Справа № 420/34151/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Білостоцького О.В.

При секретарі: Злогодух О.А.

За участю сторін:

Представника позивача: Шаповала В.В.

Представника відповідача: Витіщенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМАК АГРО УКРАЇНА» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, та карток відмови, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМАК АГРО УКРАЇНА» до Одеської митниці, в якому позивач просить суд:

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000200;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000204;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500390/2024/000003/2 від 19.06.2024;

- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500390/2024/000004/1 від 25.06.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26.06.2023 року між компанією «PFIC LTD» (Греція) (як продавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТІМАК АГРО УКРАЇНА» (як покупцем) було укладено Контракт №06/2023, за умовами якого продавець продає, а покупець купує товар мінеральне добриво.

З метою митного оформлення імпортованого товару, 17.06.2024 року та 24.06.2024 року представник позивача подав до Одеської митниці митні декларації №24UA50U2 та №24UA60U4, а також повний та змістовний пакет документів, передбачених Митним кодексом України.

Проте відповідачем було необґрунтовано винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA500390/2024/000003/2 від 19.06.2024 року та №UA500390/2024/000004/1 від 25.06.2024 року, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000200 та №UA500390/2024/000204.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідача та вважаючи їх протиправними і необґрунтованими, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою суду від 10.12.2024 року по справі №420/34151/24 було відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

24.12.2024 року та 11.02.2025 року від представника Одеської митниці до суду надійшли аналогічні за змістом відзиви на адміністративний позов (т.2 а.с.1-59), з яких вбачається, що відповідач позов не визнає та зазначає, що надані позивачем документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Надані позивачем на вимогу контролюючого органу додаткові документи не усунули виявлені розбіжності та не спростували сумніви у правильності задекларованої ним митної вартості. З огляду на зазначене митним органом не міг бути застосований метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), а було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів, відповідно до якого митну варіть товару було визначено за 6-м резервним методом. Крім того, за зазначених обставин, Одеською митницею було прийнято картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Таким чином відповідач вважає, що Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача діяла у відповідності до вимог законів та інших нормативно-правових актів України, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову підприємства.

17.01.2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (т.2 а.с.74-78), на яку 17.01.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення (т.2 а.с.89-110).

Ухвалою суду від 10.02.2025 року адміністративну справу №420/34151/24 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження в порядку.

17.03.2025 року та 15.04.2025 року були проведені підготовчі судові засідання по справі, в яких представники сторін висловили власні правові позиції по суті спірних правовідносин, та надали додаткові докази по справі та письмові пояснення (т.3 а.с.1-76, 77-102, 103-134).

15.04.2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

26.05.2025 року у судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні було оголошено перерву для підготовки сторін до судових дебатів та призначено наступне судове засідання на 24.06.2025 року.

24.06.2025 року в судових дебатах сторони наполягали на висловлених раніше власних правових позиціях щодо заявлених позовних вимог.

Суд під час розгляду справи по суті встановив наступне.

26.06.2023 року між компанією «PFIC LTD» (Греція) (як продавцем) та товариством з обмеженою відповідальністю «ТІМАК АГРО УКРАЇНА» (як покупцем) (далі сторони) було укладено Контракт №06/2023 (далі Контракт), який визначає загальні умови купівлі-продажу товарів між продавцем та покупцем. Кількість, асортимент та інші характеристики товару вказані у Специфікаціях до даного Контракту, які є невід`ємною його частиною.

За п.3 Контракту товар доставляється продавцем на борт судна, призначеного покупцем, в порту Неа Карвалі, Греція. Ризики передаються покупцеві, відповідно до правил FOB Incoterms 2010. Продукція може бути доставлена більш ніж однією партією. Усі витрати перед перевезенням та ризики доставки до порту відвантаження Неа-Карвалі покладаються на продавця, тоді як витрати та ризики на транспортування з порту відвантаження Неа-Карвалі покладаються на покупця FOB.

Згідно п.6 Контракту валюта оплати євро. Сплата проводиться на банківський рахунок продавця, зазначений в цьому Контракті або Специфікації до нього, що є його невід`ємним додатком. Покупець здійснює оплату продавцю протягом 2 (двох) робочих днів з після дати коносаменту (В/L), якщо інші умови оплати не визначені сторонами в Специфікаціях до цього Контракту. Покупець може здійснити оплату за товар до закінчення строку оплати, що визначений цим пунктом Контракту. Інші умови оплати можуть визначатися Специфікаціями до даного Контракту.

Відповідно до умов Контракту №06/2023 було складено Специфікацію №06-2024 від 05.06.2024 року (т.1 а.с.20), згідно якої продавець продає покупцю мінерально добриво Eurocereal (10-24-0) bulk загальною вартістю 588 000,00 євро, кількість - 2100 т брутто, умови поставки FOB Nea Karvali, умови платежу 100% оплата проти документів.

На підтвердження оплати товару згідно Специфікації №06-2024 від 05.06.2024 року було надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 11.06.2024 року на суму 588 000,00 грн. в банківській установі «Credit Agricole» (т.1 а.с.34).

Також відповідно до умов Контракту №06/2023 було складено Специфікацію №07-2024 від 13.06.2024 року (т.1 а.с.38), згідно якої продавець продає покупцю мінерально добриво Eurocereal (10-24-0) bulk загальною вартістю 841 400,00 євро, кількість 3 005 т брутто, умови поставки FOB Nea Karvali, умови платежу передоплата 100% або протягом 14 днів з дати відвантаження.

На підтвердження передоплати за товар згідно Специфікації №07-2024 від 13.06.2024 року було надано платіжну інструкцію в іноземній валюті від 11.06.2024 року на суму 400 000,00 грн. в банківській установі «Credit Agricole» (т.1 а.с.190-193).

Після доставки товару на територію України, з метою його митного оформлення 17.06.2024 року представник позивача подав до Одеської митниці митну декларацію №24UA50U2, у якій в графі 42 МД якої позивач зазначив, що вартість товару за основним методом, а саме за ціною договору (контракту), становить 588 000,00 євро (т.1 а.с.25-26).

При цьому, представником позивача разом із митною декларацією будо надано наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) від 05.06.2024 року;

- коносамент від 04.06.2024 року;

- вантажна відомість від 04.06.2024 року;

- сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 04.06.2024 року;

- банківський платіжний документ, що стосується товару від 11.06.2024 року;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №12YS24 від 05.06.2024 року;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №5655 від 05.06.2024 року;

- банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних від 07.06.2024 року;

- банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних від 07.06.2024 року;

- документ, що підтверджує вартість страхування №39 від 07.06.2024 року;

- документ, що підтверджує вартість страхування №69 від 07.06.2024 року;

- документ, що підтверджує вартість страхування №02 від 07.06.2024 року;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 07.06.2024 року;

- страховий поліс №196 від 04.06.2024 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 05.06.2024 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) №06/2023 від 26.06.2023 року;

- договір про надання послуг митного брокера від 26.08.2021 року;

- заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що агрохімікати та пестициди не підлягають державній реєстрації в Україні від 17.06.2024 року;

- інші некласифіковані документи certificate of analysis 04.06.2024 року;

- копія митної декларації країни відправлення від 04.06.2024 року.

Під час здійснення Одеською митницею правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу підприємства, та перевірки документів, поданих декларантом до митного органу з метою підтвердження митної вартості товарів разом з митною декларацією №24UA50U2 від 17.06.2024 року, контролюючим органом було зазначено, що у поданих документах містяться розбіжності, а також, на думку контролюючого органу, надані товариством документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) відповідно до вимог розділу III «Правил...», затверджених наказом МФУ від 24.05.2012 №599 для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту. До митного оформлення не подано вищезазначені документи, що не дає змогу підтвердити складові митної вартості в частині транспортних витрат. Окрім того, відсутній договір на перевезення між імпортером та перевізником;

2) в ході здійснення візуального контролю контракту №06/2023 від 26.06.2023 та додатку №06-2024 від 05.06.2024 року виявлено сліди неодноразового копіювання та сканування та не пронумеровані і не підписані сторонами договору аркуші, підписи та печатки знаходяться лише на останньому аркуші, що в свою чергу може свідчити, що даний документ може містити ознаки підробки.

Разом з тим, декларантом 19.06.2024 року було надіслано лист митному органу, в якому повідомлено, що все необхідні документи на підтвердження митної вартості надані та додаткових надаватись не буде.

19.06.2024 року Одеською митницею було винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA500390/2024/000003/2 (т. 1 а.с. 21-22), в якому зазначено, що на підставі аналізу баз даних ЄАІС та АСМО «Інспектор» відповідачем встановлено, що по товару №1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить 0,4368 євро/кг (митна декларація №UA500390/2024/003848 від 25.04.2024 року), ніж заявлено декларантом 0,3174 євро/кг. Враховуючи вищезазначене, митним органом було обрано метод визначення митної вартості - другорядний: резервний.

Додатково у спірному рішенні митним органом зазначено, що товариством не надані усіх документів, згідно з переліком у ч.2 ст. 53 МК України, а тому розбіжності у заявленій митній вартості товару не спростовано.

Також відповідачем було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000200 (т. 1 а.с. 23-24).

Крім того, після доставки товару на територію України, з метою його митного оформлення 24.06.2024 року представник позивача подав до Одеської митниці митну декларацію №24UA60U4, у якій в графі 42 МД якої позивач зазначив, що вартість товару за основним методом, а саме за ціною договору (контракту), становить 841 400,00 євро (т.1 а.с.43-44).

При цьому, представником позивача разом із митною декларацією будо надано наступні документи:

- рахунок-фактура (інвойс) від 13.06.2024 року;

- коносамент від 13.06.2024 року;

- вантажна відомість від 13.06.2024 року;

- сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 13.06.2024 року;

- банківський платіжний документ, що стосується товару від 18.06.2024 року;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №24-40 від 13.06.2024 року;

- рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №5664 від 13.06.2024 року;

- банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних від 14.06.2024 року;

- банківський платіжний документ, що підтверджує факт оплати транспортно-експедиційних від 14.06.2024 року;

- документ, що підтверджує вартість страхування №31 від 18.06.2024 року;

- документ, що підтверджує вартість страхування №49 від 20.06.2024 року;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією від 21.06.2024 року;

- страховий поліс №241 від 13.06.2024 року;

- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 13.06.2024 року;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) №06/2023 від 26.06.2023 року;

- договір про надання послуг митного брокера від 26.08.2021 року;

- заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що агрохімікати та пестициди не підлягають державній реєстрації в Україні від 22.06.2024 року;

- інші некласифіковані документи certificate of analysis 13.06.2024 року;

- копія митної декларації країни відправлення від 12.06.2024 року.

Під час здійснення Одеською митницею правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу підприємства, та перевірки документів, поданих декларантом до митного органу з метою підтвердження митної вартості товарів разом з митною декларацією №24UA60U4 від 24.06.2024 року, контролюючим органом було зазначено, що у поданих документах містяться розбіжності, а також, на думку контролюючого органу, надані товариством документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:

1) у поданому до митного оформлення інвойсі №199 від 13.06.2024 відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, що суперечить п.3 Контракту №06/2023 від 26.06.2023. Зазначене свідчить, що митний орган не може впевнитися, що даний документ відносяться до даної поставки товару та до зовнішньоекономічного договору (контракту) №06/2023 від 26.06.2023. Також слід зазначити, що в інвойсі №199 від 13.06.2024 відсутні підписи та печатки представників, які його складали;

2) в копії митної декларації країни відправлення №24GREX70 від 12.06.2024 зазначена вага (3100000 кг) відрізняється від заявленої у митній декларації 24UA60U4 від 24.06.2024 та інших супровідних документах (3005000 кг) ;

3) в копії митної декларації країни відправлення №24GREX70 від 12.06.2024 відсутнє посилання на контракт 06/2023 від 26.06.2023, інвойс №199 від 13.06.2024. Натомість, зазначені серед інших документів документи під кодом « 325» за №0008/2024 та « 380» за №0008/2024, не надано під час здійснення митного контролю;

4) у п.6 Контракту №06/2023 від 26.06.2023 зазначено, що покупець здійснює оплату протягом 2-х робочих днів після дати коносаменту, якщо інші умови оплати не визначені Сторонами в специфікації. В свою чергу, в специфікації №07-2024 від 13.06.2024 зазначено, що умови оплати-це 100% передоплата. Однак, відповідно наданого «Свіфта» від 18.06.2024, оплата здійснена 18.06.2024 на загальну суму 400000 EUR, що відрізняється від суми, яку покупець необхідний був сплатити відповідно до Специфікації №07-2024 від 13.06.2024. Будь-яких інших документів щодо оплати за товар декларантом не надано;

5) в ході здійснення візуального контролю серед поданих в електронному вигляді документів, наявні документи, а саме документ з кодом « 3004» від 13.06.2024 за №2440 та від 13.06.2024 за №5664, а також з кодом « 3530» від 13.06.2024 за №241, які не є суцільними по своїй структурі. Тобто, наявні елементи створення або зміни електронного документа за допомогою графічних редакторів;

6) наданий до митного контролю страховий поліс від 13.06.2024 №241, виданий компанією MARSH S.A.S, містить печатку та підпис фірми «Helvetia Assurances S.A.», натомість, будь-яких документів щодо їх відносин надано не було. Також, слід зазначити, що в документах, що підтверджую вартість страхування від 18.06.2024 №31 та від 20.06.2024 №49 відсутні підписи та печатки представників, які їх складали. Необхідно також звернути увагу на той факт, що логотип на фірмовому бланку страхового полісу від 13.06.2024 №241 та документах, що підтверджую вартість страхування від 18.06.2024 №31 та від 20.06.2024 №49 відрізняється, що ставить під сумнів легітимності даних документів. Також, у вказаних документах відрізняється адреса компанії MARSH S.A.S. До митного контролю не надано, також, жодного платіжного документа, що підтверджував би факт оплати страхування. До митної декларації не прикріплені жодні договори на перевезення та оформленого у вигляді контракту (договору) на страхування, що не дає змогу перевірити, які відносити у зазначених суб`єктів, на яких умовах виконується співпраця, тощо, що в свою чергу не дає змогу підтвердити числове значення складової митної вартості товару. Підтвердити, або спростувати вартість страхування та фрахту неможливо.

Разом з тим, декларантом 24.06.2024 року було надіслано лист митному органу, в якому повідомлено, що все необхідні документи на підтвердження митної вартості надані та додаткових надаватись не буде.

25.06.2024 року Одеською митницею було винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA500390/2024/000004/1 (т. 1 а.с. 39-40), в якому зазначено, що на підставі аналізу баз даних ЄАІС та АСМО «Інспектор» відповідачем встановлено, що по товару №1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено, є більшим та становить 0,4368 євро/кг (митна декларація №UA500390/2024/003848 від 25.04.2024 року), ніж заявлено декларантом 0,3103 євро/кг. Враховуючи вищезазначене, митним органом було обрано метод визначення митної вартості - другорядний: резервний.

Додатково у спірному рішенні митним органом зазначено, що товариством не надані усіх документів, згідно з переліком у ч.2 ст. 53 МК України, а тому розбіжності у заявленій митній вартості товару не спростовано.

Також відповідачем було складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000204 (т. 1 а.с. 41-42).

Не погоджуючись із вказаними рішеннями про коригування митної вартості товарів та картками відмов, вважаючи їх необґрунтованими та протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про їх оскарження в адміністративному судочинстві.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив та інші надані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, заслухавши сторін у судових засіданнях, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митну територію та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі - МК України, МКУ) та іншими законами України.

Відповідно до п.п. 23, 24 ч.1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).

Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У той же час, відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.ч.5 та 6 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно з ч.1 ст.54 МКУ, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.4 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У відповідності до ч.5 ст.54 МКУ, орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).

Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч.2 ст.55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598 (далі - Правила №598).

Так, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів у випадках, визначених даною частиною.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року.

Як було встановлено судом, позивачем було визначено митну вартість товарів за основним методом за ціною контракту. Водночас, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2)щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Частиною дев`ятою статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.

Частинами 1, 2 ст. 64 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Так, з оскаржуваних рішень про коригування митної вартості судом встановлено, що митний орган не застосував другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, інформації щодо обчислення вартості, наданої виробником товарів.

Водночас відповідач застосував шостий резервний метод і джерелом для коригування митної вартості слугував аналіз баз даних ЄАІС та АСМО «Інспектор», зокрема, митна декларація №UA500390/2024/003848 від 25.04.2024 року.

З даного приводу суд зазначає, що відомості, які містяться в базах даних ЄАІС та АСМО «Інспектор», мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах, також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини з різноманітними контрагентами здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Верховним Судом було сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (згідно постанов від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).

Також суд зазначає, що згідно з наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року «Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору» митницею при визначенні митної вартості товарів у Графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.

Суд зазначає, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів всупереч положенням п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України (крім номерів митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів), не містять жодних належних обґрунтувань митного органу щодо зроблених коригувань, зокрема, умов поставки, комерційних умов подібних (аналогічних) товарів, та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

З огляду на викладені вище обставини суд доходить висновку про недотримання митним органом вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованих товарів та визначення більшої митної вартості за резервним методом.

Відносно рішення №UA500390/2024/000003/2 від 19.06.2024 року суд зазначає наступне.

Відповідач в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості посилався на той факт, що до митного оформлення не подано документи, які не дають змогу підтвердити складові митної вартості в частині транспортних витрат.

Судом встановлено, що транспортні витрати, понесені декларантом у зв`язку із імпортом товару, підтверджуються наступними документами: рахунок-фактура (інвойс) про надання транспортно-експедиційних послуг (фрахту) №12YS24 від 05.06.2024 року (назва судна - MV YAREN S) (т.1 а.с.28), рахунок-фактура (інвойс) про надання транспортно-експедиційних послуг №5655 від 05.06.2024 року (назва судна - MV YAREN S); платіжне доручення SWIFT про оплату транспортно-експедиційних послуг (фрахту) від 07.06.2024 року (т.1 а.с.30-31), платіжне доручення SWIFT про оплату транспортно-експедиційних послуг від 07.06.2024 року (т.1 а.с.32-33). Загалом, за твердженням позивача, транспортні витрати декларанта, пов`язані з імпортом товару, склали 59 902,95 доларів США. Зазначені відомості представником відповідача під час розгляду справи спростовані не були.

Надання митному органу вищевказаних документів підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000200. Крім того, окремо інформація відносно транспортних витрат для суду надана декларантом в бухгалтерській довідці №2918 від 22.07.2024 року (т.1 а.с.36), відомості в якій також не були спростовані представником відповідача під час розгляду справи.

За час розгляду справи представником митного органу не було надано належних обґрунтувань щодо підстав неврахування інформації, зазначеної у вищевказаних документах, наданих декларантом на підтвердження витрат на транспортування товару, з огляду на що суд не враховує при вирішенні справи вищевказані зауваження Одеської митниці, як необґрунтовані.

Також представник митного органу в оскаржуваному рішенні посилався на той факт, що в ході здійснення візуального контролю контракту №06/2023 від 26.06.2023 та додатку №06-2024 від 05.06.2024 року виявлено сліди неодноразового копіювання та сканування, а підписи та печатки знаходяться лише на останньому аркуші, що, в свою чергу, на думку митного органу, може свідчити, що даний документ може містити ознаки підробки.

За ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно ст.ст. 1, 6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) - домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Зовнішньоекономічний договір (контракт) укладається суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності або його представником у простій письмовій або в електронній формі, якщо інше не передбачено міжнародним договором України чи законом.

Суд зазначає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов`язку сторін договору вчинення дій щодо проставляння підписів та печаток на кожній сторінці такого договору.

В той же час, Контракт №06/2023 від 26.06.2023 року та Специфікація №06-2024 від 05.06.2024 року належним чином засвідчений підписами та печатками покупця та продавця на останній сторінці.

Водночас, суд критично ставиться до посилань митного органу на наявність в наданих декларантом документах ознак підробки, оскільки Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил №8 від 03.06.2005 року зазначив, що підробленими треба вважати як фальшиві документи, так і справжні, до яких внесено неправдиві відомості чи окремі зміни, що перекручують зміст інформації щодо фактів, які ними посвідчуються, а також документи з підробленими підписами, відбитками печаток та штампів.

Суд з цього приводу зазначає, що висновки про невідповідність, недійсність чи розбіжність у підписах сторін контракту можуть прийматися лише акредитованими експертами відповідно до чинного законодавства. Разом з цим, висновки про підробку у наданих декларантом документах не можуть прийматися лише на припущеннях митного органу. Крім того, за час розгляду справи представником відповідача не було надано доказів, що могли підтвердити підробку Контракту №06/2023 від 26.06.2023 року та Специфікації №06-2024 від 05.06.2024 року. Митним органом не обґрунтовано, яким чином зазначені припущення митного органу впливають на митну вартість товару, а тому не можуть бути підставою для відмови в митному оформленні товару за наданими документами.

Відносно рішення №UA500390/2024/000004/1 від 25.06.2024 року суд зазначає наступне.

З приводу посилань митного органу в оскаржуваному рішенні на те, що у поданому до митного оформлення інвойсі №199 від 13.06.2024 року відсутнє посилання на контракт, на виконання якого він виданий, а також відсутні підписи та печатки представників, які його складали, то суд враховує правовий висновок Верховного Суду у постанові від 18.07.2019 року у справі №821/829/18, а саме відсутність у поданих до митного оформлення інвойсі (рахунку-фактурі) відомостей про зовнішньоекономічний договір (контракт), - не впливає на ціноутворення, а також не спростовує реальну вартість товару та не може бути підставою для коригування митної вартості товарів, а позивач не може нести відповідальність за відображення його постачальником, у виписаних ним документах інформації, яка відрізняється від закріплених в договорі умов.

Щодо посилань митного органу на те, що в копії митної декларації країни відправлення №24GREX70 від 12.06.2024 зазначена вага (3 100 000 кг) відрізняється від заявленої у митній декларації 24UA60U4 від 24.06.2024 та інших супровідних документах (3 005 000 кг), а також на те, що в копії митної декларації країни відправлення №24GREX70 від 12.06.2024 року відсутнє посилання на контракт 06/2023 від 26.06.2023, інвойс №199 від 13.06.2024, суд зазначає, що певні недоліки в оформленні документації, допущені контрагентом позивача, не можуть бути наслідком невизнання митним органом митної вартості товару, за умови надання декларантом відповідної первинної документації, що підтверджує вартість такого товару.

Крім того, як зазначено стороною позивача, відмінність в значенні кількості імпортованого товару, вказаного у митній декларації країни відправлення №24GREX70 від 12.06.2024 року, та вказаного в митній декларації №24UA60U4 від 24.06.2024 року (3 050 000 кг) зумовлена тим, що першочергово митний орган країни відправлення надає первісну версію експортної декларації, в якій вказується орієнтовна кількість товару, а надалі надає остаточну експортну митну декларацію з фінальною вагою. При цьому, декларуючи імпорт товару в Україні за ВМД 24UA60U4, позивач надав митному органу первісний варіант експортної декларації країни відправлення, який в нього був в наявності на момент декларування. Вказані відомості стороною відповідача за час розгляду справи спростовані не були.

Крім того, остаточна вага брутто товару (3 050 000 кг) була вказана у митній декларації країни відправлення №24GREX77 від 02.07.2024 року (т.1 а.с.195-197), яка надавалась позивачем до суду. Додатково вага у кількості 3 005 мт, яка була задекларована підприємством, вказана у страховому полісі №241 (т.1 а.с.178-183).

Щодо посилань митного органу на те, що зазначені серед інших документів документи під кодом « 325» за №0008/2024 та « 380» за №0008/2024, не надані під час здійснення митного контролю, то суд з цього приводу зазначає, що як вбачається з приписів Контракту №06/2023, першочерговим документом, на якому базується митна вартість товару, є Специфікація. Разом з тим, декларантом до митного оформлення було надано Специфікацію №07-2024 від 13.06.2024 року на загальну вартість 841 400,00 євро, що підтверджується карткою відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000204. Разом з тим, митним органом під час розгляду справи не було надано належних обґрунтувань, як документи під кодом « 325» за №0008/2024 та « 380» за №0008/2024 можуть впливати на митну вартість товару за наявності основного документу, такого як Специфікація №07-2024 від 13.06.2024 року.

Також митний орган в оскаржуваному рішенні посилався на те, що відповідно до наданого «Свіфта» від 18.06.2024 року, оплата за товар здійснена 18.06.2024 року на загальну суму 400000 EUR, що відрізняється від суми, яку покупець необхідний був сплатити відповідно до Специфікації №07-2024 від 13.06.2024 року.

З цього приводу суд зазначає, що позивач (як покупець) згідно із умовами платежу, які визначено Специфікацією №07-2024 від 13.06.2024 (оплата здійснюється або у формі передоплати 100%, або протягом 14 днів з дати відвантаження), на момент митного оформлення розпочав поступово здійснювати оплату товару, що підтверджується платіжним дорученням SWIFT від 18.06.2024 року на суму 400 000,00 євро.

У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Разом з тим, умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим, відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

Вказана правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року по справі №813/1755/17.

Тобто, умови оплати товару, що імпортується, стосуються виключно взаємовідносин між контрагентами. Вказана обставина жодним чином не впливає на визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, та це не передбачено жодними нормами митного законодавства України.

Суд критично ставиться до посилань митного органу на те, що надані декларантом до митного оформлення документи з кодом « 3004» від 13.06.2024 за №2440 та від 13.06.2024 за №5664, а також з кодом « 3530» від 13.06.2024 за №241, не є суцільними по своїй структурі та свідчать про створення або зміни електронного документа за допомогою графічних редакторів, оскільки, як вже зазначалось вище, митним органом за час розгляду справи не було надано жодного належного та допустимого доказу, який підтверджує факт створення або зміни документів з кодом « 3004» від 13.06.2024 року за №2440 та від 13.06.2024 року за №5664, а також з кодом « 3530» від 13.06.2024 за №241 за допомогою графічних редакторів. Водночас, митна вартість товару не може коригуватися лише на припущеннях відповідача щодо підробки (редагування документів за допомогою графічних редакторів) вищевказаних документів без надання відповідних доказів наявності факту підробки.

Також митний орган в оскаржуваному рішенні посилався на факт того, що за наданими декларантом документами підтвердити або спростувати вартість страхування та фрахту не є можливим, з огляду на що суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.981 ЦК України та ч.5 ст.97 Закону України «Про страхування» факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом.

Судом встановлено, що декларантом із документів, які підтверджують страхування товару, до митного органу було надано страховий поліс (сертифікат) №241 від 13.06.2024 року та інвойси, що підтверджують вартість послуг страхування №31 від 18.06.2024 року та №49 від 20.06.2024 року. За твердженням позивача, оплата послуг страхування на даний час ще не відбулася, оскільки позивач оплачує відповідні послуги в кінці кожного календарного року.

Таким чином, надані документи, пов`язані з страхуванням товару, відображають факт здійснення страхування задекларованого товару і понесені у зв`язку із цим витрати позивача.

На думку суду, наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.

Крім того суд вказує, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, само по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

Суд при вирішенні даної справи також враховує правовий висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 26.03.2019 року у справі №826/17973/14, в якій зазначено, що: «…однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості...».

Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами, наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів №UA500390/2024/000003/2 від 19.06.2024 та №UA500390/2024/000004/1 від 25.06.2024, а також картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000200 та №UA500390/2024/000204 є необґрунтованими, а тому протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМАК АГРО УКРАЇНА», суд вважає за необхідне стягнути на його користь з Одеської митниці суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 36336,00 грн.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 12, 77, 90, 192-194, 241-246, 251, 255, 264, 293-295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМАК АГРО УКРАЇНА» до Одеської митниці про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів та карток відмови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000200.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500390/2024/000204.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500390/2024/000003/2 від 19.06.2024.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500390/2024/000004/1 від 25.06.2024.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМАК АГРО УКРАЇНА» суму сплаченого позивачем судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 36 336,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 30 червня 2025 року.

Повне найменування сторін по справі:

Позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ТІМАК АГРО УКРАЇНА» (03022, м. Київ, вул. Академіка Книшова, 6-Л, ).

Відповідач Одеська митниця (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21А, ).

Суддя О.В. Білостоцький