Справа № 420/12706/25
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/12706/25
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.

Дата і місце ухвалення 08.05.2025р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Єщенка О.В.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_1 , про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову ВП №73541156 від 14.04.2025 року про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, в якій посилалось на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі.

Апелянт зазначив, що Головним управлінням ПФУ в Одеській області, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року по справі № 420/18759/23, яке набрало законної сили 24.10.2023 року, було проведено ОСОБА_1 нарахування з 10.02.2023 року щомісячної доплати в розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб. Апелянт вказав, що сума доплати за період з 10.02.2023 по 31.12.2023, з урахуванням фактично виплачених сум, склала 21357,14 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

Апелянт зазначив, що за наданою інформацією Головним управління Пенсійного фонду України в Одеській області внесено до автоматизованої бази даних у підсистемі Реєстр судових рішень ІКІС ПФ відомості про зобов`язання з виплати заборгованості на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у справі № 420/18759/23 у сумі 21357,14 грн., відтак з моменту внесення (26.09.2023) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області до автоматизованої бази даних у підсистемі Реєстр судових рішень ІКІС ПФ відомостей про нараховану суму заборгованості ОСОБА_1 , Пенсійний фонд України був проінформований про таке зобов`язання і врахував його при поданні Міністерству соціальної політики України інформації про потребу у коштах.

З огляду на те, що Головним управлінням включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії (станом на 24.04.2025 за № 553687), апелянт вважає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин (скріншот було долучено до позовної заяви).

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 по справі № 420/12706/25 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Справа розглянута в порядку письмового провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 по справі №420/18759/23, яке набрало законної сили 24.10.2023, було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити з 10.02.2023 ОСОБА_1 щомісячну доплату в розмірі 2000 грн відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з урахуванням раніше виплачених сум.

20.11.2023 року Одеським окружним адміністративним судом видано ОСОБА_1 виконавчий лист по справі №420/18759/23 на вимогу зобов`язального характеру.

07.12.2023 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою Василем Ігоровичем прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження №73541156 з виконання виконавчого листа №420/18759/23 від 20.11.2023 року.

Судом встановлено, що Головним управлінням ПФУ в Одеській області 18.12.2023 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 10.02.2023 року із включенням щомісячної доплати у розмірі 2000 грн згідно постанови КМУ від 14.07.2021 №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб.

Сума доплати за період з 10.02.2023 по 31.12.2023 склала 21357,14 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

Про виконання рішення суду ГУ ПФУ в межах повноважень повідомлено державного виконавця листом від 20.12.2023 №1500-0505-5/180130, у якому боржник ГУ ПФУ повідомляв про виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 по справі №420/18759/23 та те, що вже проведено перерахунок пенсії з 10.02.2023 з урахуванням доплати до пенсії.

14.04.2025 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Косютою Василем Ігоровичем прийнято постанову у ВП №73541156 про накладення на ГУ ПФУ штрафу у розмірі 5100 грн.

Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідача від 14.04.2025 року у ВП №73541156 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області оскаржило її до суду першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області фактично рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року у справі №420/18759/23 невиконано, оскільки згідно з вказаним рішенням позивача було зобов`язано не лише нарахувати ОСОБА_1 щомісячну доплату в розмірі 2000 грн відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, а й здійснити виплату такої щомісячної доплату, тоді як, фактично, управлінням було вчинено лише нарахування пенсійної заборгованості, а не виплату, що прямо передбачено рішенням суду.

Суд зазначив, що не виконання рішення суду в частині виплати стягувачу доплати до пенсії у розмірі 2000 грн за минулий період з 10.02.2023 року у розрахунок заборгованості пенсії не підтверджена поважними причинами. Також суд дійшов висновку, що в даному випадку застосування відповідачем до позивача штрафу є обґрунтованим та правомірним, оскільки матеріали справи не містять відомостей та належних доказів щодо вчинення ГУ ПФУ належних дій, спрямованих на виконання рішення суду від 22.09.2023 по справі №420/18759/23, зокрема відсутні докази про доведення до компетентних органів, наділених правом на виділення коштів по виплаті заборгованості по пенсії ОСОБА_1 станом на момент прийняття оскаржуваної постанови про накладення штрафу.

Враховуючи, що позивачем не в повному обсязі виконано рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/18759/23, а застосування такого заходу реагування, як накладення штрафу, є обов`язком державного виконавця, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ГУ ПФУ в Одеській області задоволенню не підлягають.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частинами 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Статтею 18 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ст. 27 Закону України Про виконавче провадження, у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною другою статті 63 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) і попередження про кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини третьої статті 63 Закону №1404-VIII виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Частиною першою статті 75 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Аналіз наведених положень чинного законодавства свідчить про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Згідно виданого 20.11.2023 року Одеським окружним адміністративним судом виконавчого листа № 420/18759/23, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області було зобов`язано здійснити нарахування та виплату з 10.02.2023 року ОСОБА_1 щомісячну доплату в розмірі 2000 грн відповідно до постанови КМУ від 14.07.2021 №713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, з урахуванням раніше виплачених сум.

Як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 20.12.2023 року № 1500-0505-5/180130, направленого на адресу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса), позивачем рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 у справі № 420/18759/23 було виконано в частині здійснення нарахування ОСОБА_1 з 10.02.2023 року щомісячної доплати в розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, у підтвердження чого боржник надав копію перерахунку пенсії. Боржник зазначив, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2024 становитиме 10603,93 грн.

Сума доплати за період з 10.02.2023 по 31.12.2023 з урахуванням фактично виплачених сум склала 21357,14 грн та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації.

У листі Головне управління ПФУ також зазначило, що бюджет Пенсійного фонду України на 2023 рік затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2023 № 631. Головному управлінню на 2023 рік передбачено коштів на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості за рішеннями суду, в сумі 22,637 млн. грн. Станом на 20.12.2023 за рахунок виділеного Пенсійним фондом України фінансування Головним управлінням здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою набрання рішеннями законної сили по 20.09.2020 включно. Боржник зазначив, що на теперішній час бюджет Головного управління, передбачений на 2023 рік для погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, вичерпано.

Враховуючи вищезазначене, боржник посилався на те, що погашення заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. У зв`язку з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1279 Деякі питання організації виплати пенсій та грошової допомоги, починаючи з 1 квітня 2021 року асигнування з державного бюджету, які виділяються для забезпечення пенсійних виплат, розподіляє та спрямовує на фінансування пенсій та інших виплат Пенсійний фонд України.

З огляду на вказане Головне управління ПФУ в Одеській області вважало, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої доплати до пенсії за період з 10.02.2023 по 31.12.2023 в сумі 21357,14 грн буде здійснена після виділення відповідних коштів на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.

Враховуючи викладене, відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України від 02.06.2016 № 1404 Про виконавче провадження боржник просив закінчити виконавче провадження по виконавчому листу № 420/18759/23, виданому 20.11.2023 року Одеським окружним адміністративним судом.

Колегія суддів вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, при виконанні рішення суду у справі №420/18759/23, електронну пенсійну справу відпрацьовано, та здійснено з 10.02.2023 року ОСОБА_1 відповідний перерахунок пенсії із нарахуванням щомісячної доплати в розмірі 2000,00 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 № 713 Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб, в результаті чого, розмір його пенсії склав 10603,93 грн.

В свою чергу рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 різниці між нарахованою після здійснення перерахунку пенсії з урахуванням доплати та фактично виплаченою пенсією не виконано.

В обґрунтування невиконання судового рішення в цій частині Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області посилалось на відсутність бюджетного фінансування на виплату доплати до пенсії та вказувало на те, що оскільки асигнування з Державного бюджету, які виділяються для забезпечення пенсійних виплат, розподіляє та спрямовує на фінансування пенсій та інших виплат Пенсійний фонд України, виплата нарахованої ОСОБА_1 пенсії буде здійснена по надходженню коштів з Державного бюджету України в порядку загальної черговості, після виділення коштів для виплати Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному Фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів Головному управлінню.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:

Головним управлінням включено нараховані суми доплати до пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії.

На підтвердження внесення до вищезазначеного Реєстру, апелянтом надано до суду скріншот з Реєстру.

Невиплата нарахованої доплати до пенсії обґрунтовується пенсійним органом відсутністю відповідних бюджетних асигнувань.

Станом на 24.04.2025 р. за рахунок виділеного Пенсійним фондом України фінансування Головним управлінням здійснено погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду з датою набрання рішеннями законної сили по 19.11.2020 включно.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо невиконання позивачем рішення суду без поважних причин у цій справі та відповідно правомірності накладення на ГУПФУ в Одеській області штрафу оскаржуваною постановою.

На переконання колегії суддів, позивачем у межах наданих повноважень вжито заходи з метою виконання судового рішення, а саме, здійснено розрахунок доплати до пенсії ОСОБА_1 , яка підлягає виплаті стягувачу на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.09.2023 року і така заборгованість за період з 10.02.2023 року сформована позивачем в електронному вигляді та обліковується в автоматизованій системі розрахунку пенсій Пенсійного фонду України для врахування її при визначенні необхідного розміру бюджетних асигнувань, в тому числі, на погашення даної заборгованості. Однак, саме у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування виконати рішення у повному обсязі позивачем не мав можливості.

При цьому позивачем була надана інформація щодо виконання судового рішення в частині перерахунку та нарахування грошових коштів та повідомлено про причини неможливості виконання судового рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що постановою Кабінету міністрів України від 22 серпня 2018 р. № 649 затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду (далі Порядок № 649).

Відповідно до п.1 Порядку № 649 цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.

Згідно з п.3, п.4 Порядку № 649 боржник веде облік рішень у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (далі - реєстр), відповідно до порядку, встановленого Пенсійним фондом України.

Черговість виконання рішень визначається датою їх надходження до боржника.

Однак, під час ухвалення оскаржуваного судового рішення суд не дослідив питання наявності чи відсутність відповідного фінансового забезпечення та відповідно наявності чи відсутності коштів, виділених бюджетом та спрямованих на виконання рішення суду за відповідними виплатами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 8 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII виплата пенсій здійснюється з коштів Пенсійного фонду України.

Пенсійний фонд України є самостійною фінансово-банківською системою, не входить до складу державного бюджету України, формується за рахунок коштів, що відраховуються підприємствами і організаціями (в тому числі й тими, що використовують працю громадян за угодами цивільно-правового характеру) на заходи соціального страхування за тарифами, диференційованими залежно від небезпечності, шкідливості, тяжкості робіт та стану інших умов праці, страхових внесків громадян, які займаються підприємницькою діяльністю, обов`язкових страхових внесків громадян, а також коштів державного бюджету України.

З процитованої норми права випливає, що виплати пенсій здійснюються територіальними управліннями Пенсійного фонду України області виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Тобто, інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління Пенсійного фонду не має.

Також колегія суддів враховує, що Верховний Суд в постановах від 07.11.2019 у справі №420/70/19, від 23.04.2020 у справі №560/523/19 та від 24.01.2018 у справі №405/3663/13-а, від 13.10.2021 у справі №360/4708/20 та від 13.10.2021 у справі № 360/4705/20 зазначав, що невиконання пенсійним органом судового рішення, в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

В наведених рішеннях, суд касаційної інстанції наголошував на тому, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це, на думку Верховного суду, не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Колегія суддів зауважує, що в оскаржуваній постанові відповідача відсутнє обґрунтування, в чому полягає неповажність причин невиконання рішення в частині виплати з урахуванням фактичних обставин справи та повноважень відповідача.

Узагальнюючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця про накладення на ГУ ПФУ в Одеській області штрафу за повторне невиконання судового рішення є протиправною та підлягає скасуванню.

Під час розгляду справи колегією суддів враховано правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 р. у справі № 360/3573/20.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність у позивача відповідного фінансового забезпечення, необхідного для виконання рішення суду, що свідчить про наявність об`єктивних підстав, які унеможливлювали виконання Головним управлінням ПФУ в Одеській області судового рішення, колегія суддів доходить висновку про протиправність постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Косюти В.І. від 15.04.2024 року ВП № 73541156 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу за невиконання судового рішення від 22.09.2023 року у справі № 420/18759/23 та наявність підстав для її скасування.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими. неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо розподілу судових витрат:

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У даній справі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не виступає суб`єктом владних повноважень, оскільки у спірних правовідносинах Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області не здійснює владних управлінських функцій по відношенню до відповідача.

Спір про оскарження постанови державного виконавця не є спором, право на звернення до суду для вирішення якого надано ГУ ПФУ в Одеській області законом як суб`єкту владних повноважень (як суб`єкт владних повноважень при здійсненні публічно-владних управлінських функцій, пункт 5 частини 1 статті 19 КАС України). Крім того даний спір не є «компетенційним» (у значенні пункту 3 частини першої статті 19 КАС), тобто не поданий з метою встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень (як суб`єкт владних повноважень).

В даному випадку саме Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), виступає суб`єктом владних повноважень, який за результатами реалізації ним владно-управлінських функцій, виніс акт індивідуальної дії, який стосується позивача у справі - постанову про накладення штрафу.

З огляду на те, що у цьому спорі Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області діє не як суб`єкт владних повноважень, а як орган державної влади (юридична особа публічного права) до суб`єкта владних повноважень - відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо оскарження постанови старшого державного виконавця цього відділу, винесеної в рамках виконавчого провадження, будучи їх стороною, в межах наданих пунктом 1 частиною 1 статті 19 КАС України, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду першої інстанції було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. згідно платіжної інструкції № 3994 від 29.04.2025 року.

При зверненні до суду апеляційної інстанції Головним управлінням ПФУ в Одеській області був сплачений судовий збір у розмірі 3633,60 грн. згідно платіжної інструкції № 5295 від 28.05.2025 року.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду даної адміністративної справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в даному випадку наявні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) понесених позивачем судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у повному обсязі в сумі 6056 грн.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2025 року скасувати.

Прийняти нове судове рішення, яким позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ВП №73541156 від 15.04.2025 року про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (вул. Розумовська, 37, м. Одеса, 65091, ) на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) суму сплаченого судового збору в розмірі 6056 грн. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук