Справа № 420/12479/25
Суддя: Бжассо Н.В.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бжассо Н.В., розглянув у письмовому провадженні в м. Одеса за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому позивач просить:

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № 44 від 13.02.2025 року;

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в «Сахалинское ордена трудового Красного знамени морское пароходство» (мовою оригіналу) з 14.06.1983 року по 31.12.1991 року, а також період роботи з 01.06.2000 року по 30.11.2003 року на Підприємстві «ЮНТ»;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 06 лютого 2025 року він звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із заявою про призначення пенсії за віком. Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 44 від 13.02.2022 було відмовлено Позивачу у задоволенні вищезазначеної заяви про призначення пенсії за віком. Позивач зазначає, що факт його роботи на підприємствах, період роботи на яких не зарахований до страхового стажу, підтверджується трудовою книжкою позивача. На підставі наведеного, позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області незаконним, а своє право на отримання пенсії за віком - порушеним, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 29.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Від представника відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив, в якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. Представник вказує, що за доданими до заяви про призначення пенсії за віком документами до страхового стажу не враховано період роботи з 14.06.1983 року по 05.08.1993 року, оскільки дата звільнення з роботи календарно не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (08.12.1993 року), також, період з 01.01.1993 року по 05.08.1993 року не зараховується до страхового стажу на підставі Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Період роботи з 01.06.2000 року по 30.11.2003 року не зарахований до страхового стажу через відсутність відомостей у реєстрі застрахованих осіб.

26.05.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позов.

Суд розглянув матеріали справи, всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінив надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності та робить наступні висновки.

Судом встановлено, що 06.02.2025 року позивач звернувся до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказана заява за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ у Львівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.02.2025 року № 44 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону України № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування становить 26 років. Після досягнення віку 63 років з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року необхідний страховий стаж становить від 19 до 29 років та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Страховий стаж позивача визначено 11 років 03 місяці 01 день.

За доданими документами, до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.01.1992 по 05.08.1993 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки дата звільнення з роботи календарно не відповідає даті наказу про звільнення з роботи (08.12.1992 року). Крім цього, період з 01.01.1992 року по 05.08.12993 року не зараховується до страхового стажу, оскільки відповідно до Закону України від 23.12.2022 «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справа та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільний, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на РРФСР по 31.12.1991 року; з 01.06.2000 по 30.11.2003 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки інформація про зазначений період роботи відсутня в індивідуальних відомостях про застраховану особу. Період роботи потребує додаткового підтвердження первинними документами чи результатами перевірки, в тому числі за заявою власника трудової книжки.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058) є спеціальним законом, яким визначено принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058, закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частинами 1,2 ст. 26 Закону № 1058 передбачає, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 26 років по 31 грудня 2019 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - від 19 до 29 років та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії досяг пенсійного віку 60 років.

Таким чином, для призначення пенсії позивачу необхідно мати 26 років страхового стажу.

Однак, до страхового стажу не враховано періоди роботи з 14.06.1983 року по 05.08.1993 року та з 01.06.2000 по 30.11.2003 року, що стало підставою для відмови у призначенні пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог нього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Закону № 1058 питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон № 1788), відповідно до ст. 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, при цьому зараховується робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до ст. 62 Закону України № 1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На момент внесення у трудові книжку позивача записів була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах та організаціях, затверджених постановою Держкомпраці СРСР № 162 від 20.06.1974 року (далі Інструкція № 162). Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції № 162, заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Пунктом 2.4 Інструкції № 162 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 162, питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців», при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказаної постанови, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Суд встановив, що трудова книжка ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 05.09.1976 року, містить запис про роботу позивача з 14.06.1983 року по 05.08.1993 року в «Сахалинское ордена трудового Красного знамени морское пароходство». Однак, днем звільнення позивача з роботи є 05.08.1993 року, однак наказ про звільнення прийнято 08.12.1992 року за № 831/к.

Тобто, наказ про звільнення позивача з роботи прийнято на 9 місяців і 3 дні раніше, аніже фактично відбулося звільнення позивача.

Вказана розбіжність, на думку суду є суттєвою та за відсутності інших документів, які б підтверджували період роботи позивача в «Сахалинское ордена трудового Красного знамени морское пароходство», відповідач правомірно не зарахував вказаний період роботи до страхового стажу позивача.

При цьому, на думку суду не зарахуванню до страхового стажу належить весь період діяльності у вказаному підприємстві, оскільки неможливо встановити достовірну дату звільнення ОСОБА_1 з роботи в «Сахалинское ордена трудового Красного знамени морское пароходство», а тому доводи позивача щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу періоду роботи з 14.06.1983 року по 31.12.1991 року є безпідставними.

Щодо періоду роботи позивача з 01.06.2000 по 30.11.2003 року на Підприємстві «ЮНТ», суд зазначає наступне.

Пунктами 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Відповідно до запису в трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 05.09.1976 року, він у період з 01.10.1995 роу по 30.11.2003 року працював на Підприємстві «ЮНТ» старшим оператором АЗС

Дослідивши дані записи, суд вважає, що вони відповідають вимогам до заповнення трудової книжки, оскільки містять чітку дату прийому та звільнення з роботи, номера наказів та їх дати, посаду, на якій працював позивач, та відбиток печатки підприємства. З наявних відбитків печаток на цих записах можливо встановити, у якій організації працював позивач.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для зарахування позивачу до страхового стажу періоду роботи з 01.06.2000 року по 30.11.2003 року.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає протиправним незарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивача з наведених в оскаржуваному рішенні підстав. Отже, рішення від № 44 від 13.02.2025 року та належить скасуванню, а відповідний період роботи з 01.06.2000 року по 30.11.2003 року належить зарахуванню до страхового стажу позивача.

Також, оскільки адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями, наявні підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно зі ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що за звернення до суду із зазначеним позовом позивач сплатила 1211,20 грн. судового збору, які, з урахуванням ч. 3 ст. 139 КАС України, мають бути стягнуті з відповідача на користь ОСОБА_1 , оскільки суд відмовив у частині зарахування до страхового стажу одного із спірних періодів, що не було самостійною позовною вимогою

Керуючись ст.ст.2, 3, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 139, 205, 243, 245, 246, 255, 257- 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 № 44 від 13.02.2025 року.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області здійснити зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.06.2000 року по 30.11.2003 року на Підприємстві «ЮНТ».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.02.2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду в даній справі.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ст.255 КАС України, рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч.1 ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10, м. Львів, Львівська обл., 79016, ).

Повний текст рішення складений та підписаний судом 27.06.2025 року.

Суддя Н.В. Бжассо