Справа № 420/8976/25
Суддя: Самойлюк Г.П.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8976/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 , яка викладена у листі від 19.03.2025 №08/6759-25-Вих, у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами як військовослужбовця, який має на самостійному вихованні та утриманні дитину віком до 18 років;

- зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) прийняти наказ про звільнення сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - моториста групи прикордонних катерів впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) з військової служби відповідно до поданого рапорту від 27.02.2024 року вх. 02.22/9722/25-Вн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач письмово «по команді» звернувся рапортом до начальника, в якому просив звільнити його з військової служби в запас, за статтею 26 частиною п`ятою пунктом 3 підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України), до якого додав всі необхідні документи. За результатом розгляду даного рапорту позивачу відмовлено у його задоволенні, оскільки документи, які додані до рапорту, не підтверджують жодну обставину (крім наявності дитини до 18 років) для звільнення з військової служби. Вказану відмову позивач вважає протиправною, оскільки ним подано докази для підтвердження самостійного виховання та утримання дитини до 18 років, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 31.03.2025р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (ст. 262 КАС України); встановлено, що справа буде розглянута судом на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що надані позивачем до рапорту документи не підтверджують підстави для звільнення відповідно до статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позивачем подано відповідь на відзив (вх№ЕС/37724/25 від 18.04.2025р) та додаткові пояснення (вх№ЕС/45254/25 від 09.05.2025р).

Відповідачем подано заперечення на відповідь на відзив (вх№ЕС/45219/25 від 09.05.2025р.).

Позивачем подано додаткові пояснення у справі (вх№ЕС/45254/25)

За приписами ч.5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відтак, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у НОМЕР_3 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 06.06.2012р. позивач є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю ОСОБА_2 є ОСОБА_3 .

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.09.2023 у справі №496/5559/23, яке набрало законної сили 13.10.2023, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 05 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 96 та після розірвання шлюбу залишено неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21.11.2023 у справі №496/5559/23 роз`яснено рішення суду від 13.10.2023, а саме, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 вересня 2023 року залишено неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займається самостійним вихованням (дитини) сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01.10.2024 у справі №496/5559/23 роз`яснено рішення суду від 13.10.2023, а саме, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 вересня 2023 року залишено неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займається самостійним вихованням та утриманням (дитини) сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наданої до суду копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 від 25.03.2025: Я, ОСОБА_3 , мати малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане відділом ДРАЦС Біляївського РУЮ Одеської області 06 червня 2012 року), цією заявою підтверджую те, що мій малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на повному вихованні та утриманні його батька ОСОБА_1 , який здійснює це самостійно. Я не приймаю участі у вихованні та утриманні мого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно акту обстеження депутата Біляївської міської ради Крачкова Андрія Миколайовича від 23.09.2024 року, ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виконавчого комітета Біляївської міської ради від 23.09.2024 року №1252, до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , входить: ОСОБА_2 , 2012 р.н., син.

Позивач 27.02.2025 письмово «по команді» звернувся рапортом до начальника впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) майора ОСОБА_4 , в якому просив звільнити його з військової служби в запас, за статтею 26 частиною п`ятою пунктом 3 підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

Рапорт зареєстровано 27.02.2025 за вхідним №02.22/9722/25-Вн.

До рапорту Позивачем було додано: копію рішення суду на 8 аркушах (рішення від 01.09.2023 та дві ухвали від 21.11.2023 та від 01.10.2024 у справі №496/5559/23); копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 .

За результатами розгляду рапорту позивачу надано відповідь (лист№08/6759-25-Вих від 19.03.2025), відповідно до якої підстави для звільнення з військової служби за доданими до рапорту документами відсутні.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні його з військової служби, позивач звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою та другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу статті 65 Основного Закону України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).

Згідно з частинами першою та другою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями..

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.

Частиною шостою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачені наступні види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави та порядок звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону №2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями тимчасово непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби. Пунктом «в» частини 2 статті 26 Закону України №2232-ХІІ визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у відставку, якщо через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до пп. «г» п.3 ч.5 статті 26 Закону України №2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

При цьому, згідно з п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення №1153 (пункт 12.1 Інструкції №170).

Відповідно до пункту 12.11 розділу XIІ Інструкції №170 перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції. Згідно з пунктом 5 Переліку документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби (додаток 19) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме: 14) військовослужбовцями, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, зник безвісти, визнаний безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України: копія свідоцтва про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства (материнства) особи; один із документів: копія свідоцтва про смерть одного з батьків, або копія рішення суду про визнання одного із батьків безвісно відсутнім, або оголошення померлим, або копія рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або копія вироку суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (копія рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України..

Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до пунктів 6 та 7 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 12 Положення №1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює спірні правовідносини в умовах воєнного стану.

Звільнення військовослужбовців із військової служби під час дії особливого періоду регламентовано пунктом 225 Положення №1153/2008.

Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»: у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно з положеннями пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Абзацом четвертим пункту 241 Положення №1153/2008 визначено, що накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з пунктом 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Верховним Судом у постанові від 06.06.2024 у справі №140/25460/23 констатовано, що розгляд рапорту про звільнення з військової служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність, зокрема, сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Судом встановлено, що позивач 27.02.2025 письмово «по команді» звернувся рапортом до начальника впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) майора ОСОБА_4 , в якому просив звільнити його з військової служби в запас, за статтею 26 частиною п`ятою пунктом 3 підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України) (а.с.23).

Рапорт зареєстровано 27.02.2025 за вхідним №02.22/9722/25-Вн.

До рапорту Позивачем було додано: копію рішення суду на 8 аркушах (рішення від 01.09.2023 та дві ухвали від 21.11.2023 та від 01.10.2024 у справі №496/5559/23); копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 .

Позивач, наполягаючи на необхідності самостійного виховання та утримання дитини до 18 років зазначає, що така необхідність підтверджена рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.09.2023 у справі №496/5559/23, яке набрало законної сили 13.10.2023р , ухвалами Біляївського районного суду Одеської області від 21.11.2023р, від 01.10.2024р. у справі №496/5559/23 про роз`яснення рішення, нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 від 25.03.2025р., актом обстеження депутата Біляївської міської ради Крачкова Андрія Миколайовича від 23.09.2024 року, довідкою виконавчого комітета Біляївської міської ради від 23.09.2024 року №1252.

З огляду на підстави відмови в задоволені рапорту позивача про звільнення з військової служби, викладені у листі начальника НОМЕР_3 прикордонного загону №08/6759-25-Вих від 19.03.2025, судом підлягає з`ясуванню обставина допустимості наданих позивачем доказів для підтвердження необхідності самостійного виховання та утримання дитини до 18 років.

Надаючи оцінку доводам та доказам сторін, суд зазначає таке.

Як зазначалось судом вище, позивач є батьком неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.09.2023 у справі №496/5559/23, яке набрало законної сили 13.10.2023, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 05 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Біляївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 96 та після розірвання шлюбу залишено неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 21.11.2023 у справі №496/5559/23 роз`яснено рішення суду від 13.10.2023, а саме, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 вересня 2023 року залишено неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займається самостійним вихованням (дитини) сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 01.10.2024 у справі №496/5559/23 роз`яснено рішення суду від 13.10.2023, а саме, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 вересня 2023 року залишено неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займається самостійним вихованням та утриманням (дитини) сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначене рішення та ухвали набрали законної сили.

За приписами статей 150 та 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Факт відсутності участі батька або матері у вихованні дитини може бути підтверджений судом.

Надаючи в сукупності оцінку доводам позивача, та відповідно тим документам, які додавались до рапорту, та відповідно до суду разом із цим позовом, то суд доходить висновку, що такі свідчать про те, що позивач самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд зазнає, що такий факт підтверджується як рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.09.2023 у справі №496/5559/23, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та після розірвання шлюбу залишено неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з його батьком - ОСОБА_1 , ухвалами Біляївського районного суду Одеської області від 21.11.2023, 01.10.2024р., якими роз`яснено рішення суду від 13.10.2023, а саме, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01 вересня 2023 року залишено неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживати з його батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займається самостійним вихованням та утриманням (дитини) сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Між-цим, суд зазначає, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 у справі №201/5972/22, зроблено висновок про те, що факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження.

Зважаючи на практику Верховного Суду, суд зазначає, що у даній справі самостійне виховання дитини батьком встановлено не за правилами окремого провадження, а за рішенням суду, яким вирішено розірвати шлюб та залишено неповнолітнього сина ОСОБА_2 на вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 .

Частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зазначене рішення та ухвали суду набрали законної сили та встановлені ними обставини у розумінні ч.4 ст.78 КАС України мають преюдиційне значення для вирішення даної справи.

При цьому, у рішеннях ЄСПЛ від 28.11.99 р. по справі "Brumarescu v. Romania" та від 24.07.2003 по справі "Ryabykh v. Russia" Європейським судом зазначено, що одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд звертає увагу на те, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 01.09.2023 у справі №496/5559/23, ухвалами суду, які набрали законної сили та, відповідно, не можуть ставитися під сумнів, фактично встановлено відсутність участі матері у вихованні та утриманні сина - ОСОБА_2 , однак вказаного відповідачем при прийнятті рішення не було враховано.

Крім того суд врахувує надані позивачем разом з позовною заявою додаткові документи на підтвердження самостійного виховання та утримання його неповнолітнього сина та, відповідно, наявності у нього підстав на звільнення з військової служби, а саме: - нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_3 від 25.03.2025, в якій зазначено, що: Я, ОСОБА_3 , мати малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане відділом ДРАЦС Біляївського РУЮ Одеської області 06 червня 2012 року), цією заявою підтверджую те, що мій малолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на повному вихованні та утриманні його батька ОСОБА_1 , який здійснює це самостійно. Я не приймаю участі у вихованні та утриманні мого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ., акт обстеження депутата Біляївської міської ради Крачкова Андрія Миколайовича від 23.09.2024 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з сином ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , довідку виконавчого комітета Біляївської міської ради від 23.09.2024 року №1252, відповідно до якої до складу сім`ї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , входить: ОСОБА_2 , 2012 р.н., син, довідку Служби у справах дітей Біляївської міської ради Одеського району Одеської області від 28.03.2025 № 99/01-22, складену на підставі акту обстеження житлово-побутових умов від 28.03.2025, відповідно до якої 28 березня 2025 року Службою у справах дітей міської ради здійснено виїзд за місцем мешкання АДРЕСА_1 та підтверджено факт самостійного виховання та утримання Позивачем малолітнього сина, ОСОБА_2 , без участі матері.

З огляду на встановлені обставини, суд приходить до висновку, що відмовляючи у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби в запас, за статтею 26 частиною п`ятою пунктом 3 підпунктом «г» через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України), відповідач діяв протиправно, не у відповідності до вимог чинного законодавства, без взяття до уваги рішень районного суду якими фактично встановлено перебування ОСОБА_2 на утриманні та вихованні батька ОСОБА_1 .

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) прийняти наказ про звільнення сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - моториста групи прикордонних катерів впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) з військової служби відповідно до поданого рапорту від 27.02.2024 року вх. 02.22/9722/25-Вн., суд зазначає наступне.

Відповідно до до частини 4 статті 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

Даною нормою визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Про це зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справи №320/4182/20.

У цій справі Верховний Суд наголосив, що поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У даній справі, на думку суду, відповідач зобов`язаний до вчинення конкретних дій - розглянути рапорт позивача та прийняти рішення про задоволення останнього. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти на власний розсуд - розглянути заяву, або ж ні; прийняти рішення про задоволення заяви, або ж рішення про відмову у її задоволенні. Визначальним є те, що у кожному конкретному випадку звернення особи із заявою, з урахуванням фактичних обставин, згідно із законом існує лише один правомірний варіант поведінки суб`єкта владних повноважень.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив наступний правовий висновок: «…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку».

Таким, чином, у цьому аспекті слід погодитися з позивача про наявність у суду повноважень ухвалити рішення про зобов`язання НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) прийняти наказ про звільнення сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - моториста групи прикордонних катерів впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) з військової служби відповідно до поданого рапорту від 27.02.2024 року вх. 02.22/9722/25-Вн.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_4 , Код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо відмови ОСОБА_1 , яка викладена у листі від 19.03.2025 №08/6759-25-Вих, у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами як військовослужбовця, який має на самостійному вихованні та утриманні дитину віком до 18 років.

Зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) прийняти наказ про звільнення сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії - моториста групи прикордонних катерів впс « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) з військової служби відповідно до поданого рапорту від 27.02.2024 року вх. 02.22/9722/25-Вн.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Самойлюк Г.П.