи позивач просив зобов`язати відповідача їх врахувати.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області проти задоволення заявлених позивачем вимог заперечував, підстави незгоди із позовом навів у наданому до суду відзиві. У наданому до суду відзиві відповідач зазначив про відсутність підстав для врахування до стажу періоду роботи на підставі відомостей трудової книжки, записи про яку мають недоліки оформлення та періодів роботи позивача в Російській Федерації після припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

03.04.2025 проведено повторний автоматичний розподіл справи, за його наслідком справу передано на розгляд судді Михайлик А.С.

Ухвалою від 09.04.2025 адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії прийнято до провадження судді Донецького окружного адміністративного суду Михайлик А.С.

Згідно з ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 цього Кодексу датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Позивач, ОСОБА_1 , 1962 року народження, з квітня 2016 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області, є одержувачем пенсії по інвалідності.

07.01.2025 позивач звернувся до органу призначення пенсії через Веб-портал Пенсійного фонду України із заявою про перехід на інший вид пенсії пенсію за віком.

Заяву позивача за принципом екстериторіальності опрацьовано Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, що є відповідачем у справі. Рішенням від 13.01.2025 №04 позивачу відмовлено в переході з пенсії по інвалідності на пенсію за віком через відсутність 22 років страхового стажу. Згідно з рішенням відповідача страховий стаж позивача становить 16 років 11 місяців 10 днів.

За змістом рішення до страхового стажу, окрім іншого не враховано період з 27.08.1979 по 01.09.1980 через виправлення в даті наказу про звільнення та періоди роботи на території РРФСР після 31.12.1991, оскільки з 01.01.2023 Російська Федерація припинила участь в угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Наведені обставини визнаються сторонами та не є спірними.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ, ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 4 Закону № 1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст. 10 Закону № 1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Частиною 3 ст. 45 Закону № 1058 визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

Частиною 3 ст. 26 Закону № 1058 встановлено що в період з 01.01.2025 по 31.12.2025 особа має право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 років за наявності страхового стажу від 22 до 32 років.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV).

Згідно із ст. 24-1 Закону №1058 періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Періоди трудової діяльності до 01.01.1992 за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди особа повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.

Не зараховуються до страхового стажу періоди трудової діяльності за межами України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та на тимчасово окупованих територіях України після 19.02.2014 особі, яка після 19.02.2014 проходила військову службу (службу) у збройних силах, органах внутрішніх справ, органах державної безпеки, поліції, інших військових формуваннях, перебувала на посадах державної служби, на посадах в органах місцевого самоврядування у відповідних органах (формуваннях) Російської Федерації, добровільно займала посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, утворених на тимчасово окупованій території України, зокрема в окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконних судових або правоохоронних органах, а також добровільно брала участь у незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, утворених на тимчасово окупованій території України, та/або у збройних формуваннях держави-агресора.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, що діяв до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання.

Згідно з ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У періоді оформлення позивачу запису в трудовій книжці про роботу з 27.08.1979 по 01.09.1980 діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 №162 (надалі Інструкція №162).

Згідно з пунктом 1.1. Інструкцій № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження.

Згідно з пунктом 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про винагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05.01.1993". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.13 Інструкції № 162 у графі 3 розділу "Відомості про роботу" як заголовок пишеться повне найменування підприємства. Під цим заголовком у графі 1 ставиться порядковий номер запису, що вноситься, у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу. У графі 3 пишеться: "Прийнятий або призначений до такого-то цеху, відділу, підрозділу, на дільницю, виробництво" із зазначенням його конкретного найменування, а також роботи,професії або посади і присвоєного розряду. Записи про найменування роботи, професії або посади на яку прийнятий працівник, виконуються для робітників та службовців відповідно до найменування професій і посад, зазначених у "Класифікаторі професій".

Підпунктом 2.26 Інструкції № 162 встановлено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

Згідно з підпунктом 4.1. Інструкції № 162 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

13.03.1992 Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (надалі також - Угода від 13.03.1992).

В статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.

Згідно з частинами 2 та 3 статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 13328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення". Угода припинила свою дію для України 19.06.2023 відповідно до інформації, наведеної в листі Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 N 72/14-612-108210)

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ

Спірним питанням у межах цієї справи є правомірність неврахування до страхового стажу під час вирішення питання про можливість призначення позивачу пенсії за віком періодів роботи з 27.08.1979 по 01.09.1980 з підстав недоліків оформлення записі в трудовій книжці та періодів роботи з 15.01.1992 по 16.06.1992 та з 01.07.1994 по 30.09.1994 з підстав припинення дії Угоди від 13.03.1992.

Трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 , копія якої наявна в матеріалах справи містить такі записи про роботу позивача у спірних періодах:

27.08.1979 прийнято на роботу до Тресту «Печорлесстрой» (Будуправління № 14) теслярем на 3 ділянці 2 розряду (запис № 1);

28.01.1980 встановлено 3 розряд тесляра (запис № 2);

01.09.1980 направлений на навчання до Ухтінського лісотехнічного технікуму за рахунок підприємства (запис № 3). Підставою внесення запису № 3 визначено наказ № 106 від 29.07.1980, у році наказу наявне виправлення.

15.01.1992 прийнято керівником групи до Проектно вишукувального кооперативу «Абрис» (Ямало-Ненецький Автономний округ Тюменської області) (запис № 18);

16.06.1992 звільнений за власним бажанням (запис № 19);

01.07.1994 прийнятий тимчасово майстром до Акціонерного товариства «Ямалтрансстрой» ;

02.08.1994 переведений майстром постійно (запис № 21);

30.09.1994 звільнений за власним бажанням (запис № 22).

При вирішенні питання щодо правомірності неврахування періоду роботи позивача з 27.08.1979 по 01.09.1980 до стажу суд на підставі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18), згідно з якими певні недоліки заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. В постанові суду зазначено, що самі по собі виявлені суб`єктом владних повноважень недоліки в оформленні окремих записів трудової книжки не обумовлюють недійсності трудової книжки, не призводять до суттєвого чи істотного впливу на зміст відомостей про трудову діяльність позивача, а тому трудова книжка позивача, що містить записи про періоди роботи на відповідних посадах у зазначені періоди часу, є належним доказом роботи позивача.

Суд зазначає, що виявлений відповідачем недолік оформлення запису про звільнення виправлення у році наказу про звільнення, не є достатньою підставою для відмови у зарахуванні відповідного трудового стажу, оскільки не спростовує факту зайнятості позивача, наявні у трудовій книжці записи №№ 1-3 про роботу в період з 27.08.1979 по 01.09.1980, є послідовними та взаємопов`язаними, не містять розбіжностей чи суперечностей, стосуються періоду трудової діяльності позивача.

За таких обставин, пенсійний орган, не здійснивши наданих йому ч. 3 ст. 44 Закону № 1058 повноважень вимагати від підприємств, організацій та окремих осіб документів для перевірки обґрунтованості та достовірності відомостей трудової книжки, фактично переклав юридичну відповідальність за неналежне та неправильне оформлення трудової книжки на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), а тому зазначена відмова у врахуванні спірних періодів до страхового стажу позивача не може вважатися обґрунтованою, добросовісною та розсудливою.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності неврахування до страхового стажу періоду роботи позивача 27.08.1979 по 01.09.1980 та можливість врахування зазначеного періоду до страхового стажу на підставі відомостей трудової книжки.

Під час надання оцінки правомірності неврахування відповідачем періодів роботи у Російській федерації через припинення дії Угоди від 13.03.1992 суд виходить із такого.

Положеннями ст. 24 Закону № 1058 встановлено, що страховий стаж за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку обчислюється на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом

Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 була чинною на момент набуття стажу позивача (1992-1994 роки), а тому підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ. Суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Оскільки Угодою від 13.03.1992 встановлювалося врахування трудового стажу, набутого на території будь-якої з держав учасниць, періоди роботи позивача з 15.01.1992 по 16.06.1992 та з 01.07.1994 по 30.09.1994 підлягали врахуванню відповідачем під час обчислення стажу позивача. З огляду на зазначене суд не приймає як необґрунтовані доводи відповідача щодо неможливості зарахування до страхового стажу позивача вищевказаного періоду роботи в РФ з огляду на те, що РФ припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 підтверджено періоди трудової діяльності позивача на території РФ з 15.01.1992 по 16.06.1992 та з 01.07.1994 по 30.09.1994.

Таким чином, позивачем подано документи для підтвердження стажу його роботи на території іншої держави - РФ, при цьому такий стаж підлягає визнанню на території України відповідно до положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, що діяла на момент набуття стажу позивачем.

Враховуючи вище викладене, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та, як наслідок, наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи ч задоволення судом вимог позивача, суд вважає за можливе присудити на користь позивача з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за квитанцією від 08.02.2025 № 0.0..1 в сумі 1211,20 грн.

Беручи до уваги викладене вище, на підставі положень Законів України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи з 27.08.1979 по 01.09.1980, з 15.01.1992 по 16.06.1992, з 01.07.1994 по 30.09.1994.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період роботи 27.08.1979 по 01.09.1980, з 15.01.1992 по 16.06.1992, з 01.07.1994 по 30.09.1994.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або якщо справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 (позивач), місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач), адреса: 84122, Донецька обл., м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3,

Суддя А.С. Михайлик