Справа № 460/7080/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

30 червня 2025 року м. Рівне №460/7080/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної установи "Рівненський слідчий ізолятор"
про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» про визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2025 адміністрації СІЗО за вих.№05-2526 про відмову у задоволенні заяви від 21.03.2025 щодо умовно-дострокового звільнення з метою проходження військової служби за контрактом та про зобов`язання вжити заходів для забезпечення мобілізації до Збройних Сил України відповідно до Закону №3127-ІХ після прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення, за умови проходження всіх необхідних перевірок (медичної, психологічної, фізичної).

Ухвалою суду від 17.04.2025 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі №460/7080/25. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у строки, визначені статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з позовною заявою та відповіддю на відзив, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 21.03.2025 ОСОБА_1 подав заяву до начальника СІЗО з проханням застосувати положення Закону України №3127-ІХ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення осіб від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом», що набрав чинності 18.05.2024. У своїй заяві просив розглянути можливість умовно-дострокового звільнення з метою подальшої мобілізації та проходження військової служби за контрактом, що відповідає інтересам держави в умовах воєнного стану. 31.03.2025 отримав відповідь від адміністрації СІЗО за вих.№05-2526, в якій йому відмовлено у задоволенні такої заяви. Відмовляючи, адміністрація СІЗО, посилалася на те, що він нібито не відповідає критеріям, передбаченим законодавством, для умовно-дострокового звільнення з метою мобілізації. Разом з тим, позивач доводив, що у рішенні не вказано конкретних підстав для відмови, не наведено обґрунтування, які саме критерії не виконуються, а також не враховано права та інтереси, передбачені Законом №3127-ІХ. Позивач вважає, що рішення адміністрації СІЗО є протиправним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм Закону №3127-ІХ, інших норм чинного законодавства України, Конституції України, а також суперечить практиці Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) щодо права на справедливий розгляд справи та права на свободу. Зауважує, що відбуває покарання до ст.115 ч.2 п.6, 13 КК України, і стаття, за якою він засуджений, належить до переліку злочинів, які підпадають для умовно-дострокового звільнення, оскільки це умисне вбивство однієї людини, а відтак переконаний, що відмова начальника СІЗО у розгляді його кандидатури є протиправною. Доводить, що Закон №3127-ІХ не встановлює абсолютної заборони на умовно-дострокове звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а вимагає індивідуального підходу до розгляду таких заяв. Також зауважує, що вчинені ним злочини за ст. 115, 187, 263 та 263-1 КК України не входять до переліку виключень, визначених ч.4 ст. 81-1 КК України. Вказує, що готовий пройти медичний огляд, професійно-психологічний відбір та відповідну підготовку для служби в ЗСУ, що підтверджується його заявою та відсутністю медичних протипоказань. Окремо наголошує на тому, що за час відбування покарання продовжує удосконалювати себе новими корисними навиками які будуть корисними. Зокрема, вказує, що має не тільки велике бажання знищувати ворога, але й добре володіє багатьма видами зброї: РПГ, АКМ, ПКМ, ПМ, СВД, ПТРС, ДШК, РГД, Ф-1; вміє керувати військовою технікою: ЗИЛ, УРАЛ, КРАЗ, БТР-80; не має шкідливих звичок, все життя займається спортом, чудово пристосовується та адаптується до будь-яких умов, швидко навчається, має навики альпінізму та чудово виживає в складних умовах; проходив навчання з «першої медичної допомоги під час війни» та «сучасна військова підготовка», має знання різного медичного характеру в умовах поранень.

Згідно з відзивом на позов, Державна установа «Рівненський слідчий ізолятор» заперечила вимоги ОСОБА_1 повністю. Свою позицію обґрунтувала тим, що Законом України № 3127-ІХ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення осіб від відбування покарання для безпосередньої їх участі в обороні країни, захисті її незалежності та територіальної цілісності» було доповнено Кримінальний кодекс України статтею 81-1. Частиною першою вказано статті передбачено, що під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом. Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення за ст.81-1 КК України може бути застосовано лише до осіб які відбувають покарання у виді (1) обмеження волі або (2) позбавлення волі на певний строк. Сторона відповідача наголошує на тому, що позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі є окремими видами покарання. Так, статтею 63 КК України передбачено, що покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України. Згідно з частиною першою статті 64 КК України, довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк. Таким чином, законодавець визначив довічне позбавлення волі та позбавлення волі на певний строк окремими видами покарань підстави застосування яких, умови звільнення та особливості відбуття покарання є різними. Застосування умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби до засуджених до довічного позбавлення волі не передбачено. Таким чином, інформуючи позивача про неможливість застосування до нього статті 81-1 КК України, відповідач діяв на підставах у межах та у спосіб передбачений чинним законодавством України. За наведеного Державна установа «Рівненський слідчий ізолятор» просила у позові відмовити за його безпідставністю.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, вироком Апеляційного суду Полтавської області від 20.11.2007 ОСОБА_1 визнаний винним за п.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ст.70 КК України та був засуджений до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 14 років 6 місяців.

Вироком Апеляційного суду Полтавської області від 23.10.2009 ОСОБА_1 визнаний винним за ч.2 ст.357 КК України та засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік; на підставі ч.1 ст.71 КК України йому частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком і остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком п`ятнадцять років.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 04.02.2010 вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Полтавської області від 23.10.2009 - залишено без змін. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/8036754).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 21.01.2016, йому в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 10.07.2006 по 27.03.2008, з 24.07.2008 по 04.02.2010, включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/55548323).

ОСОБА_1 звільнено 23.03.2016 на підставі ухвали Ленінського районного суду м.Полтави від 15.03.2016 умовно-достроково на невідбутний термін 2 роки 22 дні. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/56874401).

Вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 17.07.2017 ОСОБА_1 засуджено за: пунктами 6, 13 частини 2 статті 115 КК України - до покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна; за частиною 4 статті 187 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років із конфіскацією всього належного йому майна; за частиною 1 статті 263 КК України - до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років; за частиною 1 статті 263-1 КК України -до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років. На підставі частини 1 статті 70 КК України остаточне покарання визначено шляхом поглинення всіх менш суворих покарань довічним позбавленням волі із конфіскацією всього належного йому майна. Обираючи вказану міру покарання суд врахував, що ОСОБА_1 є особою судимою за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах, поєднане із зґвалтуванням потерпілої, покарання за яке не відбув та був умовно-достроково звільнений від його відбування під час дії, так званого Закону «Надії Савченко», завдяки якому термін його покарання скоротився більше ніж на три роки, під час якого і вчинив інкриміновані йому злочини. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/ 67766973).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.07.2020 вирок суду першої інстанції щодо засудженого залишений без зміни.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 11.05.2021, вирок Октябрського районного суду м.Полтави від 17.07.2017 та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23.07.2020 щодо засудженого залишено без зміни. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96978260).

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2021 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну покарання на більш м`яке на визначений строк та скасування вироку.

Покликаючись на Постанову Пленуму Верховного суду України №2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», суд зауважив, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому покарання у вигляді довічного позбавлення волі є окремим видом покарання, і заміна його на більш м`яке не передбачена. Аналогічним чином, діюче кримінальне законодавство не дозволяє застосовувати положення ст.81 КК України до осіб, засуждених до покарання у вигляді довічного позбавлення волі; покарання у вигляді довічного позбавлення волі є окремим видом покарання, і звільнення від нього умовно-дострокове не передбачено. (https://reyestr. court.gov.ua/Review/100514318).

Ухвала Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18.10.2021 залишена без змін ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду від 12.07.2022. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105307402).

21.03.2025 ОСОБА_1 подав до начальника СІЗО заяву, в якій вказавши про свої навички та фізичну підготовку, просив зібрати всі необхідні документи для подачі їх до суду відповідно до його кандидатури для подальшого звільнення та мобілізації.

У відповідь на таку заяву, державна установа «Рівненський слідчий ізолятор» листом від 28.03.2025 за вих. №05-2526 повідомила позивача, що положення статті 81-1 КК України застосовуються до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. Застосування умовно-дострокового звільнення для проходження військової служби до засуджених до довічного позбавлення волі не здійснюється.

Аналогічні відповіді надавалися засудженому Західним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та Департаментом з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.

Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зауважує на такому.

Згідно п.2-1 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби.

Відповідно до абз.4 ч.1 ст.539 КПК України, питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби вирішуються судом за клопотанням (поданням) органу або установи виконання покарань.

Статтею 154-1 КВК України передбачено порядок умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби стосовно засудженого, який виявив бажання проходити військову службу.

Так, стосовно засудженого, який виявив бажання проходити військову службу, на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом. За заявою засудженого установа виконання покарань у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, вживає невідкладних заходів щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та організовує проходження таким засудженим первинного медичного огляду у закладах охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України та в інших закладах охорони здоров`я державної чи комунальної форми власності.

Питання щодо можливості представлення засудженого до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом за наявності позитивних результатів первинного медичного огляду попередньо розглядається установою виконання покарань за обов`язковою участю (у тому числі в режимі відеоконференції) представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем розташування установи виконання покарань, а також представника військової частини, в якій засуджений планує проходити військову службу за контрактом. За результатами такого попереднього розгляду засудженому територіальним центром комплектування та соціальної підтримки може бути видано направлення для проходження військово-лікарської комісії.

Установа виконання покарань сприяє, а територіальний центр комплектування та соціальної підтримки організовує проходження засудженим військово-лікарської комісії. У разі визнання засудженого придатним до військової служби за станом здоров`я копія довідки військово-лікарської комісії з постановою про придатність до військової служби невідкладно, але не пізніше 24 годин, надається установі виконання покарань.

За результатами розгляду отриманих документів та прийняття рішення про можливість представлення засудженого до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом установа виконання покарань невідкладно, але не пізніше 24 годин після прийняття такого рішення, надсилає до суду клопотання (подання), заяву засудженого про бажання проходити військову службу за контрактом, письмову згоду командира військової частини, в якій засуджений планує проходити військову службу за контрактом, копію військово-облікових документів та копію довідки військово-лікарської комісії з постановою про придатність до військової служби для розгляду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством.

Отже, враховуючий визначений ст.154-1 КВК України порядок умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби, зміст ч.5 ст.154-1 КВК України, а також положення абз. 4 ч. 1 ст.539 КПК України, суб`єктом звернення до суду з клопотанням (поданням) про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом є установа виконання покарань.

Разом з тим, установа виконання покарань, звертається до суду з клопотанням (поданням) про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби, в порядку ст. 81-1 КК України лише за наявності до того відповідних підстав.

Так, згідно з ч.1 ст.81-1 КК України, під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152 156-1, 258 - 258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище. У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Правова конструкція цієї норми свідчить на користь того, що умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано лише до двох категорій осіб, а саме тих, які:

1) відбувають покарання у виді обмеження волі,

2) відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

З урахуванням змісту ст.ст. 52, 63 та 64 КК України, «Позбавлення волі на певний строк» та «Довічне позбавлення волі» є окремими видами основного кримінального покарання.

Відповідно до цього, передбачене ч.1 ст.81-1 КК України, умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби за контрактом не застосовується до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 засуджений вироком суду, який набрав законної сили до покарання у виді довічного позбавлення волі, установа виконання покарань не мала жодних правових підстав для того, щоб вживати будь-які заходи задля підготовки клопотання (подання) стосовно його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання для проходження військової служби, в порядку ст.81-1 КК України.

Доводи позивача про те, що вчинені ним злочини відсутні в переліку злочинів, за вчинення яких до засуджених не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом, обґрунтовані абзацом 2 ч.1 ст.81-1 КК України, суд відхиляє, як з огляду на положення абзацу 1 цієї частини, які є самодостатніми, так і з огляду на те, що ОСОБА_1 засуджений, в тому числі за пунктом 13 частини 2 статті 115 КК України, тобто за умисне вбивство, вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.

За наведеного, Державна установа «Рівненський слідчий ізолятор» надала засудженому ОСОБА_1 обґрунтовану та законну відповідь про те, що відносно нього не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби за контрактом, передбачене ч.1 ст.81-1 КК України.

Державна установа «Рівненський слідчий ізолятор» діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачений статтею 154-1 КВК України, з додержанням принципів чинного законодавства, яке регулює вказану сферу правовідносин.

Рішення відповідача про відсутність правових підстав для звернення до суду з клопотанням (поданням) про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_1 від відбування покарання для проходження військової служби, в порядку ст. 81-1 КК України, в повній мірі відповідає визначеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, а відтак суд не має правових підстав для його скасування.

З огляду на вказане, не підлягають до задоволення, як позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2025 адміністрації СІЗО за вих. №05-2526 про відмову у задоволенні заяви від 21.03.2025 щодо умовно-дострокового звільнення з метою проходження військової служби за контрактом так і відповідні похідні вимоги про зобов`язання вжити заходів для забезпечення мобілізації до Збройних Сил України відповідно до Закону №3127-ІХ після прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення, за умови проходження всіх необхідних перевірок (медичної, психологічної, фізичної).

Відсутні правові підстави і для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові до Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор» про визнання протиправним та скасування рішення від 28.03.2025 адміністрації СІЗО за вих.№05-2526 про відмову у задоволенні заяви від 21.03.2025 щодо умовно-дострокового звільнення з метою проходження військової служби за контрактом та про зобов`язання вжити заходів для забезпечення мобілізації до Збройних Сил України відповідно до Закону №3127-ІХ після прийняття судом рішення про умовно-дострокове звільнення, за умови проходження всіх необхідних перевірок (медичної, психологічної, фізичної), - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 30 червня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Державна установа "Рівненський слідчий ізолятор" (вул. Дворецька, буд.116, м. Рівне, Рівненська обл.,33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 08564400)

Суддя Н.В. Друзенко