Справа № 160/11443/25
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

30 червня 2025 року Справа 160/11443/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Златіна С.В.

за участі секретаря судового засідання Дубина Ю.О.

позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідача Грановський М.О.

третя особа- Грановський М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання позивача про поновлення строку звернення з позовом до суду та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Національна поліція України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить:

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу ГУ НП в Дніпропетровській області від 26.12.2024 року № 2506-к в частині застосування до старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0175238), як такого, що зарахований у розпорядження ГУ НП в Дніпропетровській області, дисциплінарного стягнення у вигляді звільненні зі служби в поліції;

Визнати протиправним та скасувати наказ ГУ НП в Дніпропетровській області від 30.12.2024 року № 1522 о/с в частині звільненні за п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України): старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0175238), спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції, з 31.12.2024 року;

Поновити старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 на раніше займаній посаді спеціаліста-криміналіста слідчого відділення відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції, з 26.12.2024 року;

Стягнути з ГУ НП в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.12.2024 року по дату винесення судом рішення у справі.

Ухвалою суду від 22.04.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

У позовній заяві позивач просить суд поновити строк звернення з позовом до суду, оскільки копії оскаржуваних наказів отримав лише 21.03.2025 року. До цієї дати позивач не був ознайомлений з оскаржуваними наказами. Позивач у період часу з 01.11.2024 року по 30.01.2025 року утримувався під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Відповідач надав суду клопотання про залишення позовної заяви без руху через пропуск позивач строку звернення з позовом до суду та не поданням позивачем клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду. Клопотання обгрунтовано тим, що оскаржувані накази направлялись позивачу засобами поштового зв`язку за адресами мешкання позивача. Поліцейський вважається таким, що ознайомлений з наказом про застосування дисциплінарного стягнення, після спливу чотирьох календарних днів з дня його відправлення поштовим зв`язком або після спливу двох календарних днів - у разі відправлення з використанням електронної комунікації.

Позивач у судовому засіданні підтримав клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду.

Відповідач у судовому засіданні просив суд залишити позов без руху.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, встановив наступне.

Згідно вимог частини 5 статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Таким чином, законодавством регламентовано місячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі № 809/1087/17 та від 22.11.2018 у справі №815/91/18.

Оскільки початок строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України:

«…для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. Fгаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Також практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).

Відповідач не надавав суду належних та допустимих доказів ознайомлення позивача з оскаржуваними наказами раніше дати 21.03.2025 року.

Також суд враховує, що позивач у період часу з 01.11.2024 року по 30.01.2025 року утримувався під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор», що підтверджується довідкою про звільнення, яка міститься у матеріалах справи.

Враховуючи право на звернення до суду, передбачене ч.1 ст. 5 КАС України, застосовуючи правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, враховуючи те, що відповідач не надав суд належних та допустимих доказів того, що оскаржуване рішення доведено до позивача раніше дати 21.03.2025 року, то суд вважає, що позивач пропустив строк звернення з позовом до суду з поважних причин, а тому поновляє позивачу строк звернення до суду з даним позовом.

За вказаних обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, оскільки позивач у позовній заяві заявив клопотання про поновлення строку звернення з позовом до суду.

Також суд вважає за необхідне у відповідності до вимог ч.4 ст. 173 КАС України продовжити строк підготовчого провадження (підготовчого засідання) на тридцять днів за ініціативи суду.

Керуючись ст. 122, 240, 256 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення з позовом до суду, яке викладено у позовній заяві.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення з позовом до суду.

Відмовити у задоволенні клопотання ГУ НП в Дніпропетровській області про залишення позовної заяви без руху.

Продовжити строк підготовчого провадження (підготовчого засідання) на тридцять днів за ініціативи суду.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти такої ухвали може бути включено до апеляційної чи касаційної скарги на рішення суду, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя С.В. Златін