Справа № 420/1004/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1004/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, Тимчасова адреса для листування: 49008, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Надії Алексєєнко, 106) від 30.08.2024 року № 02 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, Код ) призначити та виплатити пенсію ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) зарахувавши до страхового стажу період з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000, з 30.08.1996 по 01.04.1998.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що оскаржуваним рішенням від 30.08.2024 р. №02 виданого Головним управлінням ПФУ в Донецькій області їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки Відповідачем до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки від 05.04.1983 р. серії НОМЕР_2 періоди роботи: з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000, оскільки на титульній сторінці трудової книжки виправлення дати народження виконано з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

Вказане рішення позивач вважає протиправним та зазначає, що чинним законодавством визначено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Ухвалою суду від 20.01.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідачем - ГУ ПФУ в Донецькій області було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що Позивач 23.08.2024 звернувся до уповноваженого органу Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. За принципом екстериторіальності вказана заява була відпрацьована Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. За результатом розгляду наданого пакету документів та індивідуальних відомостей застрахованої особи було встановлено, що на час звернення Позивач досягла віку 60 років 02 місяці, страховий стаж склав 15 років 00 місяців 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до положень ст. 26 Закону 1058. В той же час, за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000, згідно трудової книжки від 05.04.1983 серія НОМЕР_2 оскільки на титульній сторінці трудової книжки виправлення дати народження виконано з порушенням пункту 2.13 Інструкції 58. Також згідно трудової книжки від 15.09.1981 серія НОМЕР_3 не враховано період роботи з 30.08.1996 по 01.04.1998, оскільки є виправлення в даті підстави звільнення з роботи здійснене з порушеннями положень Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58.

За таких умов, оскільки надана Позивачем трудова книжка оформлена з порушеннями вимог оформлення, а будь-яких уточнюючих відомостей до уповноваженого органу Пенсійного фонду України Позивачем не надавались, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 від 09.07.2003 у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.

Відповідачем - ГУ ПФУ в Одеській області також було подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що враховуючи те, що у Позивача відсутній необхідний страховий стаж роботи у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області були відсутні правові підстави для прийняття будь-якого іншого рішення, окрім як про відмову у призначенні пенсії. Відповідач вказує, що трудова книжка Позивача від 05.04.1983 серія НОМЕР_2 та трудова книжка від 15.09.1981 серія НОМЕР_4 заповнені з порушенням вимог вказаних Інструкцій, як наслідок у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області були відсутні підстави для врахування періодів роботи до страхового стажу Позивача.

Також відповідач вважає, що позовна вимога в частині зобов`язання Головне управління призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_2 також не підлягає задоволенню з підстав, що судом не може прийматись відповідне рішення, оскільки це є втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади та буде виходити за межі завдань адміністративного судочинства.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.08.2024 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивача про призначення пенсії за віком розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Донецькій області, яким за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №02 від 30.08.2024 про відмову у призначенні пенсії.

Зі спірного рішення вбачається, що пенсійний вік відповідно до частини 1 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявниці - 60 років 02 місяця.

Необхідний страховий стаж відповідно до частини 1, 2, 3 статті 26 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: починаючи з 1 січня 2024 року після досягнення віку 60 років становить 31 рік. Страховий стаж особи становить 15 років 05 днів.

За доданими документами до страхового стажу не зараховано: - згідно трудової книжки від 05.04.1983 серія НОМЕР_2 періоди роботи з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000, оскільки на титульній сторінці трудової книжки виправлення дати народження виконано з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993р., а саме зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження 1 записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів, а саме відсутнє посилання на відповідні документи;

- згідно трудової книжки від 15.09.1981 серія НОМЕР_4 період роботи з 30.08.1996 по 01.04.1998, оскільки є виправлення в даті підстави звільнення з роботи.

За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявниці в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.

Особа має право на пенсійну виплату у 65 років, тобто з 17.06.2029.

Не погодившись із прийнятим відповідачем рішенням від 30.08.2024 №02, вважаючи його протиправним, а також вважаючи доведеними підстави для призначення пенсії за віком, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який був прийнятий на зміну положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05 листопада 1991 року, та безпосередньо ним визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Приписами ст. 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Як визначено п.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

У відповідності до ст.1 Закону №1058-IV:

- пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення міститься і в ч.1 ст.24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За приписами ч.4 ст.24 Закону України № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV визначено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

До набрання чинності Законом № 1058-IV діяв Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону №1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту 12 Положення про Пенсійний фонд України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правління Пенсійного фонду України затвердило Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) […] подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Документи, необхідні для перерахунку пенсії, наведені в розділі ІІ Порядку № 22-1.

Згідно з абзацом першим підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 передбачено, що до заяви додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із ст.62 Закону України № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), у розумінні пунктів 1, 2 якого, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У п. 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, що затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, передбачено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно пункту 2.12 Інструкції №162 зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорти, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Відповідно до пункту 8.1. Інструкції №162 контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок на підприємствах, здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. №656 «Про трудові книжки робітників і службовців».

В той же час, пунктом 18 Постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 06 вересня 1973р. №656 «Про трудові книжки робітників і службовців» встановлено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках, іншу відповідальність.

29.07.1993 Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України видано наказ №58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», пунктом 2 якої визначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.74 N 162 не застосовується.

У п. 2.2, 2.3, 2.4 Інструкції №58, передбачено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Також у п. 2.27 та 4.1 Інструкції №58зазначено, що запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається на підставі чого внесено запис, наказ (розпорядження), його дата і номер.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З огляду на викладене, суд зауважує, що основним документом який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 291/99/17.

З огляду на викладене, оцінюючи позицію відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000 згідно трудової книжки від 05.04.1983 серія НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.

Із долученої до матеріалів справи копії трудової книжки серія НОМЕР_2 від 05.04.1983 вбачається що вона була видана ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому у прізвищі та даті народження були зроблені виправлення, про що на титульній сторінці зроблені відповідні записи, а саме: фамілія змінена на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_5 від 23.12.89, виданого відділом ЗАГСУ Малиновського райвиконкому м. Одеси, на Валах; дату народження вважати ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 23.12.89, виданого відділом ЗАГСУ Малиновського райвиконкому м. Одеси, 23 грудня 1989 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №1326. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Також, згідно копії паспорта громадянина України позивача, Серія НОМЕР_6 , виданого Іллічівським РВ ОМУ УВМС України в Одеській області 04.07.1997, дата народження позивача визначена ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відмовляючи у зарахуванні вище вказаних періодів роботи, що визначені трудовою книжкою від 05.04.1983 серія НОМЕР_2 , до страхового стажу Головне управління ПФУ в Донецькій області зазначило про те, що на титульній сторінці трудової книжки наявне виправлення дати народження, яке виконано з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту України № 58 від 29.07.1993р., оскільки відсутнє посилання на відповідні документи, на підставі яких здійснювалося таке виправлення.

З даного приводу суд зазначає, що обов`язок належного оформлення трудової книжки покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Зі змісту самого запису про зміну дати народження позивача вбачається, що він був здійснений Начальником відділу кадрів Одеського облдорстрой «Міндорстрой» УССР та саме на цю особу повинна покладатися відповідальність на порушення порядку внесення записів у трудову книжку. Позивач не повинен нести негативних наслідків вказаних помилок.

Наведене в повній мірі узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові у справі № 687/975/17 від 21.02.2018, у справі №607/7638/17 від 06.04.2022 у яких суд касаційної інстанції вказав, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком із зарахуванням відповідних періодів роботи, які є документально підтвердженими.

Дослідивши усі наявні записи у трудовій книжці від 05.04.1983 серія НОМЕР_2 , які Головне управління ПФУ в Донецькій області не зарахувало до страхового стажу позивача, суд встановив, що записи про трудову діяльність позивачки внесені у хронологічному порядку, в тому числі із зазначенням дати прийняття на роботу, займаних посад, звільнення з роботи, реквізитів розпорядчих документів, засвідченням цих записів підписами уповноваженої особи та відтисками печаток підприємств.

Більше того, у відповідача не було жодних зауважень щодо записів самих періодів роботи. Відтак, їх незарахування до страхового стажу не може вважатися правомірним.

Щодо не зарахування періоду роботи з 30.08.1996 по 01.04.1998 згідно трудової книжки від 15.09.1981 серія НОМЕР_4 з підстав наявності виправлення в даті наказу про звільнення з роботи, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту трудової книжки ОСОБА_3 серія НОМЕР_4 від 15.09.1981, вона містить наступні записи:

- №8 від 30.08.1996 про прийняття на роботу штамповщицею ОК МП «Шкіпер», підстава - наказ №2 від 30.08.1996;

- №9 від 01.04.1998 про звільнення по ст. 38 КЗпП України за власним бажанням ОК МП «Шкіпер», підстава - наказ №1 від 31.03.1998.

Дослідивши вказані записи, суд встановив, що наявне виправлення у першій цифрі дати наказу про звільнення « 3».

В той же час, досліджений період роботи містить всі необхідні відомості про роботу, тобто містяться записи, що підтверджують період виконуваної роботи, є посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені печаткою підприємства, оформлені належним чином, що дає можливість встановить період роботи на підприємстві, та не викликає сумніву у зайнятості позивача у вказаний період на роботі на вказаному підприємстві.

Як уже було зазначено судом, та підтверджується позиціями Верховного Суду, висловлених у постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, відповідальність за можливі помилки або виправлення у трудовій книжці, у тому числі якість записів та відбитків печаток не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Також, суд зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, в тому числі не зазначення наказів, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а, у якій вказав, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці чи незазначення підстави звільнення у трудовій книжці може бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів чи не зазначення підстави звільнення у трудовій книжці.

В даному випадку, у сукупності дослідивши та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що в трудових книжках позивача є всі необхідні відомості про роботу за спірні періоди, тобто містяться записи, що підтверджують періоди виконуваної роботи, а недоліки у записах, які були допущені уповноваженими особами підприємств, не викликають сумнівів у дійсній зайнятості позивача на роботах за вказаними посадами на таких підприємствах.

З огляду на наведене, суд вважає, що надані позивачем трудова книжка від 05.04.1983 серія НОМЕР_2 та трудова книжка від 15.09.1981 серія НОМЕР_4 містять достатні відомості щодо періодів і характеру виконуваної позивачем роботи за періоди з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000 та з 30.08.1996 по 01.04.1998, які не були зараховані відповідачем безпідставно.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними.

Відтак, суд вважає, що записи трудових книжок є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи позивача для призначення пенсії. Водночас, незарахування вказаних періодів роботи до страхового стажу, є необґрунтованим та протиправним.

З огляду на викладене, спірне рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню судом.

Отже, ОСОБА_2 має право на зарахування періодів роботи з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000 та з 30.08.1996 по 01.04.1998 до свого страхового стажу.

Відтак, позов у частині визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Донецькій області від 30.08.2024 року № 02 про відмову в призначенні пенсії за віком позивачу та зарахування до страхового стажу вище зазначених періодів роботи підлягає задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язати головне управління призначити пенсію позивачу, суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону.

З оскаржуваного рішення про відмову в призначенні пенсії вбачається, що страховий стаж позивача, без урахування спірних періодів, складає 15 років 05 днів. Після зарахування періодів роботи з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000 та з 30.08.1996 по 01.04.1998 страховий стаж позивача буде перерахований.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 ст. 245 КАС України встановлено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Таким чином, враховуючи висновки суду про необхідність зарахування відповідачем вказаних періодів роботи позивача до страхового стажу та віднесення законодавцем обрахунку страхового стажу до повноважень пенсійного органу, суд вважає що належним та ефективним способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача від 23.08.2024 про призначення пенсії, з урахуванням правових висновків, наданих судом у рішенні, щодо необхідності зарахування періодів роботи позивача з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000 та з 30.08.1996 по 01.04.1998 до страхового стажу позивача.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Оскільки подана позивачем заява з документами по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області і рішення про відмову приймалось саме ним, дії зобов`язального характеру щодо зарахування періодів роботи до страхового стажу має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, що призначає пенсію, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ в Донецькій області. Така позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Відтак, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди роботи з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000 та з 30.08.1996 по 01.04.1998, та повторно розглянути заяву позивача від 23.08.2024 про призначення пенсії, з урахуванням правових висновків, наданих судом у рішенні.

В частині вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та в іншій частині вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області слід відмовити.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Підсумовуючи вищенаведене, оцінивши докази у сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 такими, що підлягають частковому задоволенню.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

З огляду на викладене, оскільки судом прийнято рішення про задоволення вимог позивача, суд вважає за доцільне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого за подання цього позову судового збору у сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.242-246, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову в призначення пенсії за віком №02, прийняте 30.08.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_2 періоди роботи з 01.04.1983 по 11.05.1986, з 23.03.1987 по 12.10.1987, з 20.10.1987 по 26.10.1991, з 26.10.1991 по 28.06.1992, з 01.07.1992 по 15.02.1993, з 16.02.1993 по 01.11.1993, з 01.11.1993 по 11.04.1994, з 20.04.1994 по 20.09.2000 (згідно трудової книжки від 05.04.1983 серія НОМЕР_2 ) та з 30.08.1996 по 01.04.1998 (згідно трудової книжки від 15.09.1981 серія НОМЕР_4 ) та повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 30.08.2024 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 1211,20 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, , адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , адреса: вул. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА