Справа № 300/1733/25
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" червня 2025 р. справа № 300/1733/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Чуприни О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Кераміка" до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу №115-ДПС від 18.12.2024, -
Товариство з обмеженою відповідальністю "Галицька Кераміка" (надалі по тексту також позивач, ТОВ "Галицька Кераміка", товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (надалі по тексту також відповідач, Південно-Західне МУ ДСПП, Управління) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №115-ДПС від 18.12.2024 (надалі по тексту також оскаржувана постанова, спірна постанова, постанова від 18.12.2024).
Як стверджує позивач, між товариством та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено цивільно-правові договори від 10.10.2024 за №1/10/24, за №2/10/24, за №3/10/24, про виконання визначеного, конкретного обсягу робіт, натомість прийняття на роботу на підставі останніх підтверджується наказом за №27 від 10.10.2024, а фактичне виконання актами прийому виконаних робіт.
Враховуючи наведене, на переконання ТОВ "Галицька Кераміка", дії позивача щодо укладення договорів цивільно-правового характеру не можуть бути розцінені як фактичний допуск працівників до роботи без оформлення трудового договору, а отже і про відсутність ознак порушення статті 24 КЗПП у відносинах з вказаними особами.
Серед іншого звернено увагу на відсутність в Управління повноважень на власний розсуд тлумачити умови укладення коментованих договорів, визначати їх недійсними, позаяк трудовий договір чи цивільно-правова угода передбачають волевиявлення обох сторін правочину на їх укладення у тій чи іншій формі, з тими чи іншими умовами.
Окрім того, у відповідача відсутні докази на засвідчення обставини того, що між позивачем та виконавцями стосовно роботи, що є предметом цивільно-правового договору, існували трудові відносини з приводу виконання таких же робіт, а також виконання такої за напрямками діяльності товариства.
Також позивачем зазначено про порушення процедурних вимог "Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за №509 від 17.07.2013 в частині прийняття спірної постанови без участі товариства, не повідомлення останнього про час та місце розгляду справи.
З наведених підстав ТОВ "Галицька Кераміка" просили позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.03.2025 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Залучено до участі у справі Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача (надалі по тексту також третя особа, ГУ ДПС в Івано-Франківській області, податковий орган). Одночасно судом витребувано докази, необхідні для розгляду справи (а.с.83-84).
Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці скористалося правом подання відзиву на адміністративний позов, який разом з письмовими доказами надійшов на адресу суду через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 02.04.2025 (а.с.88-124). З доводами позивача, викладеними у позовній заяві, відповідач не погоджується, вказує на безпредметність заявленого позову й відтак просить суд відмовити у його задоволенні, виходячи з наступного.
Як слідує з письмових пояснень ОСОБА_3 від 24.10.2024, останній вказує, що проходить випробування на посаді кочегара, робота виконується відповідно до вказівок та під контролем ТОВ "Галицька Кераміка". З приводу вказаного відповідач, з посиланням на приписи статті 26 КЗпП, вказує, що випробувальний термін застосовується виключно в трудових правовідносинах, що виключає виконання такої робіт за цивільно-правовим договором.
У свою чергу, у письмових поясненнях ОСОБА_2 від 24.10.2024 зазначено про зайняття ним посади різноробочого з режимом роботи з понеділка по п`ятницю з 09 год. 00 хв. по 16 год. 00 хв, субота та неділя вихідні дні, з чого Управління виснує про застосування графіку роботи, притаманного трудовим відносинам.
У контексті цивільно-правових договорів, укладених із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , Південно-Західне МУ ДСПП акцентує увагу на тому, що такі не мають деталізований предмет договору, а також визначений конкретний обсяг робіт, більше того, визначені в такому роботи, як "складання цегли, вивантаження цегли" пов`язані з основною діяльністю товариства за КВЕД 23.32 "Виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини". З наведеного стверджують про наявність у коментованих договорах істотних ознак трудових відносин.
Окрім того, на переконання відповідача, акти прийому виконаних робіт ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в межах яких здійснено посилання на цивільно-правові договори, містять суперечливі відомості, зокрема щодо номерів та дат останніх. Також позивачем подано повідомлення про прийняття на роботу стосовно вказаних осіб після складення акту перевірки, а долучені останнім до адміністративного позову звітні відомості та розрахунки за 4 квартал 2024 року містять дані, котрі вказують про прийняття на роботу не за цивільно-правовим договором.
Водночас, стосовно твердження товариства про прийняття оскаржуваної постанови без його участі та належного повідомлення про час та місце розгляду, зазначено про вручення такому повідомлень про розглядь, що засвідчується долученими копіями рекомендованих повідомлень оператора поштового зв`язку, натомість відсутність такого при розгляді не перешкоджає винесенню постанови від 18.12.2024.
На виконання ухвали суду про відкриття провадження у справі від 19.03.2025, відповідачем через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи 03.04.2025 скеровано письмові пояснення (а.с.125-133), за змістом якого Управління повторно звертається до вже викладених у межах відзив на адміністративний позов мотивів та обґрунтувань стосовно протиправності оскаржуваного рішення.
Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області подано до суду додаткові письмові пояснення за №9099/5/09-19-05-01 від 20.06.2025 (а.с.134-168), разом із долученням копій матеріалів фактичної перевірки.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, вивчивши зміст позовної заяви та відзиву на позов, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
Посадовими особами Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області у період з 24.10.2024 по 01.11.2024, на підставі наказу від 24.10.2024 за №3178-п (а.с.143) та направлень на перевірку від 24.10.2024 за №5941, №5942, №5943, №5944 (а.с.144-147) проведено фактичну перевірку господарської одиниці "цегельний завод", розташованого за адресою: с. Комарів, Галицький район, що належить суб`єкту господарської діяльності товариству з обмеженою відповідальністю "Галицька Кераміка".
При здійсненні перевірки посадовими особами Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області встановлено порушення статей 21-24 Кодексу законів про працю України.
Виявлені порушення стосувалися наступних обставин використання праці найманих працівників без укладення трудового договору, а саме відсутність трудового договору між товариством ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Коментована перевірка проводилася у присутності ОСОБА_4 (посада не зазначена), ОСОБА_2 (робочий), ОСОБА_3 (робочий), ОСОБА_1 (робочий), ОСОБА_5 (бухгалтер), про що зроблено відповідний запис в акті перевірки. Графа акту про наявність зауважень містить відмітку з власноруч проставленим підписом про відсутність останніх.
Окрім того, матеріали справи містять пояснення ОСОБА_4 (а.с.152), ОСОБА_6 від 24.10.2024 (а.с.153-154), ОСОБА_2 (а.с.155), а також вимогу про надання документів, а саме трудових угод з працівниками та документів, що засвідчують особи (копії), з вказівкою надати такі до 25.10.2024 о 11 год. 00 хв. за місцем здійснення перевірки або у приміщення податкового органу із зазначенням адреси (а.с.156) Така вимога отримана 24.10.2024 ОСОБА_4 , про що свідчать наявність відповідних відміток.
Окрім цього, Південно-Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці надіслано позивачу запрошення на розгляд справи про накладення штрафу, який відбудеться 11.12.2024 о 11 год. 20 хв. за зазначеною у такому адресою листом за №П3/3/7088-24 від 13.11.2024 (а.с.114).
Надалі Управлінням скеровано ТОВ "Галицька Кераміка" нове запрошення на розгляд справи, перенесене на 18.12.2024 о 14 год. 20 хв. за зазначеною у такому адресою, листом за №П3/1/7664-24 від 06.12.2024 (зворотній бік а.с.115).
Позивач, вважаючи протиправним винесення відповідачем постанови за №115-ДПС від 18.12.2024 про накладення штрафу в розмірі 240 000,00 гривень з підстав використання праці найманих працівників без укладення трудового договору, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.
У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.
Предмет адміністративного позову між позивачем та відповідачем врегульований положеннями Кодексу законів про працю України (надалі по тексту також КЗпП, Кодекс), Податковим кодексом України (надалі по тексту також ПК України, Кодекс), "Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 за №509 (надалі по тексту також Порядок №509).
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування;
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункти 80.2.2, 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України).
Суд звертає увагу, що на відміну від всіх інших передбачених законом перевірок, саме фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.
Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Так, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).
Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України однією з обов`язкових умов для початку проведення фактичної перевірки встановлено пред`явлення платнику податків копії наказу про проведення перевірки. Також визначено вимоги до такого наказу, а саме він має містити: дату видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Абзацами п`ятим і шостим пункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.
Системний аналіз зазначених вище по тексту судового рішення положень Податкового кодексу України дає підстави для висновку про виникнення права у посадових осіб податкового органу розпочати проведення фактичної перевірки за наявності хоча б однієї з підстав для їх проведення, визначених у відповідному наказі, а також за умови пред`явлення або надіслання, у випадках передбачених Кодексом, відповідних документів.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).
Поєднання визначених Податковим кодексом України підстав, як передумов проведення фактичної перевірки слугувала предметом дослідження Верховного Суду у постанові від 31.07.2024 у справі №2040/7330/18, зокрема, виснувано про можливість проведення такої у випадку дотримання наступних умов: повинна бути наявною одна з визначених підпунктах 80.2.1 - 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України підстав для проведення фактичної перевірки; підставою для проведення перевірки повинно бути рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом (процесуальна підстава); копія вказаного рішення має вручатися платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки (процедурна підстава).
Судом зі змісту наказу ГУ ДПС в Івано-Франківській області за №3178-п від 24.10.2024 (а.с.143) встановлено, що підставами для призначення спірної перевірки контролюючим органом визначені підпункти 80.2.2, 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, у відповідності до яких фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування; у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, ухваленої у складі Судової палати, сформував висновки, за змістом яких податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки. Тобто, якщо відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), покликання у наказі на сам лише підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Відповідно, такий наказ не можна вважати протиправним.
У зазначеній постанові суду Судова палата також акцентувала увагу на застосовності у спорах цієї категорії висновків Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Судова палата звернула увагу на наявність істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання "наявності підстав для проведення перевірки" від питання "достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі" та/або "недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки". Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 31.07.2024 у справі №821/789/18 вказує, що правовий аналіз пункту 80.2 статті 80 ПК України свідчить про те, що здебільшого підстави, передбачені у відповідних підпунктах цієї норми, встановлюють лише єдину передумову для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків вимог законодавства у певній сфері, яка і є фактичною підставою для проведення перевірки.
У цій адміністративній справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункти 80.2.2, 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правові підстави).
Так, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації "яка свідчить про можливі порушення" дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23.
В межах вищезгаданої постанови з метою забезпечення єдиного підходу до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок, Верховним Судом сформульовано наступний правовий висновок: "У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою.
У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним".
Водночас, беручи до врахування також висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, підставою для визнання наказів контролюючого органу або наслідків його реалізації протиправними є не будь-які недоліки, а лише ті, які є істотними і суттєво вплинули на реалізацію прав платника податків. Відсутність детальної конкретизації підстав перевірки не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним. Здійснюючи розгляд конкретної справи та оцінюючи обставини, підстави позову, суд не позбавлений можливості встановити та перевірити дійсну наявність або відсутність підстав для призначення фактичної перевірки згідно з наказом, у якому відображено мінімально допустимий обсяг інформації.
Фактичною підставою для призначення перевірки податковий орган визначив інформацію, яка міститься у листі Галицької міської ради Івано-Франківської області за №02.1-17/1876 від 10.10.2024 (а.с.141-142), а саме: "Комісією з питань благоустрою Галицької міської ради 10 жовтня 2024 року, за участю дільничного офіцера поліції відділення поліції №3 (м. Галич) Івано-Франківського районного управління поліції в Івано-Франківській області, було відвідано з метою розгляду звернення суб`єкт господарювання в селі Комарів, а саме ТзОВ "АБС Пластик".
ТзОВ "АБС Пластик" (інд. код. 33645751), здійснює господарську діяльність на території громади в селі Комарів, керівник Дякун Михайло Іванович (засновник і власник ОСОБА_7 ), вид діяльності 23.32 виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини. Зареєстроване підприємство в м. Івано-Франківськ, по вулиці Тролейбусна 1/52.
При відвідуванні даного підприємства працівниками Галицької міської ради візуально було встановлено, що там працювало близько 15-20 працівників. Вони виготовляли сирець цегли, проводили загрузку печі для випалювання цегли, розгружали готову продукцію та загружали на автотранспорт для відправки. При розмові з працівниками було встановлено, що більшість з них працює на даному підприємстві з квітня-травня 2024 року (коли було розпочато сезон виробництва цегли) та працюють без укладених трудових договорів, або не знають про їх укладення […]."
За змістом наказу про проведення фактичної перевірки за №3178-п від 24.10.2024 (а.с.143), з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, та відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, наказано посадовим особам Головного управління ДПС в Івано-Франківській області "провести фактичну перевірку цегельного заводу за адресою с. Комарів, Галицького району, з 24.10.2024 року".
Виходячи з наведених фактичних обставин, а також вимог податкового законодавства, котрі врегульовують процедурні питання проведення фактичної перевірки, суд зазначає наступне.
По-перше, розглядаючи лист Галицької міської ради Івано-Франківської області за №02.1-17/1876 від 10.10.2024, як джерело інформації, яка могла свідчити про можливі порушення платником податків законодавства (зокрема, щодо відсутності офіційного оформлення трудових відносин з працівниками), така, в розумінні застосованої у наказі за №3178-п від 24.10.2024 підстави, а саме підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, слугувала фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки й надала право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки.
По-друге, у розумінні вимог пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію.
У спірному випадку, на засвідчення існування фактичної підстави для проведення перевірки, третьою особою до матеріалів адміністративної справи долучено лист Галицької міської ради Івано-Франківської області за №02.1-17/1876 від 10.10.2024 (а.с.141-142), водночас будь-яких інших джерел отримання інформації, котра стосується саме ТОВ "Галицька Кераміка", ГУ ДПС в Івано-Франківській області не наведено та документального оформлення таких суду не надано, з чого суд доходить висновку про відсутність останніх станом на дату призначення фактичної перевірки позивача.
По-третє, як визначено пунктом 81.1 стаття 81 Податкового кодексу України, до обов`язкових реквізитів наказу про проведення перевірки віднесено: дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
За змістом наказу про проведення фактичної перевірки за №3178-п від 24.10.2024 (а.с.143), з метою здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, та відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.3, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, наказано посадовим особам Головного управління ДПС в Івано-Франківській області "провести фактичну перевірку цегельного заводу за адресою с. Комарів, Галицького району, з 24.10.2024 року".
З приводу наведеного суд зазначає, що за наявності у контролюючого органу достатніх відомостей, здобутих із листа Галицької міської ради Івано-Франківської області за №02.1-17/1876 від 10.10.2024 (а.с.141-142), зокрема в частині найменування та реквізитів суб`єкта, який перевіряється, останнім допущено порушення пункту 81.1 статті 81 ПК України в частині відображення у наказі про проведення перевірки обов`язкових реквізитів такого, що призвело до неналежної ідентифікації суб`єкта перевірки.
На переконання суду, наказ про проведення перевірки мав би чітко визначати платника податків, щодо якого здійснюється перевірка. У даному випадку, невідповідність формалізованих підстав для проведення перевірки у наказі фактичному об`єкту перевірки є грубим недоліком в оформленні рішення про проведення перевірки.
Спільним у обох суб`єктів господарювання є код економічної діяльності 23.32 "Виробництво цегли, черепиці та інших будівельних виробів із випаленої глини", проте вказана обставина не є достатньою підставою для їх ототожнення й, більше того, для проведення перевірки одного суб`єкта на підставі інформації, що стосується іншого.
Так, за наявності у контролюючого органу безпосереднього права на проведення перевірки ТОВ "АБС Пластик" за наслідком отримання від органу місцевого самоврядування інформації, котра є передумовою для здійснення податкового контролю, натомість ГУ ДПС в Івано-Франківській області призначено та проведено фактичної перевірку щодо ТОВ "Галицька Кераміка" на підставі інформації, що стосувалась іншого суб`єкта господарювання.
З наведеного слідує, що фактична перевірка позивача відбулася без наявності щодо цього конкретного суб`єкта фактичних та правових підстав, визначених пунктом 80.2 статті 80 ПК України, що виключає правомірність призначення, проведення та оформлення результатів такої.
По-п`яте, суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, сформовані у постанові від 08.09.2021 у справі №816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
У спірному випадку, судом встановлено, що наказ про проведення фактичної перевірки за №3178-п від 24.10.2024 був виданий за відсутності фактичних та, відповідно, правових підстав щодо ТОВ "Галицька Кераміка", а також містив істотні помилки в оформленні щодо ідентифікації об`єкта перевірки, з чого суд доходить висновку про неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і подальшому проведенні перевірки.
Так, згідно пункту 86.1 статті 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Водночас, відповідно до частини 1 статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами третьою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" встановлений "Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 за №509 (надалі по тексту також Порядок №509).
Як слідує з абзацу 1 пункту 2 Порядку №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім сьомим цього пункту) (надалі по тексту також уповноважені посадові особи).
Штрафи накладаються на підставі, зокрема, акта перевірки ДПС, її територіального органу, у ході якої виявлені порушення законодавства про працю (абзац 7 пункту 2 Порядку №509).
Пунктом 4 Порядку №509 встановлено, що під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу. За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Недотримання третьою особою передбачених законом процедур під час здійснення контрольних заходів свідчить про недопустимість отриманих доказів і, відповідно, про відсутність належних правових підстав для застосування Управлінням фінансових санкцій до ТОВ "Галицька Кераміка".
Таким чином, суд доходить висновку, що оскільки постанову Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за №115-ДПС від 18.12.2024 винесено на підставі акту перевірки, який був складений із порушенням встановленого порядку проведення перевірок, передбаченого податковим законодавством, що знайшло своє підтвердження у матеріалах справи та фактично відобразилося у відсутності фактичних та правових підстав у призначенні такої перевірки, оскаржувана постанова, якою на ТОВ "Галицька Кераміка" накладено штраф у розмірі 240 000,00 гривень, є протиправною й відтак підлягає скасуванню.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (частини 1, 2 статті 77 КАС України).
Суд за правилами статті 90 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Матеріалами адміністративної справи не підтверджено дотримання належної процедури здійснення податковим органом покладених на них повноважень у частині призначення та проведення фактичної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Кераміка", що виключає правомірність застосування до позивача постанови Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці за №115-ДПС від 18.12.2024 про накладення штрафу, заснованої на результатах такої перевірки.
За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає до задоволення.
Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає, що позивачем за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 3 600,00 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься платіжна інструкція №1450 від 13.03.2025 (а.с.5).
За відомостями Автоматизованої системи документообігу Івано-Франківського окружного адміністративного суду за даним платіжним документом до бюджету проведено зарахування судового збору в сумі 3 600,00 гривень.
За приписами частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що спірні правовідносини виникли з вини Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, яким необґрунтовано винесено постанову за №115-ДПС від 18.12.2024, підлягає стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в сумі 3 600,00 гривень.
Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесення ними інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.
На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати постанову Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення за №115-ДПС від 18.12.2024.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (ідентифікаційний код юридичної особи 44840602) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька Кераміка" (ідентифікаційний код юридичної особи 35694507) сплачений судовий збір в розмірі 3 600,00 гривень (три тисячі шістсот гривень нуль копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Галицька Кераміка" (ідентифікаційний код юридичної особи 35694507), вул. Галицька, буд. 31Є, с. Мединя, Галицький район, Івано-Франківська область, 77163;

відповідач Південно-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (ідентифікаційний код юридичної особи 44840602), вул. Івана Франка, 4, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 43968084), вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, Івано-Франківська область, 76018.

Суддя Чуприна О.В.