Справа № 361/10527/24
Суддя: Василишин В. О.
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» червня 2025 року м. Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Бас Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову № 1727 від 08 жовтня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 грн. 00 коп., провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності закрити, стягнути витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування вимог зазначається про те, що 05 жовтня 2024 року командир взводу 3 роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , лейтенант ОСОБА_3 склав протокол про адміністративне правопорушення № 1205 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП про те, що 05 жовтня 2024 року о 08:50 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 було виявлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто в особливий період, під час мобілізації відмовився проходити ВЛК та отримувати повістку № 55515/М, що було зафіксовано Актом відмови від 05 жовтня 2024 року, чим останній порушив ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

08 жовтня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , винесена постанова № 1727 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Зі змісту постанови вбачається: Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто в особливий період, під час мобілізації відмовився проходити ВЛК та отримувати повістку № 55515/М, що було зафіксовано Актом відмови від 05 жовтня 2024 року, чим порушив ч. 3 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Враховуючи, що громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП постановив накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000 грн.

Позивач вважає, що оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню з огляду на наступне: Згідно приписів ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, встановлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Разом з тим, постанова № 1727 від 08 жовтня 2024 року носить поверхневий і загальний характер, відсутній опис обставин, встановлених під час розгляду справи (постанова не містить номер протоколу із зазначення дати; відсутня дата та час вчинення адміністративного правопорушення), резолютивна частина постанови не містить висновку про прийняте рішення, лише зазначення розміру штрафу. Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого правопорушення, зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Змістом оскаржуваної постанови визначено, що 08 жовтня 2024 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з порушенням Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Позивач не погоджується із оскаржуваною постановою, оскільки зміст постанови не містить посилання на протокол про адміністративне правопорушення, часу вчинення правопорушення та дати вчинення правопорушення. Підставою для прийняття оскаржуваної постанови став протокол про адміністративне правопорушення № 1205 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, який не містить фіксації свідків факту вчиненого правопорушення. У протоколі про адміністративне правопорушення в графі пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено: «Хочу проходити ВЛК по місцю прописки Чернігівська обл. смт. Десна Козелецького району а не в Броварах, від повістки не відмовляюся».

Також позивач просив звернути увагу суду, що він прямував на маршрутному транспорті в напрямку м. Бровари, був доставлений 05 жовтня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 де неодноразово пояснював командиру взводу 3 роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенанту ОСОБА_3 , що за місцем реєстрації у сімейного лікаря наявна медична документація, яка може суттєво вплинути на рішення військово-лікарської комісії, тому наполягав на проведенні ВЛК за місцем своєї реєстрації, а від отримання повістки № 55515/М ОСОБА_1 перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 не відмовлявся, так як уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_2 ніякої повістки йому не вручали взагалі.

Зазначав, що після складання протоколу № 1205 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП його відпустили з ІНФОРМАЦІЯ_2 , за умови, що він пройде ВЛК за місцем реєстрації у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що знаходиться в АДРЕСА_1 .

07 жовтня 2024 року у вечірній час позивач мав хворобливий стан і звертався за медичною допомогою до фельдшерського пункту с. Виповзів, що підтверджується довідкою № 172 з визначеним діагнозом: «Гострий ларинготрахеїт», про що в телефонному режимі повідомив чергового ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неможливості прибуття 08 жовтня 2024 року на розгляд справи про адміністративне правопорушення.

08 жовтня 2024 року о 09 годині 00 хвилин, позивач добровільно без виклику ІНФОРМАЦІЯ_2 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою оновлення військово-облікових даних та написання заяви для прийняття на військову службу за контрактом, де отримав направлення на проходження ВЛК і цього ж дня розпочав відвідування профільних лікарів. Наступного дня, 09 жовтня 2024 року, позивач завершив відвідування лікарів та отримав висновок ВЛК про придатність для проходження військової служби за контрактом.

Позивач зазначав, що не мав умислу на порушення статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де в установленому порядку пройшов військово-лікарську комісію та виявив бажання для проходження військової служби за контрактом, в зв`язку з чим в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова підлягає до скасування в судовому порядку, оскільки була винесена без його участі та містить суттєві порушення діючого законодавства.

З метою захисту своїх прав позивач звернувся до адвоката Хуторненка І.М. з метою укладення Договору про надання правової допомоги, про що 11 жовтня 2024 року між адвокатом Хуторенком І.М. та позивачем був укладений Договір про надання правової допомоги № 11/10-24.

Після укладання Договору про надання правової допомоги, адвокат Хуторненко І.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 повідомив командира взводу 3 роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенанта ОСОБА_3 про те, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 та пройшов військово-лікарську комісію.

14 жовтня 2024 року адвокат Хуторненко І.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом за вихідним № 35 від 13 жовтня 2024 року до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою отримання інформації щодо розгляду справи відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та отримання копії постанови.

16 жовтня 2024 року адвокат Хуторненко І.М. отримав о 18 годині 00 хвилин наручно у ІНФОРМАЦІЯ_5 листа-відповідь за вихідним № НЮС-4001 від 16 жовтня 2024 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_4 , з копією постанови № 1727 від 08 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

17 жовтня 2024 року адвокат Хуторненко І.М. звернувся з адвокатським запитом за вихідним № 36 від 16 жовтня 2024 року до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою отримання інформації про перебування на військовому обліку ОСОБА_1 , оновлення військово-облікових даних, проходження військово-лікарської комісії та призову на військову службу.

Того ж дня о 16 годині 30 хвилин адвокат ОСОБА_5 отримав наручно у ІНФОРМАЦІЯ_4 листа-відповідь за вихідним № 2B/2/9225 від 17 жовтня 2024 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто, без виклику ІНФОРМАЦІЯ_2 08 жовтня 2024 року з?явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для оновлення військово-облікових даних, та під час оновлення даних виявив бажання проходити військову службу за контрактом. Останньому було надано перелік документів потрібних для зарахування на військову службу за контрактом, до якого входить обов`язкове проходження ВЛК, яку було пройдено ним 09 жовтня 2024 року. Станом на дату відповіді на даний запит ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не призваний на військову службу за контрактом, оскільки проходить відбір та збір документів необхідні для призову на військову службу за контрактом.

Позивач зазначає, що оскаржувана постанова не містить достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення, натомість зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Будь-які дані про те, що позивачем було порушено вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відсутні.

Зазначені вище обставини свідчать про не встановлення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , під час розгляду справи про адміністративне правопорушення обставин вчиненого адміністративного правопорушення, що обумовлює протиправність прийнятої ним постанови.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2024 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено судове засідання.

26 грудня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_4 , в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивував тим, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності, не повинна містити посилання на протокол адміністративне правопорушення та часу вчинення правопорушення.

У оскаржуваній постанові від 08 жовтня 2024 року зазначається дата вчиненого правопорушення, а тому твердження позивача про відсутність вказаної дати не відповідає дійсності, що також підтверджується посиланням в постанові на Акт відмови від отримання повістки від 05 жовтня 2024 року. Оскаржена постанова ІНФОРМАЦІЯ_2 була складена та винесена у відповідності до чинного законодавства, повністю відповідає вимогам положення ст. ст. 283-285 КУпАП.

Уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , на виконання вимог законодавства перевірили приналежність позивача до військового обов`язку, звірили персональні дані останнього, а також дані військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів. У зв`язку з чим останніми було з`ясовано, що у позивача не оновлені військово-облікові дані, що стосувалися його придатності до військової служби, а тому у межах своїх компетенцій вручили останньому повістку для проходження ВЛК.

Зазначав, що позивач зобов`язаний проходити ВЛК згідно отриманої повістки при ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте як було з`ясовано пізніше, позивач на противагу законним вимогам посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовився виконати вище зазначений обов`язок, відмовився від отримання повістки та проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 , мотивуючи тим, що останній перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 та хотів проходити медичний огляд за місцем своєї прописки: АДРЕСА_1 , а тому відносно останнього було складено Акт відмови від отримання повістки № 55515/М та протокол про вчинення адміністративного правопорушення № 1205 від 08 жовтня 2024 року.

Жодних підтверджуючих документів, щодо неможливості проходити позивачем ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 , останній не надав до вказаного органу військового управління.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення № 1205 від 05 жовтня 2024 року позивачу було роз`яснено вище зазначене твердження, а саме порушення ним ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а тому його дії були кваліфіковані за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, як порушення мобілізаційного законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.

Факт проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 не звільняє позивача від відповідальності за відмову від отримання повістки про проходження ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 за 05 жовтня 2024 року.

Твердження позивача, щодо того, що оскаржувана постанова не містить достатніх відомостей про факт належної фіксації допущеного правопорушення вважає також безпідставними, оскільки відповідно до матеріалів справи про адміністративне правопорушення вбачається, що 05 жовтня 2024 року в порядку, встановленому діючим законодавством, відносно позивача та в його особистій присутності було складено протокол про адміністративне правопорушення № 1205 від 05 жовтня 2024 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Згідно вимог законодавства, протокол підписується уповноваженою посадовою особою, яка його склала, та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності. За наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами, імператив, щодо наявності підпису свідків у протоколі, не передбачений.

При складанні протоколу № 1205 від 05 жовтня 2024 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, у відповідності до ст. 277-2 КУпАП позивача було повідомлено, про місце, дату та час розгляду адміністративної справи, а тому посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 права позивача не були порушені. Жодних клопотань про відкладення розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 від позивача не надходило.

Отже, вважає твердження позивача, що оскаржувана постанова є протиправною, та такою, що підлягає скасуванню не відповідає дійсності.

06 січня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив, подана представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Хуторненком І.М. в якому він зазначав просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи це тим, що Акт відмови від отримання повістки від 05 жовтня 2024 року не містить анкетних даних уповноваженої особи, яка склала відповідний акт, а вказані прізвища ОСОБА_8 та ком. взводу ОСОБА_3 у розділі «оповіщення здійснювали» не підтверджують дані уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , окрім цього відсутня причина відмови, якщо громадянин її озвучив у розділі: «Дійсним підтверджуємо, що під час здійснення оповіщення громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовився від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку», окрім цього у розділі з назвою: «Вам належить з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_2 12.00.2024р. 05.10.24 з метою проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби». Визначення явки о 12 год. 05.10.2024 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 не відповідає фактичним обставинам, оскільки позивач до 14 години 05 жовтня 2024 року перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 і не міг фізично пройти медичний огляд у приміщенні поліклініки КНП «Броварської багатопрофільної клінічної лікарня», а тому Акт відмови від отримання повістки від 05 жовтня 2024 року не може бути прийнятий судом як належний та допустимий доказ.

Долучена до відзиву на позовну заяву копія направлення № 55515 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби ОСОБА_1 не може бути прийняте судом як належний та допустимий доказ, оскільки не містить прізвища, імені та по батькові уповноваженої особи, яка виписувала вказаний документ, не містить відтиску печатки ІНФОРМАЦІЯ_2 , не містить інформації про оголошення 05 жовтня 2024 року ОСОБА_1 змісту вказаного направлення.

Також долучена до відзиву на позовну заяву копія повістки № 55515/М з метою проходження медичної комісії не містить анкетних даних особи позивача, відсутній особистий підпис ОСОБА_1 у розписці про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 12:00 год.

05 жовтня 2024 року, про одержання 05 жовтня 2024 року, оскільки зміст повістки був складений без участі ОСОБА_1 , тому повістка не може бути прийнята судом як належний та допустимий доказ.

Так, у протоколі міститься посилання про те, що вказана відмова свідчить про наявність ознак правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Так, ст. 210 КУпАП визначає відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а ст. 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Проте, сам лише факт відмови від отримання повістки не створює склад правопорушення, зокрема у частині явки у визначений строк до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Також зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а відтак не мають статусу юридичних осіб.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 жовтня 2022 року у справі № 522/22225/21 (провадження № K/990/20744/22).

Звертав увагу суду, що постанова № 1727 від 08 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесено начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 є структурним підрозділом Генерального штабу Збройних сил України, а тому начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_10 у відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КУпАП не був уповноваженою особою розглядати справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладати адміністративне стягнення.

З огляду на викладене, представник позивача вважає, що є достатньо підстав для задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі та відсутність взяття до уваги відзиву на позовну заяву.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хуторненко І.М. у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначав, що коли позивач перебував в ІНФОРМАЦІЯ_5 йому сказали проходити ВЛК, а якщо він відмовиться, то на нього буде складено Акт. Позивач повідомив та прописав, що він хоче проходити ВЛК по місцю проживання, від повістки не відмовлявся, Акт складено з порушеннями. На даний час позивач пройшов ВЛК та обороняє нашу країну.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_6 у судове засідання свого представника не направив, 17 березня 2025 року від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_11 до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, вислухавши у судовому засіданні представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 05 жовтня 2024 року командиром взводу 3 роти ІНФОРМАЦІЯ_2 , лейтенантом ОСОБА_3 у відношенні ОСОБА_1 складено протокол № 1205 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 підписав протокол із зауваженням такого змісту: «Хочу проходити ВЛК по місцю прописки: АДРЕСА_1 , а не в Броварах, від повістки не відмовляюсь».

08 жовтня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 винесена постанова № 1727 за справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , якою його визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн. 00 коп. Відповідно до змісту постанови, «Громадянин ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто в особливий період, під час мобілізації відмовився проходити військово-лікарську комісію та отримувати повістку № 55515/М, що було зафіксовано Актом відмови від 05 жовтня 2024 року, чим порушив вимоги статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП».

11 жовтня 2024 року між адвокатом Хуторенком І.М. та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання правової допомоги № 11/10-24.

14 жовтня 2024 року адвокат Хуторненко І.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом за вихідним № 35 від 13 жовтня 2024 року до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою отримання інформації щодо розгляду справи відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та отримання копії постанови.

Відповідно до листа-відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 за вихідним № НЮС-4001 від 16 жовтня 2024 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_4 , ОСОБА_5 отримав копію постанови № 1727 від 08 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

17 жовтня 2024 року адвокат Хуторненко І.М. звернувся з адвокатським запитом за вихідним № 36 від 16 жовтня 2024 року до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою отримання інформації про перебування на військовому обліку ОСОБА_1 , оновлення військово-облікових даних, проходження військово-лікарської комісії та призов на військову службу.

Відповідно до листа-відповіді наданої адвокату Хуторненку І.М., за вихідним № 2B/2/9225 від 17 жовтня 2024 року за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковника ОСОБА_6 в якому значиться, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , особисто, без виклику РТЦК та СП 08 жовтня 2024 року, з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 для оновлення військово-облікових даних та під час оновлення даних виявив бажання проходити військову службу за контрактом. Останньому було надано перелік документів потрібних для зарахування на військову службу за контрактом, до якого входить обов`язкове проходження ВЛК, яку було пройдено ним 09 жовтня 2024 року. Станом на дату надання відповіді на даний запит ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не призваний на військову службу за контрактом, оскільки проходить відбір та збір документів необхідні для призову на військову службу за контрактом.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до статті 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Частиною першою статті 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та остаточне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з наданням ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушеного з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначає Конституцію цією законами України; 2) з використанням повторення з наданням, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх основних, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілей, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) правильно, тобто течію розумного строку.

Стаття 6 КАС України передбачає, що суд при вирішенні справ керується Верховенством прав, відповідно до якої окремої людини, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та актуальністю змісту і спрямованості діяльності держави.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на дату розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначені загальні засади проходження в Україні військової служби, регулюються Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII.

Відповідно до пункту 3 частини десятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено в Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до частин 5 та 6 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.

Згідно із частиною першою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 року затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації та в особливий період (далі Порядок № 650).

Абзацом 5 Порядку № 560 визначено, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

Статтею 68 Порядку № 560 встановлено, що у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.

Згідно із статтею 69 Порядку № 560 резервісти та військовозобов`язані, які в мирний час були призначені на комплектування військових частин (установ) з врученням мобілізаційних розпоряджень під час мобілізаційного розгортання Збройних Сил та інших військових формувань, призиваються на військову службу під час мобілізації, на особливий період за результатами раніше пройдених медичних оглядів та їх опитування про наявність або відсутність скарг на стан здоров`я. Резервісти або військовозобов`язані, у яких відсутні скарги на стан здоров`я, на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду не направляються.

Особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.

Громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

У разі проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду під час мобілізації та/або воєнного стану строк дії довідки з висновком щодо придатності до військової служби становить один рік.

У відповідності до статті 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За визначенням у Законі України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17 березня 2014 року, коли був оприлюднений Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

У відповідності до статті 235 КУпАП, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Із частини першої статті 75 КАС України вбачається, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідач у своєму відзиві зазначав, що жодних підтверджуючих документів, щодо неможливості проходити позивачем військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_5 останній не надав до вказаного органу військового управління.

Однак, позивач зазначає, що під час складання протоколу він повідомляв, що не відмовляється від повістки, а лише хоче пройти ВЛК за місцем своєї реєстрації, оскільки у нього немає з собою документів, які є важливими при рішенні ВЛК.

Законодавством чітко установлений механізм організації медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби, тому суд вважає, що представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 порушено приписи п.3.4., п.3.5. Положення про Військово-лікарську комісію, затверджену наказом МОУ № 402 від 14.08.2008., відповідно до яких перед оглядом військовозобов?язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «B» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями. Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних. Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСО та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації. Під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний прибуває на медичний огляд ВЛК з результатами рентгенологічного обстеження органів грудної клітки. До початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю. Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/0, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та . Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров?я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Також позивач зазначав, що під час складання протоколу № 1205 від 05 жовтня 2024 року за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП позивача було повідомлено, про місце, дату та час розгляду адміністративної справи. При цьому зазначали, що жодних клопотань про відкладення розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 від позивача не надходило.

На противагу цим твердженням, позивачем надано до суду Довідку від 08 жовтня 2024 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 07 жовтня 2024 року о 17:00 год. звернувся за медичною допомогою в фельдшерский пункт села Виповзів, вул. Центральна, буд. 41. В зв`язку з поганим самопочуттям, біллю в горлі та високою температурою 39.2 градуси, даному пацієнту надано медичну допомогу згідно протоколу. Діагноз: гострий ларинготрахеїт. COVID 19?.

Щодо наданої відповідачем в якості доказу суду направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеню придатності до військової служби № НОМЕР_1 , то дане направлення не може бути прийняте судом як належний доказ, оскільки не містить прізвища , імені та по батькові уповноваженої особи, яка складала вказуваний документ, не містить відтиску печатки ІНФОРМАЦІЯ_2 , не містить інформації про оголошення 05 жовтня 2024 року ОСОБА_1 змісту вказаного направлення.

Долучена відповідачем як доказ повістка № 55515/М від 05 жовтня 2024 року, щодо виклику ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 12:00 год. 05 жовтня 2024 року, з метою проходження медичної комісії теж не може бути взята до уваги як належний доказ, оскільки повістка сформована в той самий день, на який призначено виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знову порушує приписи п.3.4., п.3.5. Положення про Військово-лікарську комісію, затверджену наказом МОУ № 402 від 14.08.2008., оскільки унеможливлює ОСОБА_1 надати медичні документи, які можуть вплинути на висновок ВЛК.

Таким чином, при складенні постанови про адміністративне правопорушення № 1727 від 08 жовтня 2024 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 , порушено приписи п.3.4., п.3.5. Положення про Військово-лікарську комісію, затверджену наказом МОУ № 402 від 14.08.2008.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (стаття 1 КУпАП).

Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Крім того, суд зазначає, що адміністративне правопорушення це конкретне діяння (факт, явище, подія), що відбулося (мало місце) у реальній дійсності. Склад адміністративного правопорушення це опис діяння (події, факту, явища) в складеному, уповноваженою на те особою, протоколі про адміністративне правопорушення. Отже, під складом адміністративного правопорушення розуміється встановлена адміністративним законодавством сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.

Не тільки військовозобов`язані громадяни України повинні неухильно виконувати Закони України та підзаконні нормативно-правові акти, що стосуються мобілізації та проходження військової служби, зокрема й проходження медичного огляд для визначення придатності до військової служби, а й всі територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, і Печерського району міста Києва, повинні дотримуватись законодавства України.

Матеріали справи не містять доказів щодо порушення ОСОБА_1 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», навпаки останній не відмовлявся від повістки, про що зазначив в Акті та пройшов ВЛК.

Тому, суд дійшов висновку, що постанова прийнята без достатніх підстав, що вказують на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення та без встановлення дійсних обставин справи.

При складанні протоколу та прийнятті постанови начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_2 повинно було з`ясовано всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, але встановлені при дослідженні справи обставини свідчать про неналежне з`ясування всіх обставин начальником, застосування правомірних/належних норм законодавства, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є недоведеним.

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 року в справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Відповідно до частини першої статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та вважає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів які вказували б на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в цьому випадку - начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 полковником ОСОБА_12 ) при прийнятті та складанні постанов про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинення порушення та вини особи в його вчиненні.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із частини другої статті 3 Конституції України, головним обов`язком держави є утвердження та забезпечення прав і свобод людини; забезпечення прав і свобод, крім усього іншого, потребує, зокрема, законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод (Рішення Конституційного Суду України від 24 грудня 2004 року № 22-рп/2004).

У статті 129 Конституції України міститься вимога стосовно того, що «суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним і керується верховенством права». Крім того, відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип Верховенства права.

Конституційний принцип Верховенства права знайшов своє закріплення та був деталізований у статтях 2, 6 та 242 Кодексу адміністративного судочинства України, які передбачають, що однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства є Верховенство права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах Верховенства права; суд при вирішенні справи керується принципом Верховенства права та застосовує його з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, ЄСПЛ у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06, п. 50?56) зазначив, зокрема, що Верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції; відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення…, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Так само уніфіковано ЄСПЛ інтерпретував «якість законодавства» і в іншому своєму рішенні, а саме, у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05, п. 51; державні органи неправомірно зобов`язали заявника сплатити податок) «… якість законодавства … - доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні»; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводило до його суперечливого тлумачення судом, стала причиною порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

Як зазначено у пункті 186 рішення ЄСПЛ у справі «Промислово-фінансовий Консорціум «Інвестиційно-металургійний Союз» проти України» (заява № 10640/05, п. 186) принцип законності передбачає, що чинні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у своєму застосуванні (рішення у справі «Беєлер проти Італії» ВП (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункти 109, 110). Аналогічно національне законодавство має надавати засіб юридичного захисту від свавільного втручання державних органів влади у права, захищені Конвенцією (рішення у справі «Хасан і Чауш проти Болгарії» ВП (Hasan and Chaush v. Bulgaria), заява № 30985/96, п. 84).

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 констатував, що одним із елементів Верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України у справі від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 міститься наступний висновок «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі».

До того ж, у справі «Новік проти України» (заява № 48068/06, п. 19) ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є підставними та обґрунтованими, а в матеріалах справи відсутня належна доказова база, яка б об`єктивно підтверджувала факт порушення позивачем приписів ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а тому постанова № 468 від 29 жовтня 2024 року підлягає скасуванню, з закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

З підстав скасування постанови про накладення адміністративного стягнення провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Керуючись статтями 7-9, 247, 251, 252, 280 КУпАП, статтями 5, 9, 76, 77, 90, 229, 241-246, 262, 293, 295 КАС України, Броварський міськрайонний суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову № 1727 від 08 жовтня 2024 року винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. 00 коп.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя В.О.Василишин