Справа № 140/2765/25
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про залишення позову без розгляду

30 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2765/25
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін заяву Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач ОСОБА_1 з 25.02.2022 перебував на військовій службі у ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до витягу з наказу начальника ВЧ НОМЕР_1 від 30.05.2023 № 157 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , стрільця 4 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону, призначеного наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 25.05.2023 № 260-РС на посаду стрільця відділення охорони взводу охорони роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби - АДРЕСА_1 , з 30.05.2023 виключений зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення.

Листом від 04.03.2025 року № 174/фс ВЧ НОМЕР_1 , у відповідь на адвокатський запит, повідомила, що при обчисленні розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, в 2022-2023 рр. тарифні коефіцієнти посадового окладу та окладу за військовим званням не множились на розмір прожиткового мінімуму станом на відповідний календарний рік чи 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня відповідного календарного року. Натомість, для обчислення розміру посадового окладу та окладу за військовим званням позивача в 2022-2023 рр. тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням множився на розмір прожиткового мінімуму, встановленого станом на 01.01.2018 року.

Вважаючи дії відповідача щодо застосування при нарахуванні грошового забезпечення та інших виплат розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позивач просить визнати протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо здійснення розрахунку та виплати грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби в період з 25.02.2022 по 20.05.2023 без урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, 01.01.2023, та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення, допомоги на оздоровлення, інших надбавок і доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку з проходженням служби в період з 25.02.2022 по 20.05.2023, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 та на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704 та провести виплату з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 26).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 29-38) відповідач позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних дій щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_1 .

Крім того, відповідач звернувся до суду із заявою про залишення позову без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Заява обґрунтована тим, що позивач з 30.05.2023 був виключений із списків особового складу частини, усіх видів забезпечення, та з наказу від 30.05.2023 № 157 та грошового атестату був обізнаний про всі складові розрахунку при звільненні. Позивач пропустив строк звернення до суду, оскільки з позовною заявою про перерахунок належних йому сум звернувся до суду 17.03.2025, тобто через один рік і дев`ять місяців після виключення зі списків особового складу частини (а. с. 41-46).

У відповіді на відзив (а. с. 48-50) представник позивача ОСОБА_2 вказала, що позивач був звільнений з військової служби 07.01.2025, про порушення свого права дізнався 04.03.2025, коли отримав відповідь ВЧ НОМЕР_1 , а тому тримісячний строк звернення до суду з цим позовом не пропущений.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про залишення позову без розгляду, з огляду на таке.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 у справі № 990/156/23 зазначила, що норма статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) є нормою матеріального права, яка визначає строк судового захисту права працівника у разі порушення законодавства про працю. Указана норма поширює свою дію на всіх працівників і службовців підприємства, установи, організації та незалежно від характеру їх трудової діяльності, у тому числі на осіб, які проходять публічну чи державну службу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 № 2352-IX (далі Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, у постанові від 21.03.2025 у справі № 460/21394/23 дійшов таких висновків: якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-IX, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону № 2352-IX). З урахуванням пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01.07.2023.

У цій справі спірний період з 25.02.2022 по 20.05.2023 умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності Законом № 2352-IX (19.07.2022) та після цього.

Період з 25.02.2022 до 19.07.2022 регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом № 2352-IX, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.

Проте період з 19.07.2022 по 20.05.2023 регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Наказом т. в. о. командира ВЧ НОМЕР_1 від 30.05.2023 № 157 (по стройовій частині) позивача ОСОБА_1 виключено із списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення з 30.05.2023 (а. с. 12), та, з урахуванням пункту 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік строку звернення до суду з цим позовом (в частині вимог за період з 19.07.2022 по 20.05.2023) розпочався 01.07.2023 та мав би сплинути 30.09.2023.

Верховний Суд у постановах від 21.06.2025 у справі № 400/5155/24, від 24.06.2025 у справі № 480/10675/24 вказав, що для правильного вирішення спору належить з`ясувати, з якою подією необхідно пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду з вимогами, які стосуються перерахунку грошового забезпечення військовослужбовця, а також інших сум, за період з 19.07.2022.

Спірні правовідносини регулюються частиною другою статті 233 КЗпП України, якою визначено тримісячний строк [з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні] звернення до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні. Початок перебігу строку звернення до суду, з урахуванням частини другої статті 233 КЗпП України (у чинній редакції), необхідно обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому [у період з 19.07.2022 по день звільнення] сум. Таким моментом може бути день вручення розрахункового листа, довідки про нараховані та виплачені суми тощо. Для правильного вирішення питання дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 необхідно з`ясувати наявність/відсутність у відповідача документального підтвердження ознайомлення позивача [до моменту звернення до суду із цим позовом] з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення, як-то докази направлення/видачі розрахункових листів, довідок про грошове забезпечення тощо. За результатом установлення указаних обставин стане можливим визначити день, коли позивач дізнався про порушення його прав, свобод чи інтересів, а отже установити початок відліку тримісячного строку звернення до суду з цим позовом [у частині вимог за період з 19.07.2022] та, за необхідності, з`ясувати наявність поважних причин пропуску такого строку.

Так, у заяві про залишення позову без розгляду відповідач вказує, що позивач з 30.05.2023 був виключений із списків особового складу частини, усіх видів забезпечення, та з наказу від 30.05.2023 № 157 та грошового атестату був обізнаний про всі складові розрахунку при звільненні.

Проте, доказів на підтвердження вказаної обставини (тобто, вручення грошового атестату позивачу при звільненні 30.05.2023) відповідач не надав. Водночас, суд зазначає, що приписами статті 116 КЗпП України чітко передбачено, що про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Суд також враховує, що позивач ОСОБА_1 продовжував проходити військову службу за призовом по загальній мобілізації до 07.01.2025, про що свідчить записи у трудовій книжці (а. с. 4).

Листом від 04.03.2025 № 174/ФС відповідач повідомив представника позивача про порядок обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням в 2022-2023 рр. та надав картки особового рахунку позивача за вказаний період (а. с. 15).

На думку суду, оскільки відповідач не надав документального підтвердження ознайомлення позивача з розміром та складовими нарахованого та виплаченого у спірному періоді грошового забезпечення при його виключенні зі списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 30.05.2023, тому саме з дати отримання листа ВЧ НОМЕР_1 від 04.03.2025 № 174/ФС позивач дізнався про порушення своїх прав. Враховуючи, що позов подано до суду 17.03.2025, суд дійшов висновку, що позивач дотримав тримісячний строк звернення до суду з цим позовом (в частині вимог за період з 19.07.2022 по 20.05.2023).

З урахуванням наведеного, доводи заяви відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом (в частині вимог за період з 19.07.2022 по 20.05.2023) не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду належить відмовити.

Керуючись статтями 122, 123, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Суддя В.М.Валюх