Справа № 420/7774/25
Суддя: Бабенко Д.А.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7774/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабенка Д.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно зі ст.262 КАС України адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 04.03.2024 р. №26;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв з 25 лютого 2025 року із зарахуванням до загального стажу роботи періодів роботи з 10.06.1990 року по 13.11.1992 року, з 13.11.1992 року по 13.02.1993 року, з 16.11.1994 року по 20.02.1997 року, з 21.02.2000 року по 30.06.2000 року згідно із записами вкладишу в трудову книжку серії НОМЕР_1 та до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського трамваю з 13.03.1995 року по 10.07.1996 року, з 05.12.1996 року по 20.02.2000 р., з 01.08.2000 року по 07.07.2003 року та з 02.04.2011 року по 10.02.2025 року в КП «Одесміськелектротранс» згідно з довідкою від 21.02.2025 року №5.

У позовній заяві вказано, що 25 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах як водій міського електротранспорту. Однак, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області 04.03.2025 прийняло рішення про відмову, мотивуючи це тим, що позивач не досягла 55-річного віку, а також відсутністю необхідного стажу роботи водієм міського пасажирського транспорту чи великовагових автомобілів, зайнятих у шкідливих виробництвах. Крім того, до загального стажу не було зараховано період роботи за вкладкою до трудової книжки ( НОМЕР_2 від 15.06.1990), оскільки вкладка без трудової книжки вважалася недійсною. Позивач має страховий стаж 26 років 0 місяців 28 днів.

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправним з наступних підстав:

Так, позивач зауважує, що, відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, включаючи пенсійне забезпечення у старості. Це право кореспондується з обов`язком держави забезпечувати належний рівень життя, не нижчий за прожитковий мінімум. Позивач стверджує, що відмова у призначенні пенсії порушує її конституційні права.

У позві зазначено, що Головне управління ПФУ в Житомирській області обґрунтувало відмову у призначені пенсії тим, що позивач не досягла 55-річного віку, як того вимагає пункт 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції, зміненій Законом №213-VIII від 02.03.2015. Ця норма передбачає, що право на пільгову пенсію за віком мають водії міського пасажирського транспорту після досягнення 55 років за наявності страхового стажу не менше 25 років для жінок, з них не менше 10 років на відповідних роботах.

Однак, позивач покликається на рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 (№1-р/2020) у справі №15/2018(746/15), яке визнало неконституційними зміни до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 (№1788-XII), внесені Законом №213-VIII. Ці зміни підвищили пенсійний вік для жінок з 50 до 55 років для отримання пільгової пенсії. Конституційний Суд визнав, що підвищення віку суперечить принципу правової визначеності та порушує права громадян на соціальний захист. Таким чином, застосовується норма в редакції, чинній до внесення змін, яка передбачає право жінок на пільгову пенсію за віком після досягнення 50 років за наявності 20 років загального стажу, з них не менше 10 років на роботах, пов`язаних із міським пасажирським транспортом або шкідливими виробництвами. Позивач стверджує, що її страховий стаж у 26 років 0 місяців 28 днів перевищує мінімально необхідний (20 років), і вона має право на пільгову пенсію відповідно до чинної редакції закону, враховуючи рішення Конституційного Суду

В обгрунтування правової позиції позивач покликається на рішення Верховного Суду у зразковій справі від 21.04.2021 №360/3611/20.

Відповідно до позовної заяви, Головне управління ПФУ в Житомирській області відмовило у зарахуванні до загального трудового стажу позивача періоду роботи, зазначеного у вкладці до трудової книжки ( НОМЕР_2 від 15.06.1990). Причиною відмови стало твердження, що вкладка є недійсною без основної трудової книжки.

Позивач зауважує, що на підтвердження періодів роботи водієм ОСОБА_1 подавала довідку від 21.02.2025 №5, видану Комунальним підприємством «Одесміськелектротранс», періоди роботи якої повністю співпадають із записами трудової книжки НОМЕР_3 та вкладишу НОМЕР_1 і тому неврахування підтвердженого пільгового стажу роботи є протиправним.

У позові позивач звертає увагу, що ОСОБА_1 15 червня 1990 року видано вкладиш в трудову книжку НОМЕР_1 , так як на момент прийняття в радгосп ім. 70 років жовтня у 1990 році були відсутні бланки трудових книжок. Окрім того, вкладиш був заповнений належним чином уповноваженою особою, містить підписи та відтиск печатки при заповненні, записи про роботу були внесені уповноваженими особами, скріплені печатками, записи з 16.11.1994 по 07.07.2003 підтверджуються довідкою КП «Одесміськелектротранс» від 21.02.2025 №2, що є додатковим доказом підтвердження періоду роботи внесеного до вкладишу в трудову книжку НОМЕР_4 .

В той же час, нумерація записів в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , яка видана 03 листопада 2003 року, починається з 14 номеру і проводилась з урахуванням нумерації записів внесених до вкладишу в трудову книжку НОМЕР_1 .

На переконання позивача, перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенси. Проте, в даному випадку, жоден з відповідачів не проводив перевірку обґрунтованості видачі довідки від 21.02.2025 року №5 КП «Одесміськелектротранс» та інших відомостей та періодів роботи, які на думку відповідачів, викликають сумніви.

Позивач вказує, що її зареєстроване місце проживання є АДРЕСА_1 , тобто територіально орган, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Окрім того, електронна пенсійна справа позивачки знаходиться у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області з усіма документами, які надавались для призначення пенсії.

Позивач вважає, що оскільки другим ГУ ПФ України в Житомирській області прийняте протиправне рішення, належним відповідачем за вимогами призначити та виплатити позивачці пенсію є саме ГУПФ України в Одеській області, оскільки заява позивачки подавалася саме за місцем реєстрації позивача. На підтвердження зазначеного твердження позивач покликається на постанову Верховного Суду від 29.06.2023 у справі №560/506/22.

Ухвалою суду від 24.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Суд ухвалою від 31.03.2025 відкрив провадження у справі, вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін відповідно до ст.262 КАС України, встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи, зокрема 15-денний строк для подання відзиву на позовну заяву, та витребував в порядку ст. 80 КАС України Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчених копій:

заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) про призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

документів та матеріалів, які слугували підставою для прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення від 04.03.2024 р. №26 про відмову в призначенні пенсії.

08 квітня 2025 року від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву. Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимоги незаконними та необґрунтованими

Так, на переконання Головного управління ПФУ в Одеській області, ГУ ПФУ в Одеській області не є належним відповідачем, оскільки заява позивача про призначення пенсії розглядалася Головним управлінням ПФУ в Житомирській області за принципом екстериторіальності, відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1. Рішення про відмову (№26 від 04.03.2025) приймалося саме Житомирським управлінням, а Одеське управління не брало участі в розгляді заяви та не має повноважень щодо її опрацювання.

Як зазначено у відзиві, позивач, якій на момент звернення виповнилося 50 років, не досягла необхідного пенсійного віку (55 років) для отримання пільгової пенсії за вислугою, як передбачено частиною 8 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058. Крім того, страховий стаж позивача становить 26 років 0 місяців 28 днів, але пільговий стаж не підтверджений належними документами.

Головне управління ПФУ в Одеській області також зазначає, що періоди роботи, зазначені у вкладці до трудової книжки ( НОМЕР_2 від 15.06.1990), не зараховано до стажу, оскільки вкладка без основної трудової книжки вважається недійсною відповідно до Порядку підтвердження стажу, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637. Довідка від 21.02.2025 №5, подана позивачем для підтвердження пільгового стажу роботи водієм міського електротранспорту, не була врахована через відсутність первинних документів (наказів про прийняття та звільнення). Відповідно до пункту 10 Порядку №383 та пункту 20 Порядку №637, для підтвердження пільгового стажу необхідні уточнюючі довідки з первинними документами, яких позивач не надала.

Головне управління ПФУ в Одеській області посилається на Закон №1058, який регулює призначення пільгових пенсій з 01.01.2004, зокрема після змін, внесених Законом №2148 з жовтня 2017 року. На переконання Головного управління ПФУ в Одеській області, позивач помилково посилається на Закон №1788, який втратив чинність у частині регулювання пільгових пенсій. Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 не змінює правового регулювання, оскільки стосується змін до Закону №1788, а не Закону №1058.

Враховуючи наведене у відзиві, Головне управління ПФУ в Одеській області просить суд відмовити у задоволені позову.

09 квітня 2025 року позивач подала відповідь на відзив, у якій викладено аргументи та доводи, що збігаються з тими, які зазначені в позовній заяві.

15 квітня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надало до суду витребувані судом документи.

16 квітня 2025 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надало до суду відзив на позовну заяву разом з витребуваними судом документами.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, а своє рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (№26 від 04.03.2025) законним і вмотивованим.

У відзиві вказано, що позивач на момент звернення (25.02.2025) мала 50 років, тоді як для призначення пільгової пенсії за вислугою, відповідно до частини 8 пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, необхідний вік 55 років.

Страховий стаж позивача становить 26 років 0 місяців 28 днів, але спеціальний стаж водія міського пасажирського транспорту не підтверджений. Зокрема:

періоди роботи, зазначені у вкладці до трудової книжки ( НОМЕР_2 від 15.06.1990), не зараховано, оскільки вкладка без основної трудової книжки є недійсною відповідно до Порядку №637, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993;

довідка від 21.02.2025 №5 не врахована через відсутність первинних документів (наказів про прийняття/звільнення) та неналежне підтвердження пільгового стажу, як вимагається пунктом 20 Порядку №637.

Враховуючи наведене у відзиві, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить суд відмовити у задоволенні позову.

16 квітня 2025 року позивач подала відповідь на відзив, у якій викладено аргументи та доводи, що збігаються з тими, які зазначені в позовній заяві.

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що заява позивача опрацьовувалася Управлінням за принципом екстериторіальності, передбаченим Порядком №22-1, що дозволяє розгляд заяв незалежно від місця проживання заявника. Рішення про відмову було прийнято правомірно в межах 10 днів від надходження заяви.

Окрім того, Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає, що, відповідно до статті 371 КАС України, вимоги щодо негайного виконання рішення суду застосовуються лише до стягнення конкретних сум пенсій, а не до зобов`язання призначити пенсію, як у цьому випадку.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.6 ст. 120 КАС України, якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, ознайомившись з відзивом та наданими доказами, відповіддю на відзив, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, і перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

Суд встановив, що ОСОБА_2 25.02.2025 звернулась через Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (т.1 а.с.11-12; 86; 123).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 04.03.2025 №26 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та не настанням віку (т.1 а.с.20; 96;126).

У зазначеному рішенні вказано, що, зокрема вік заявника 50 років 09 місяців, страховий стаж особи становить 26 років 00 місяців 28 днів, стаж водія міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв відсутній.

Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно вкладки до трудової книжки НОМЕР_1 від 15.06.1990, оскільки вкладка трудової книжки без трудової книжки недійсна. До стажу водія міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв не зараховано періоди згідно довідки від 21.02.2025 №5, оскільки відсутні накази на прийняття та звільнення з роботи та не підтверджена первинними документами.

Враховуючи вище викладене гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю пільгового стажу та не настанням віку.

Відповідно до форми РС-право, позивачу зараховано такі періоди трудової діяльності до загального трудового стажу:

21.02.1997 20.02.2000 догляд за дитиною до 3 років;

01.07.2000 07.07.2003 період роботи у комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» (ОТТУ депо «Октябрське» перейменоване в ООТУ трамвайне депо №2, в подальшому перейменоване в комунальне підприємство «Одесміськелектротранс»), що відповідає запису у вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 ;

03.11.2003 31.12.2003 період роботи у ТОВ «Телекарт-Прилад»;

01.01.2004 31.12.2008 період роботи у ТОВ «Телекарт-Прилад»;

01.06.2009 09.06.2010 період роботи у ТОВ «Телекарт-Прилад»;

16.06.2010 24.11.2010 період роботи у ПрАТ «Одеський завод поршневих кілець»;

15.03.2011 01.04.2011 період роботи у КП «Одесміськелектротранс»;

02.04.2011 10.02.2015 період роботи у КП «Одесміськелектротранс»;

02.03.2015 31.08.2021 - період роботи у ПП «Науково-виробнича фірма «Елєкс»;

25.10.2021 31.01.2025 - період роботи у ТОВ «Телекомунікаційні технології».

Всього до загального страхового стажу позивачу зараховано 26 років 28 днів.

При цьому, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача:

з 10.06.1990 до 13.11.1992 у Радгоспі ім.70 років Жовтня;

з 13.11.1992 до 13.02.1993 у Радгоспі «Південний»;

з 16.11.1994 до 20.02.1997 та з 21.02.2000 до 30.06.2000 в у Одеському трамвайно-тролейбусному управлінні, депо «Октябрське» ОТТУ (депо «Октябрське» перейменоване в ООТУ трамвайне депо №2, в подальшому перейменоване в комунальне підприємство «Одесміськелектротранс»).

Суд встановив, що ОСОБА_3 15 червня 1990 року Радгоспом ім.70 років Жовтня видано вкладиш до трудової книжки НОМЕР_1 (т.1 а.с.13; 133-135), в якому вона працювала у період з 10.06.1990 до 13.11.1992.

Згідно з записами у вкладишу до трудової книжки НОМЕР_1 , позивач з 13.11.1992 до 13.02.1993 працювала у Радгоспі «Південний».

В подальшому, з 16.11.1994 позивач почала працювати у Одеському трамвайно-тролейбусному управлінні, депо «Октябрське».

Згідно з даними вкладишу до трудової книжки НОМЕР_2 від 15.06.1990 (т.1 а.с.14; 76-77;133-135), трудової книжки НОМЕР_3 (т.1 а.с. 15-17; 68-73; 130-132) та довідки КМ «Одесміськелектротранс» від 21.02.2025 №5 (т.1 а.с.18-19; 84-85; 117), позивач з 13.03.1995 до 10.07.1996, з 05.12.1996 до 10.12.1997, з 11.12.1997 до 20.02.2000, з 01.08.2000 до 07.07.2003 та з 02.04.2011 до 10.02.2015 працювала у комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» (ОТТУ депо «Октябрське» перейменоване в ООТУ трамвайне депо №2, в подальшому перейменоване в комунальне підприємство «Одесміськелектротранс») повний робочий день та виконувала послуги по перевезенню пасажирів за професією водія міського пасажирського трамвая.

Загальний стаж позивача на посаді водія пасажирського міського трамваю складає 11 років та 3 міс, що підтверджується довідкою КМ «Одесміськелектротранс» від 21.02.2025 №5.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи адміністративну справу та надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України №1788-XII від 05.11.1991»Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України №1058-IV від 09.07.2003 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом «з» статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі - Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «з» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема жінкам з 50 років до 55 років.

9 липня 2003 року ухвалено Закон №1058-ІV, який доповнено, зокрема п. 8 ч. 2 ст. 114 такого змісту: водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року у справі №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

Саме це Рішення Конституційного Суду України у справі №1-р/2020 покладено в основу позовних вимог (далі - Рішення №1-р/2020).

Позивачка вважає, що за наявності необхідного стажу роботи та досягненням 50 років вона має право на пенсію на пільгових умовах.

Натомість, відповідач керується Законом №1058-ІV (в редакції Закону №2148-VIII), за яким пенсійний вік для становить 55 років.

Вирішуючи спір, суд бере до уваги, що у рішенні від 23 січня 2020 року Конституційний Суд України зробив висновок щодо неконституційності підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах та визнав неконституційною, зокрема статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII (пункт 1 Рішення №1-р/2020).

Конституційний Суд України в рішенні від 8 червня 2016 року у справі №4-рп/2016 зауважив, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є «обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені» (частина друга статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти ухвалюються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Основного Закону України, пункт 7 рішення №4-рп/2016).

З огляду на вищенаведене, правова норма, яка регулює правовідносини аналогічно нормі, що визнана Конституційним Судом України неконституційною, або дублює таку правову норму (незалежно від періоду її прийняття та виду нормативного акту, в якому вона втілена), не підлягає застосуванню. У такому разі суд застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.

Отже, стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Виходячи з наведеного, з дня ухвалення Конституційним Судом України вищезгаданого Рішення, застосуванню підлягає стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Необхідно зауважити, що Верховний Суд розглядав зразкову справу за релевантних обставин та надав оцінку аналогічним спірним правовідносинам.

Так, 21.04.2021 року Верховний Суд ухвалив рішення за результатами розгляду зразкової справи №360/3611/20, у якому сформував такий правовий висновок:

«до категорії осіб, на яких поширюється дія Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, і відповідно мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за положеннями Закону №1788-ХІІ після 23.01.2020 (набрання чинності Рішення КСУ №1-р/2020) належать особи, які працювали до 01.04.2015, були зайняті повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, мали стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до 01.04.2015, та досягли віку, визначеного цією статтею, на момент звернення до Пенсійного фонду за призначенням пенсії».

Велика Палата Верховного Суду переглядаючи рішення у зразковій справі №360/3611/20, 03.11.2021 ухвалила Постанову, у якій, зокрема дійшла висновку, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону №1058-ІV, серед іншого, пенсія призначається з дня звернення за пенсією; пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За таких підстав, суд доходить висновку, що позивачка відповідає віковому критерію, тобто досягла 50 років, для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Вирішуючи питання щодо правомірності/неправомірності не зарахування до пільгового стажу позивача спірних періодів стажу водія міського пасажирського транспорту, а також періодів роботи до загального стажу, суд зазначає таке.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 цього Порядку №637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Відповідно до пункту 17 указаного Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Тобто, за приписами наведеної норми уточнюючі довідки для підтвердження спеціального трудового стажу або інші документи необхідно надавати лише в разі коли відсутні відповідні відомості в трудовій книжці.

Згідно пункту 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі Інструкція №58), трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.

Згідно пунктів 2.2-2.4 Інструкції №58 заповнення трудової книжки вперше провадиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується 05.01.1993. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно пунктів 2.11-2.13 Інструкції №58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Записи про причини звільнення повинні здійснюватися в трудовій книжці в точній відповідності з формулюванням чинного законодавства з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.25 Інструкція №58).

Згідно з пункту 2.26 Інструкція №58 запис про звільнення в трудовій книжці працівника здійснюється з дотриманням наступних правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи.

Аналогічні за змістом положення містяться в Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, яка не застосовується з дня прийняттям наказу Міністерства юстиції України, Міністерства праці України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції №58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а за порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак, не повинно впливати на її особисті права. Такий висновок суду узгоджується з правою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі №677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Більше того, у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 Верховний Суд звертає увагу, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Поряд з цим, у постанові від 21 лютого 2018 року у справ №687/975/17 (адміністративне провадження №К/9901/110/17) Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції стосовно того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.

Необхідно звернути увагу, що перелік документів, що подаються до органу Пенсійного фонду для призначення пенсії, встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Згідно з нормами п.4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до пп.5 п.2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема є довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року №18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за №1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії.

У відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Пунктом 2.23 Порядку №22-1 передбачено, що при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Суд встановив, що, згідно з даними вкладишу до трудової книжки НОМЕР_2 від 15.06.1990 (т.1 а.с.14; 76-77;133-135), трудової книжки НОМЕР_3 (т.1 а.с. 15-17; 68-73; 130-132) та довідки КМ «Одесміськелектротранс» від 21.02.2025 №5 (т.1 а.с.18-19; 84-85; 117), позивач з 13.03.1995 до 10.07.1996, з 05.12.1996 до 10.12.1997, з 11.12.1997 до 20.02.2000, з 01.08.2000 до 07.07.2003 та з 02.04.2011 до 10.02.2015 працювала у комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» (ОТТУ депо «Октябрське» перейменоване в ООТУ трамвайне депо №2, в подальшому перейменоване в комунальне підприємство «Одесміськелектротранс») повний робочий день та виконувала послуги по перевезенню пасажирів за професією водія міського пасажирського трамвая.

Загальний стаж позивача на посаді водія пасажирського міського трамваю складає 11 років та 3 міс, що підтверджується довідкою КМ «Одесміськелектротранс» від 21.02.2025 №5.

Суд звертає увагу, що вказана довідка містить відомості про періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу, професію та посаду, характер виконуваної роботи, а періоди роботи повністю співпадають із записами трудової книжки НОМЕР_3 та вкладишу НОМЕР_1 .

Підставою для видачі довідки зазначено: книги наказів з 1994 по 2015 роки, ф. П-2, особові рахунки.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє за безпідставністю твердження відповідачів щодо неприйняття довідки через відсутність первинних документів.

Суд звертає увагу, що відомості про трудову діяльність позивача, у вкладиші до трудової книжки заповнені відповідно до вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993 року та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників», зокрема вкладиш в трудову книжку містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а саме відомості про підприємство, дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Зважаючи на те, що відповідальність за оформлення та ведення трудової книжки покладено на роботодавця, а у позивача відсутній обов`язок нести відповідальність за правильність оформлення трудової книжки та внесення записів до неї, суд дійшов висновку, що наданий позивачем вкладиш до трудової книжки НОМЕР_2 від 15.06.1990 та довідка КМ «Одесміськелектротранс» від 21.02.2025 №5 в повній мірі підтверджують наявність у позивача пільгового стажу у кількості 11 років 3 місяців, який є необхідним для призначення пенсії на пільгових умовах.

Окрім того, нумерація записів в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 , яка видана 03 листопада 2003 року, починається з 14 номеру і проводилась з урахуванням нумерації записів внесених до вкладишу в трудову книжку НОМЕР_1 .

Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Видача вкладишу замість трудової книжки, не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення/перерахунок пенсії, або ж для підтвердження періодів трудової діяльності було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Натомість, відповідачем не надано суду доказів здійснення будь-яких запитів на підтвердження спірного періоду роботи позивача та не надано доказів які б ставили під сумнів дійсність внесених записів до трудової книжки та як наслідок правомірність не зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Окрім того, суд також встановив, що, окрім пільгового стажу, позивачу не зараховані періоди роботу до загального страхового стажу, які зазначені у вкладиші до трудової книжки НОМЕР_2 від 15.06.1990, а саме:

з 10.06.1990 до 13.11.1992 у Радгоспі ім.70 років Жовтня;

з 13.11.1992 до 13.02.1993 у Радгоспі «Південний»;

з 16.11.1994 до 20.02.1997 та з 21.02.2000 до 30.06.2000 в Одеському трамвайно-тролейбусному управлінні, депо «Октябрське» ОТТУ (депо «Октябрське» перейменоване в ООТУ трамвайне депо №2, в подальшому перейменоване в комунальне підприємство «Одесміськелектротранс»).

Отже, періоди роботи позивачки та наявність пільгового стажу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах підтверджуються наявними у матеріалах справи документами та підлягає зарахуванню до страхового та пільгового стажу ОСОБА_1 .

З аналізу встановлених обставин справи, приписів нормативно - правових актів, а також беручи до уваги правові висновки Конституційного Суду України та Верховного Суду, суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, а відтак і його протиправність та необґрунтованість.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 04.03.2024 №26 є протиправним та підлягає скасуванню, а тому позовні вимоги в цій частині належать до задоволення.

Вирішуючи позовні вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити ОСОБА_1 призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв з 25 лютого 2025 року із зарахуванням до загального стажу роботи періодів роботи з 10.06.1990 року по 13.11.1992 року, з 13.11.1992 року по 13.02.1993 року, з 16.11.1994 року по 20.02.1997 року, з 21.02.2000 року по 30.06.2000 року згідно із записами вкладишу в трудову книжку серії НОМЕР_1 та до пільгового стажу роботи водієм міського пасажирського трамваю з 13.03.1995 року по 10.07.1996 року, з 05.12.1996 року по 20.02.2000 р., з 01.08.2000 року по 07.07.2003 року та з 02.04.2011 року по 10.02.2025 року в КП «Одесміськелектротранс» згідно з довідкою від 21.02.2025 року №5, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ в Житомирській області, рішенням якого позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тож, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачці пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення позивачу пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Житомирській області.

Такий підхід висловлений у постановах Верховного Суду від 24.05.2024р. у справі №460/17257/23, від 07.05.2024р. у справі №460/38580/22, висновки викладені в яких підлягають обов`язковому врахуванню адміністративним судом за приписами ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Отже, враховуючи, що встановлені та з`ясовані судом обставини свідчать про протиправне відхилення відповідачем наданих позивачем документів на підтвердження свого страхового стажу та пільгового стажу, а також досягнення позивачем необхідного віку для призначення пенсії на пільгових умовах (50 років), зважаючи, що судом не встановлено необхідності у наданні позивачем додаткових доказів для підтвердження свого страхового стажу та пільгового стажу, суд доходить висновку, що позовні вимоги зобов`язального характеру підлягають частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог шляхом:

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального стажу роботи періоди роботи з 10.06.1990 до 13.11.1992, з 13.11.1992 до 13.02.1993, з 16.11.1994 до 20.02.1997, з 21.02.2000 до 30.06.2000 згідно із записами вкладишу в трудову книжку серії НОМЕР_1 ;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 стаж роботи водієм міського пасажирського трамваю з 13.03.1995 до 10.07.1996, з 05.12.1996 до 20.02.2000, з 01.08.2000 до 07.07.2003 та з 02.04.2011 до 10.02.2015 в комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» згідно з довідкою від 21.02.2025 №5, вкладишем в трудову книжку серії НОМЕР_1 та трудовою книжкою НОМЕР_3 ;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, з 25 лютого 2025 року.

Щодо вимог позивача звернути рішення до негайного виконання в межах одного місяця, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.371 КАС України, суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

З аналізу наведених норм вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Разом з тим, КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень. Більш того, ст.371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно.

Приймаючи рішення у цій справі, суд не присудив до стягнення на користь позивача будь-яких грошових сум.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність підстав для звернення рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1. ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн згідно з квитанцією №0.0. від 25.03.2025 (т.1 а.с.32).

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн, оскільки рішенням цього суб`єкта владних повноважень порушені права та інтереси позивача.

Інші доводи відповідачів по суті спірних правовідносин суд вважає спростованими вищенаведеними висновками.

Керуючись ст. 2, 5, 6, 72, 77, 90, 120, 139, 241-246, 258, 262, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії від 04.03.2024 №26.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 10.06.1990 до 13.11.1992, з 13.11.1992 до 13.02.1993, з 16.11.1994 до 20.02.1997, з 21.02.2000 до 30.06.2000 згідно із записами вкладишу в трудову книжку серії НОМЕР_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 стаж роботи водієм міського пасажирського трамваю з 13.03.1995 до 10.07.1996, з 05.12.1996 до 20.02.2000, з 01.08.2000 до 07.07.2003 та з 02.04.2011 до 10.02.2015 в комунальному підприємстві «Одесміськелектротранс» згідно з довідкою від 21.02.2025 №5, вкладишем в трудову книжку серії НОМЕР_1 та трудовою книжкою НОМЕР_3 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, з 25 лютого 2025 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, , місцезнаходження: вул. Ольжича, буд.7, м. Житомир, Житомирська область, 10003.

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , місцезнаходження: вул. Канатна, 83, м. Одеса, Одеська область, 65012.

Суддя Дмитро БАБЕНКО