Справа № 160/33001/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/33001/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року (суддя 1-ї інстанції Боженко Н.В.) в адміністративній справі №160/33001/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Міністерства оборони України, в якій просив суд:

- визнати протиправними дії Відповідача - рішення про відмову комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову у виплаті ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги за встановлені 25% втрати професійної працездатності на підставі поданих документів;

- зобов`язати відповідача Міністерство оборони України (Код , 03168, м. Київ-168, проспект Повітряних сил України, 6) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із частковою втратою працездатності на підставі поданої заяви та доданих документів відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975;

- зобов`язати відповідача Міністерство оборони України (Код , 03168, м. Київ-168, проспект Повітряних сил України, 6) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Позовна заява обґрунтована посиланнями на протиправність рішення відповідача, яке є предметом оскарження. Позивач стверджує, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, що відповідачем безпідставно не взято до уваги.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що він має право на передбачену статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року одноразову грошову допомогу у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців. Звертає увагу, що як у редакції липня 2023 року, так і в редакції станом на тепер формулювання «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби» передбачає умову, якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане, у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби. З огляду на наведене, посилання суду першої інстанції на звуження законодавцем кола осіб застосуванням саме цього формулювання вважає безпідставним та необґрунтованим.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно довідки ВЛК від 13.07.2023 року №1659 (вихідний №1677), складеної Військовою частиною НОМЕР_2 , позивач має травму та захворювання, які: «Так, пов`язана з проходженням військової служби».

Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 02.05.2024 року серії 12ААА №031039 ступінь втрати професійної працездатності позивача складає 25%, у відповідності довідки ВЛК №1677.

02 травня 2025 року позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою професійної працездатності у розмірі 25%, пов`язаної із проходженням військової служби.

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.11.2024 року №7/29538/14 позивачу повідомлено про прийняття відповідачем рішення про відмову у задоволенні заяви позивача.

Так, у відповідності до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.10.2024 року №33/в, а саме: п. 30 позивачу відмовлено у виплаті, зазначено, що виплата одноразової грошової допомоги без встановлення групи інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби, законодавством не передбачена (передбачено з виконанням обов`язків військової служби).

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог дійшов до висновку, що оскільки позивач отримав наявні ушкодження здоров`я лише під час проходження військової служби, однак не пов`язане з виконанням обов`язків військової служби (це втілено у змісті довідки ВЛК позивача), рішення відповідача про те, що позивач не має право на державні гарантії, які встановлені для іншої категорії осіб, є правильним.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірною у справі є відмова комісії Міністерства оборони України у виплаті, зазначено, що виплата одноразової грошової допомоги без встановлення групи інвалідності, а саме її підстави.

Надаючи оцінку підставам визначеним для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум позивачу, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Частиною 1 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст.і 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби;

Відповідно до ч.3 ст. 16 Закону № 2011-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом № 2232-ХІІ.

Статтею 24 Закону України "Про військовий обов`язок і віськову службу" (Закон № 2232-ХІІ), визначено початок, призупинення і закінчення проходження військової служби, а також час та місце виконання обов`язків військової служби.

За змістом частини четвертої цієї статті військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).

Пунктом 1.1 Положення № 402 встановлено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Абзацом 7 пункту 1.3 Положення № 402 передбачено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, в осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

У разі коли під час медичного огляду військовослужбовців встановлено діагноз, ВЛК встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення (пункт 21.1 Положення № 402).

Відповідно до пункту 21.2 Положення № 402 причинний зв`язок захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв у військовослужбовців, які проходять військову службу, військовозобов`язаних і резервістів, призваних військовими комісаріатами на навчальні (перевірочні) збори, при медичному огляді вирішують позаштатні постійно діючі госпітальні, гарнізонні ВЛК і ЛЛК та за потреби - штатні ВЛК.

Суд також зазначає, що Пунктом 21.5 цього Положення № 402 розмежовано формулювання, в тому числі «під час виконання ним обов`язків військової служби» та «пов`язане з проходженням військової служби», які є самостійними підставами встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.

Враховуючи вказані положення, колегія суддів доходить висновку, що поняття проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби є хоч і спорідненими за своєю суттю, однак розмежовуються, зокрема положеннями Закону № 2232-ХІІ та Положення № 402, за функціональними, територіальними та часовими критеріями, що свідчить про їх самостійність і про відсутність підстав для ототожнення таких понять під час визначення причин встановлення військовослужбовцям інвалідності та/або ступеня втрати працездатності.

Подібний підхід застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 20 грудня 2023 року у справі № 520/14757/2020 та від 31 січня 2024 року у справі № 160/8219/21, де Суд вказав, що аналіз пункту 7 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII та абзацу 2 пункту 7 Порядку № 975 свідчить про те, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби. При цьому оскільки умовами пункту 7 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII право на отримання грошової допомоги пов`язується безпосередньо з причинним зв`язком отриманого поранення чи захворювання, а саме з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, для встановлення наявності права на отримання одноразової грошової допомоги ототожнення словосполучень «під час виконання ним обов`язків військової служби» та «пов`язане з проходженням військової служби» є безпідставним та необґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач, звертаючись із заявою 02.05.2024 як на підставу наявності у нього втрати відсотку працездатності посилався на Довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12ААА №031039 у відповідності довідки ВЛК №1677.(а.с. 22)

Згідно довідки ВЛК від 13.07.2023 року №1659 (вихідний №1677), складеної Військовою частиною НОМЕР_2 , позивач має травму та захворювання, які: «Так, пов`язана з проходженням військової служби». (а.с. 20)

За вказаних обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що приймаючи спірне рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги, відповідач діяв правомірно та в межах покладених на нього обов`язків, а рішення прийнято у відповідності до норм законодавства.

Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2025 року в адміністративній справі №160/33001/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 червня 2025 року.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя Н.П. Баранник

суддя А.А. Щербак