Справа № 520/105/25
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 р.Справа № 520/105/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/105/25

за позовом Державного агентства лісових ресурсів України , Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства , керівника Берестинської окружної прокуратури Харківської області

до Берестинської міської ради Берестинського району Харківської області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Берестинської окружної прокуратури Харківської області (далі - прокурор) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду в інтересах Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства з адміністративним позовом до Берестинської міської ради Берестинського району Харківської області (надалі відповідач, Берестинська МР), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Берестинської МР щодо невинесення на розгляд сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238 з прийняттям рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 Земельного кодексу України (надалі ЗК України).

- зобов`язати Берестинську МР розглянути на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238 та прийняти за результатами розгляду рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 ЗК України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року позов прокурора - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким провадження у справі в частині визнання бездіяльності протиправною закрити на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України, а в іншій частині позов прокурора задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідач впродовж тривалого періоду часу не розглядав на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238. Вказане питання було розглянуто відповідачем про що ухвалено відповідне рішення від 23.01.2025, у зв`язку з чим стверджує, що суд першої інстанції мав закрити провадження у справі з підстав п. 8 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Іншу частину позовних вимог вважає обґрунтованою, вказуючи про те, що відсутність кадастрового номеру земельної ділянки не перешкоджає органу місцевого самоврядування ухвалити законне та обґрунтоване рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 ЗК України.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу прокурора без задоволення.

Представники відповідача та Північно-східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та поясненнях, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства 16.04.2024 звернулося до Берестинської МР з поданням № 02-28/238 щодо ухвалення рішення про віднесення 233 залісених земельних ділянок орієнтовною площею 965,472 га до самозалісених земель. До вказаного подання додано інформацію про місце розташування цих самозалісених ділянок (у форматі файлів *geojson).

Без винесення подання на розгляд сесії ради заступник міського голови від імені Берестинської МР листом від 09.05.2024 № 02-24/3188 поінформував Північно-Східне міжрегіональне управління лісового та мисливського господарства про неможливість ухвалення такого рішення через те, що земельні ділянки не сформовано (не присвоєно кадастрові номери).

Ураховуючи зазначене, Берестинська окружна прокуратура 07.11.2024 за вих.№59-4679вих-24 звернулася з запитом до Берестинської МР з листом про надання інформації та належним чином засвідчених копій документів щодо розгляду подання від 16.04.2024 №02-28/238, зокрема інформації про те, яким чином Берестинська МР визначила несформовані земельні ділянки, які неможливо віднести до самозалісених земель у порядку ст. 57-1 ЗК України.

Згідно з листами Берестинської МР №02-24/7648 від 15.11.2023 та №02-24/7708 від 20.11.2024 встановлено, що подання від 16.04.2024 №02-28/238 на сесіях міської ради не розглядалися.

Вважаючи таку діяльність протиправною прокурор звернувся до суду з цим позовом.

У ході судового розгляду цієї справи відповідач надав рішення від 23.01.2025 № 5486-VІІІ про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозаліснених.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що прийняття міською радою рішення про віднесення зазначених у картографічних матеріалах земельних ділянок до самозаліснених буде суперечити вимогам чинного законодавства, оскільки відповідно наданого переліку ідентифікованих самозаліснених ділянок згідно схеми їх місця розташування, зазначені земельні ділянки несформовані як об`єкти цивільних прав та відомості про них не внесені до Державного земельного кадастру. Також вказав, що законодавством не визначено строк у який міська рада, як орган місцевого самоврядування зобов`язана вжити заходів щодо прийняття рішення про віднесення земель до самозаліснених, або прийняття рішення про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозаліснених. Також враховуючи, що матеріали справи містять рішення Берестинської МР від 23.01.2025 про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозалісених, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач виконав вимогу позивача щодо винесення на розгляд сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238.

Колегія суддів, розглядаючи апеляційну скаргу відповідача в межах ст. 308 КАС України, не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність Берестинської МР щодо невинесення на розгляд сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238 та зобов`язання Берестинську МР розглянути на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238 колегія судів зазначає таке.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

На підставі пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 238 КАС установлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Аналіз наведеної правової норми дає підстави для висновку, що в разі встановлення під час розгляду справи, що відповідач - суб`єкт владних повноважень виправив порушення, які оскаржує позивач, суд має вирішити питання щодо можливості закриття провадження у справі. Визначальною умовою для цього є повне відновлення законних прав (інтересів) позивача внаслідок такого виправлення.

Іншими словами, закриття провадження у справі із зазначеної підстави можливе за сукупності певних фактів, а саме: по-перше, оскаржувані порушення мають бути виправлені самостійно суб`єктом владних повноважень і, по-друге, повинні бути підстави стверджувати, що внаслідок самостійного виправлення суб`єктом владних повноважень допущених порушень відбулося повне відновлення законних прав та інтересів позивача.

Враховуючи, що відповідачем, в ході розгляду справи у суді першої інстанції, було розглянуто на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238 по суті та за результатами такого розгляду було ухвалено рішення від 23.01.2025 № 5486-VІІІ про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозаліснених, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційної скарги в частині наявності підстав для закриття провадження в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Берестинської МР щодо невинесення на розгляд сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238 та зобов`язання Берестинську МР розглянути на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Берестинської МР ухвалити рішення про віднесення земель до самозалісених у порядку, визначеному ч. ч. 2, 3, 5 ст. 57-1 ЗК України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до п. 2-4 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України (п. 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; п. 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року; та п. 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

У рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Тобто обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Особа не може скаржитися щодо певних обставин абстрактно тільки тому, що вважає, що начебто певні обставини впливають на їх правове становище.

До аналогічного правового висновку Верховний Суд дійшов в постановах від 30.01.2020 у справі № 826/25717/15, від 14.02.2020 у справі № 570/378/17, від 03.03.2020 у справі № 331/5314/16-а.

Зокрема, в постанові від 30.01.2020 у справі № 826/25717/15 Верховний Суд зауважив, що оскаржувані дії або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Водночас, в постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 140/13065/21 в межах аналізу вимог п. 9 ч. 5 ст. 160 КАС України зазначено, що порушення вимог закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не є самостійною підставою для визнання їх судом протиправними, оскільки обов`язковою умовою для цього є, серед іншого, доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням з боку відповідача.

При цьому, позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права, свободи чи інтереси рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Водночас, задоволення відповідних вимог особи можливе лише в разі об`єктивної наявності порушення, тобто встановлення, що рішення, дія або бездіяльність протиправно породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача у сфері публічно-правових відносин.

Суд наголошує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року N 3-рп/2003).

Отже, наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи є обов`язковою умовою як прийнятності позовної заяви, так і надання особі правового захисту судом (статті 2, 5 КАС України).

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог про зобов`язання відповідача ухвалити позитивне для позивачів рішення, наявність чинного, не оскарженого у цьому судовому процесів та не скасованого, зокрема у судовому порядку, рішення Берестинської МР від 23.01.2025 № 5486-VІІІ про відмову у віднесенні земельних ділянок до самозаліснених, яке ухвалено радою після звернення до суду з цим позовом, колегія суддів вважає наявними підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у наведеній частині, як передчасні.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі ч. 1 ст. 317 КАСУ колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року по справі №520/105/25 скасувати.

Ухвалити постанову, якою закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Берестинської міської ради щодо невинесення на розгляд сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238 та зобов`язання Берестинську міську раду розглянути на сесії ради подання Північно-Східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства від 16.04.2024 № 02-28/238.

В іншій частині адміністративний позов Державного агентства лісових ресурсів України, Північно-східного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства, Керівника Берестинської окружної прокуратури Харківської області до Берестинської міської ради Берестинського району Харківської області залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк
Повний текст постанови складено 26.06.2025.