Справа № 440/4175/25
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/4175/25
Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (), що полягають у відмові ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу роботи у подвійному розмірі періоду роботи з 01 серпня 1989 року по 06.02.2025 року на посаді лікаря-психіатра в закладах з надання психіатричної допомоги;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати в подвійному розмірі до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01 серпня 1989 року по 06.02.2025 року на посаді лікаря-психіатра в закладах з надання психіатричної допомоги, та провести відповідний перерахунок пенсії та виплати ОСОБА_1 , починаючи з 06.02.2025.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області протиправно відмовлено у зарахуванні до стажу роботи у подвійному розмірі період роботи з 01.08.1989 року по 06.02.2025 року на посаді лікаря-психіатра.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи у письмовому провадженні.

До Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Полтавській області на позов. У відзиві на позов відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, стверджуючи, що ОСОБА_1 звернулася до відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 27.02.2025 щодо призначення грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Заява, за принципом екстериторіальності, опрацьована Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Сумській області, прийнято рішення №22 від 24.02.2025 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії. Відповідно до наданих документів загальний страховий стаж ОСОБА_1 , складає 41 рік 7 місяців 13 днів, стаж на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту Е-Ж статті 55 Закону №1058- 10 років 3 місяці 1 день. До стажу, що дає право на призначення одноразової грошової допомоги враховано періоди роботи з 01.10.2014 по 31.12.2024. Для врахування періодів на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту Е-Ж статті 55 Закону №1058, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 16.08.1982 року, потрібно надати уточнюючі довідки з зазначенням періодів перебування у відпустках без збереження заробітної плати.

Таким чином прийнято рішення відмовити заявниці у зв`язку з відсутністю підстав для проведення перерахунку, а саме відсутністю стажу на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за віком відповідно до пункту Е-Ж статті 55 Закону №1058. 27.02.2025 в підсистемі Управління Електронний документообіг за № 3476/М-1600-25 зареєстроване звернення ОСОБА_1 з ксерокопіями документів (додаються).

На вище зазначене звернення за вихідним № 5145-3476/М-1600-25 від 25.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомило ОСОБА_1 про порядок подання заяви про перерахунок пенсії.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджено копією паспорта громадянина України /а.с.4-5/.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області як отримувач пенсії за віком з 06.02.2025 /а.с.74 зворотній бік/.

27.02.2025 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про зарахування в подвійному розмірі до страхового стажу період роботи з 01.08.1989 року по 06.02.2025 року на посаді лікаря-психіатра в закладах з надання психіатричної допомоги, та провести відповідний перерахунок пенсії /а.с.20/.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області №5145-3476/М-1600-25 від 25.03.2025 повідомлено: "... при визначенні розміру пенсії за віком, зокрема, до уваги взято страховий стаж тривалістю 41 рік 8 місяців 13 днів (враховано по 31.01.2025), коефіцієнт страхового стажу становить 0,41667.

До страхового стажу не враховано період роботи в обласній психлікарні м. Донецька з 01.08.1989 по 19.08.1990 згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 16.08.1982, оскільки в записі на звільнення місяць видачі наказу не відповідає місяцю звільнення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 за №110.

Щодо зарахування в подвійному розмірі до страхового стажу періодів роботи з 01.08.1989 по 06.02.2025 згідно трудової книжки та ксерокопій довідок, наданих до звернення, повідомляємо наступне.

Зарахувати в подвійному розмірі період роботи з 01.08.1989 по 19.08.1990 згідно ксерокопії довідки від 17.10.2019 №201, виданої Республіканською клінічною психіатричною лікарнею Донецької народної республіки, та періоду з 21.08.1990 по 24.09.2014 згідно наданої ксерокопії довідки від 07.11.2019 №158/01.2, виданою Міською психоневрологічною лікарнею №2 м. Донецька Донецької народної республіки неможливо, оскільки вказані довідки є недійсними і не створюють правових наслідків.

...

Відтак, можливість зарахування до страхового стажу періоду з 01.08.1989 по 19.08.1990 буде розглянута в разі Вашого звернення з вищевказаною заявою, на підставі показань двох свідків.

Страховий стаж за період роботи з 01.01.2004 обчислено в одинарному розмірі, оскільки чинним законодавством не передбачено пільг щодо зарахування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоду роботи починаючи з 01.01.2004...".

Позивач не погодилася із відмовою відповідача у зарахуванні до стажу роботи у подвійному розмірі періоду роботи з 01.08.1989 року по 06.02.2025 року на посаді лікаря-психіатра в закладах з надання психіатричної допомоги, звернулася до суду із позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше, надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Частинами першою-третьою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Як зазначено у частині четвертій статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Статтею 60 Закону 1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до статті 48 КЗпП України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Судом встановлено та не заперечується пенсійним органом, що на підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за віком ОСОБА_1 була надана трудова книжка НОМЕР_1 від 16.08.1982 /а.с.9-12/, яка у спірні періоди містить наступні записи, зокрема:

- під номером 5 міститься запис від 01.08.1989 про прийняття на посаду лікаря-інтерна, на підставі наказу від 01.08.1989 №98л;

- під номером 6 міститься запис від 19.08.1990 про звільнення з посади у зв`язку із закінченням інтернатури, на підставі наказу від 25.06.1990 №100;

- під номером 7 міститься запис від 21.08.1990 про прийняття на посаду лікарем психіатричного відділення, на підставі наказу від 15.08.1990 №69;

- під номером 8 міститься запис від 24.09.2014 про звільнення за власним бажанням, на підставі наказу від 22.09.2014 №297к;

- під номером 9 міститься запис від 01.10.2014 про прийняття на посаду лікарем психіатра, на підставі наказу від 01.10.2014 №78-к;

- під номером 10 міститься запис від 04.12.2014 про звільнення із займаної посади у зв`язку з переводом до Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф.Мальцева, на підставі наказу від 04.12.2014 №107-к;

- під номером 11 міститься запис від 05.12.2014 про прийняття на посаду лікаря психіатра в зв`язку з переведенням з Кременчуцького ОПНД, на підставі наказу від 05.12.2014 №26;

- під номером 12 міститься запис від 26.12.2018 про реорганізацію КЗОЗ "Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім.О.Ф. Мальцева" шляхом перетворення в комунальне підприємство "Полтавська обласна клінічна психіатрична лікарня ім.О.Ф. Мальцева Полтавської обласної ради".

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку Інструкції заповнення трудової книжки, зокрема щодо недоліку оформлення трудової книжки у контексті висновків Верховного Суду про надмірний формалізм у справі ЄДРСР 100155835 № 580/4024/19.

Відтак, відмова у зарахуванні періоду роботи з 01.08.1989 року по 19.08.1990 у подвійному розмірі є протиправною.

Щодо відмови у зарахуванні в подвійному розмірі період роботи з 01.08.1989 по 19.08.1990 згідно ксерокопії довідки від 17.10.2019 №201, виданої Республіканською клінічною психіатричною лікарнею Донецької народної республіки, та періоду з 21.08.1990 по 24.09.2014 згідно наданої ксерокопії довідки від 07.11.2019 №158/01.2, виданою Міською психоневрологічною лікарнею №2 м. Донецька Донецької народної республіки, суд зазначає наступне.

Так, вказані довідки видані установами Донецької народної республіки /а.с.16,17/.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі Закон №1207-VII) тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правовий статус тимчасово окупованої території, а також правовий режим на тимчасово окупованій території визначаються цим Законом, іншими законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципами та нормами міжнародного права.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 9 Закону №1207-VII будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Таким чином, надані до суду архівні довідки підконтрольній окупаційній владі є недійсними та не можуть бути прийняті та враховані відповідачем для цілей розгляду заяви позивача.

Суд вважає за необхідне зазначити, що Україною визнаються лише документи, які підтверджують факт народження або смерті (на даний час також щодо реєстрації (розірвання) шлюбу особи), що у повній мірі відповідає і «намібійським виняткам» Міжнародного суду ООН, відповідно до яких держави, які є членами ООН, зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південно-Африканської Республіки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом ПАР від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів», що у даному випадку не охоплюється обставинами даної справи, у тому числі в частині надання суду України «довідок» установ, створених терористичною організацією.

Суд вважає неприйнятним розгляд документів, виданих окупаційною владою, тим більше, які видані за межами «намібійських принципів».

В іншому б випадку це свідчило про відмову України від частини своїх суверенних прав, про визнання та підтримку терористичної організації владою України та легалізацію її діяльності.

Таким чином, надані суду так звані «довідки» підконтрольних окупаційній владі так званих «організацій» є недійсними та не можуть бути прийняті та враховані пенсійним органом для цілей розгляду заяви позивача (призначення пенсії, встановлення стажу).

При цьому, судом враховується, що існуючі до цього організації України не були позбавлені можливості перереєструватися на підконтрольній Україні території та забезпечувати права своїх працівників.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає неприйнятним розгляд документів, виданих окупаційною владою.

Крім того, суд звертає увагу, що на території Донецької та Луганської областей створені та здійснюють свої повноваження відповідні обласні державні адміністрації (Обласні військово-цивільні адміністрації), що знаходяться і діють на підконтрольній Україні території, що не позбавляє права позивача звернутися до уповноваженого органу із заявою про видачу відповідних архівних довідок.

Разом з тим, відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Судовим розглядом встановлено, що в спірних правовідносинах наявна трудова книжка ( НОМЕР_1 від 16.08.1982), котра заповнена чітко та містять всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази, на підставі яких позивач прийнятий на таку роботу. Окрім того, записи засвідчені відтиском печаток підприємств та не містять ні виправлень/підтирань, ні інших застережень, які б давали підстави сумніватися в їх достовірності.

Варто зазначити, що в трудовій книжці ОСОБА_1 відсутні записи про прийняття чи звільнення з роботи зроблені установами окупаційної влади, так званої "ДНР".

Таким чином, відмова пенсійного органу у зарахуванні в подвійному розмірі періодів роботи ОСОБА_1 з 01.08.1989 по 19.08.1990 та з 21.08.1990 по 24.09.2014 є протиправною.

У відзиві на позовну заяві та листі №5145-3476/М-1600-25 від 25.03.2025 відповідач зазначив, що страховий стаж за період роботи з 01.01.2004 обчислено в одинарному розмірі, оскільки чинним законодавством не передбачено пільг щодо зарахування до страхового стажу для обчислення розміру пенсії періоду роботи починаючи з 01.01.2004.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Вимогами пункту 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Крім того, редакція статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не скасовує статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 27.02.2020 у справі №462/1713/17 та від 11.12.2018 у справі №310/385/17, та в силу вимог ч. 5 ст.242 КАС України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Оскільки відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у проведенні перерахунку пенсії за віком, з урахуванням стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є протиправною, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача здійснити перерахунок пенсії за віком з урахуванням пільгового обчислення періоду роботи з 01.08.1989 по 19.08.1990, з 21.08.1990 по 22.09.2014, з 01.10.2014 по 04.12.2014, з 05.12.2014 по 06.02.2025 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зважаючи на встановлені в ході розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовані спірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету України.

Інші судові витрати у справі відсутні.

Згідно з частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Разом з цим, як визначено частиною восьмою цієї статті, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

А відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Оскільки передумовою для виникнення цього спору є протиправні дії відповідача, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивача у повному розмірі.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 за віком, з урахуванням стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 за віком з урахуванням пільгового обчислення періоду роботи з 01.08.1989 по 19.08.1990, з 21.08.1990 по 22.09.2014, з 01.10.2014 по 04.12.2014, з 05.12.2014 по 06.02.2025 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Г.В. Костенко