Справа № 640/30845/21
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-А, м. Київ, 02152, ) про визнання протиправним і скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва перебувала адміністративна справа №640/30845/21 за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, в якому позивач просив:

визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №224 від 13.09.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 та виданих на підставі цього дозволу посвідок на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 31.12.2009 року, серії НОМЕР_3 від 09.03.2011 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 13.09.2021 року Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області було прийнято рішення № 224 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну Позивачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», а видані на підставі цього дозволу посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 31.12.2009 р. та серії НОМЕР_3 від 09.03.2011 р. скасовані відповідно до вимог пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.

Позивач не погоджується із вказаним рішенням, у зв`язку з наступним.

Підставою для скасування дозволу на імміграцію в Україну Позивача зазначено п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність), а саме скасування дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_2 (у Висновку неодноразово помилково вказано прізвище ОСОБА_3 ), з яким перебуває в шлюбі Позивач. Проте, Висновок про скасування дозволу на імміграцію не містить обставин щодо сімейного стану Позивача на цей момент, дотримання ним вимог законодавства за період проживання в Україні, не відображено те, що на даний час дитина Позивача є громадянином України. Більше того, при складенні Висновку про скасування дозволу на імміграцію не встановлювалися також обставини щодо оскарження з боку ОСОБА_2 , чоловіком Позивача, рішення про скасування йому дозволу на імміграцію в Україну. Не враховано, що чоловік Позивача, ОСОБА_2 , оскаржив до суду (справа №640/25317/21) рішення про скасування йому дозволу на імміграцію в Україну. Разом з тим, не враховано, що за тривалий час перебування на території України Позивач набула стійкий правовий та соціальний зв`язок з Україною, і навіть не запрошувалась Відповідачем щодо надання пояснень у зв`язку із початком розгляду питання щодо скасування їй дозволу на імміграцію.

При цьому, як вказує позивач, станом на момент прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію Позивачу спеціальним уповноваженим органом виконавчої влади з питань імміграції, було затверджено висновок щодо можливості правомірного отримання Позивачем дозволу на імміграцію в Україну, в ході підготовки якого було перевірено надані до заяви документи та будь-яких порушень законодавства не встановлено. Надані документи на момент отримання дозволу були чинні. Підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, на момент отримання дозволу, визначених ст. 10 ЗУ «Про імміграцію», не зазначено.

Враховуючи наведене, а також тривале проживання на території України (майже 12 років), на переконання позивача, оскаржуване рішення не відповідає справедливому балансу між цілями, яких намагався досягнути суб`єкт владних повноважень та несприятливими наслідками для прав, свобод і інтересів Позивача та членів його сім`ї, які настали внаслідок прийняття такого рішення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 02.11.2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» № 2825-ІХ, визначено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних Закону №2825-IX з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання вимог Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» (далі - Закон) наказом ДСА України від 16.09.2024 №399 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва (далі - Порядок №399).

Пунктами 4-7 Порядку №399 визначено, що на розгляд та вирішення судам підлягають передачі судові справи, які нерозглянуті ОАСК та передані до КОАС, але до набрання чинності Законом, не розподілені між суддями. Матеріали щодо розгляду та вирішення окремих процесуальних питань у межах нерозглянутих судових справ підлягають передачі до судів, визначених у результаті автоматизованого розподілу судових справ між судами, проведеного відповідно до правил, установлених цим Порядком. Судові справи, вказані у переліку, які підлягають передачі судам, мають бути зареєстровані в базі даних. Перелік складається відповідальною особою протягом семи робочих днів після опублікування цього Порядку за формою, визначеною у додатку 1 до Порядку, та формується в електронній формі із застосуванням КЕП.

На виконання положень Закону № 2825-IX та відповідно до Порядку № 399, матеріали адміністративної справи №640/30845/21 передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями Одеського окружного адміністративного суду, справа №640/30845/21 передана судді Радчуку А.А.

Ухвалою від 28.04.2025 року судом прийнято до провадження справу №640/30811/21 та розпочато її розгляд спочатку зі стадії відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

У судовій справі №640/30845/21 наявний відзив (від 24.01.2022 року) на позовну заяву, а також матеріали особової справи ОСОБА_1 .

Відповідно до відзиву на адміністративний позов відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У відзиві повідомлено, що 03.07.2020 позивач звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання, у зв`язку з чим було здійснено перевірку матеріалів справи щодо надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання позивача. Оскільки підставою для надання дозволу на імміграцію позивачу була наявність у її чоловіка, ОСОБА_4 , дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_4 від 06.02.2009, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було здійснено перевірку чинності дозволу на імміграцію громадянину СРВ ОСОБА_5 , за результатами якої встановлено, що рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 25.02.2021 № 58 громадянину СРВ ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано дозвіл на імміграцію на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону.

Враховуючи наведене, відповідач стверджує, що дозвіл на імміграцію в Україну наданий позивачу, як дружині іммігранта, підлягає скасуванню. Відтак, ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області правомірно прийнято рішення № 224 від 13.09.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 .

15.05.2025 року представником відповідача були подані додаткові пояснення по справі, у яких повідомлено, що позиція ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області стосовно позовних вимог незмінна.

Інші заяви по суті справи, клопотання та додаткові докази до суду не надходили.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Громадянка В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 29.10.2009 року звернулась до ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві із заявою про надання дозволу на імміграцію у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону, оскільки вона є дружиною іммігранта (чоловік громадянин СРВ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 видана 06.02.2009).

Після проведених визначених імміграційним законодавством перевірок та відсутності підстав для відмови в наданні дозволу на імміграцію у відповідності до ст. 10 Закону, 22.12.2009 позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну у відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону № 1117989.

31.12.2009 позивач документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

09.03.2011 в порядку обміну документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 .

Як повідомив відповідач, 03.07.2020 року позивач звернулася до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання, у зв`язку з її непридатністю для подальшого використання. У зв`язку із надходженням вищевказаної заяви було здійснено перевірку матеріалів справи щодо надання дозволу на імміграцію та документування посвідкою на постійне проживання позивача.

За результатами перевірки встановлено, що рішенням ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 25.02.2021 № 58 громадянину СРВ ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано дозвіл на імміграцію на підставі п. 6 ч. 1 ст. 12 Закону. Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_5 від 06.04.2010 скасована на підставі вимог пп. 1 п. 64 Порядку оформлення.

13.09.2021 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення № 224 про скасування дозволу на імміграцію в Україну, видане громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію».

На підставі вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення, державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321, цим Рішенням №224 також скасовані посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 31.12.2009, серії НОМЕР_3 від 09.03.2011.

Не погоджуючись з рішенням про скасування дозволу на імміграцію в Україну №224 від 13.09.2021 року, позивач оскаржив його до суду, звернувшись з даним адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Відповідно до статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року № 2491-III (надалі - Закон України «Про імміграцію») та Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (надалі - Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства») в редакціях на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Положенням частини 1 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначають, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Відповідно до приписів статті 12 Закону України «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:

1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;

2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;

3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;

4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;

5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

За приписами чч. 1-2 статті 13 Закону України Про імміграцію центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання.

Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію, повинна виїхати з України протягом місяця з дня отримання копії цього рішення.

Згідно з пунктом 1 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 (далі - Порядок № 321), посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Пунктом 64 Порядку № 321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі:

1) скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію»;

2) отримання даних з баз даних Реєстру, відповідних автоматизованих інформаційних і довідкових систем, реєстрів та баз інших державних органів або інформації від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу, який у межах наданих йому повноважень забезпечує дотримання вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, інформації про те, що посвідку видано на підставі неправдивих відомостей, підроблених чи недійсних документів;

3) в інших випадках, передбачених законом.

Рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/ територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування (пункт 65 Порядку № 321).

Отже, з системного аналізу вище окреслених законодавчих приписів вбачається, що, дозвіл на імміграцію іноземця може бути скасований за наявності однієї з підстав, окреслених у статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено у Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 року № 1983 (надалі - Порядок № 1983).

Так, пунктом 21 Порядку № 1983 визначено, що дозвіл на імміграцію скасовується органом, який прийняв рішення про надання такого дозволу. Питання щодо скасування дозволу мають право порушувати ДМС, її територіальні органи та територіальні підрозділи, МВС, органи Національної поліції, регіональні органи СБУ, Робочий апарат Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужба або органи, які у межах наданих повноважень забезпечують виконання законодавства про імміграцію, якщо стало відомо про існування підстав для скасування дозволу на імміграцію.

Згідно з пунктом 22 Порядку № 1983 для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію у разі, коли ініціатором такого скасування є ДМС, її територіальні органи або територіальні підрозділи, ними складається обґрунтований висновок із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України "Про імміграцію", що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

У разі коли ініціатором скасування дозволу на імміграцію є інший орган, зазначений в абзаці другому пункту 21 цього Порядку, для прийняття відповідного рішення цим органом складається обґрунтоване подання із зазначенням підстав для скасування дозволу, визначених статтею 12 Закону України «Про імміграцію», що надсилається до органу ДМС, який прийняв рішення про надання такого дозволу.

Згідно пункт 23 Положення № 1983 ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також у разі необхідності запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення.

Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти.

Пунктом 24 Положення № 1983 визначено, що рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Як видно з матеріалів справи, спірне рішення про скасування дозволу на імміграцію прийняте на підставі пункту 1 ч. 1 ст. 12 Закону України Про імміграцію, та на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку №321 скасована посвідка на постійне проживання.

Судом з`ясовано, що питання про скасування дозволу на імміграцію позивача було ініційовано територіальним органом ДМС, у результаті чого складено Висновок перевірки матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_8 .

У вказаному Висновку встановлено, що ОСОБА_8 надано дозвіл на імміграцію в Україну у відповідності до пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію» у зв`язку з тим, що вона є дружиною іммігранта (чоловік громадянин СРВ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_4 видана 06.02.2009). Додатковою перевіркою матеріалів справи про оформлення посвідки на постійне проживання чоловіку громадянину - НОМЕР_6 НОМЕР_7 Txe Нгієму встановлено, що посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_4 видана 06.02.2009 на ім`я громадянина СРВ ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 25.02.2021 № 58, визнана недійсною та такою, що підлягає вилученню та знищенню. Таким чином, дозвіл на імміграцію в Україну наданий громадянці ОСОБА_1 як дружині іммігранта, підлягає скасуванню.

Отже, позивачці скасовано дозвіл на імміграцію з підстав з`ясування, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність (п.1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію»), зокрема у зв`язку зі скасуванням дозволу на імміграцію в Україну її чоловіку.

Позивач вважає необґрунтованим прийняте рішення про скасування їй дозволу на імміграцію, утому числі, з підстав того, що рішення, яким скасовано дозвіл на імміграцію громадянину СРВ ОСОБА_2 , оскаржено до суду.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.07.2022 року у справі № 640/25317/21 позов Громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_8 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області (02152, м. Київ, вул. Березняківська, б. 4-а, ) про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області №58 від 25.02.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

У зазначеному рішенні суд дійшов висновку, що скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання здійснене за формальних обставин без дослідження всіх обставин необхідності прийняття такого рішення, що зумовило порушення необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані норми статті 12 Закону №2491-III.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 04.07.2022 року у справі № 640/25317/21 набрало законної сили 07.09.2022 року.

Тобто, вказаним рішенням суду скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області №58 від 25.02.2021 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_2 , тобто чоловіку позивачки.

З наведеного слідує, що підстави скасування дозволу на імміграцію позивачці, визначені у Висновку перевірки матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_8 та рішенні №224 від 13.09.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, відсутні.

Інших підстав, окрім того, що дозвіл на імміграцію в Україну, виданий позивачці, підлягає скасуванню на підставі скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого її чоловіку, оскільки статус дружини іммігранта був підставою для видачі такого дозволу, матеріали справи, а також доводи відзиву на адміністративний позов не містять.

Суд вважає, що відповідачем, крім іншого, не дотримано одного з елементів критерію "необхідності у демократичному суспільстві", а саме - принципу пропорційності. Який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб?єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово робив визначення критерію "необхідності у демократичному суспільстві". Так, за практикою Суду при визначенні питання "необхідності у демократичному суспільстві" держави користуються певною свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до права на повагу до сімейного життя, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти сторони при застосуванні таких обмежень. А тому, будь-яке непропорційне втручання з боку держави у фундаментальне право передбачене ст.8 ЄКПЛ не буде вважатися необхідним у демократичному суспільстві.

Суд вказує, що відповідачем при прийнятті спірного рішення не приймалось до уваги, що позивач проживає на території України 12 років, має сім`ю, роботу. Матеріалами справи підтверджено, що позивачка має чоловіка та доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка з 27.02.2013 року є громадянином України.

Таким чином, суд доходить висновку що оскаржуване рішення відповідача не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві, оскільки для позивача та членів його сім?ї скасування дозволу на імміграцію має наслідком повну зміну способу життя родини, в складі якої неповнолітня дитина.

Враховуючи наведене правове регулювання та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що рішення Центрального міжрегіонального управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №224 від 13.09.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 є протиправним, а відтак, підлягає скасуванню.

Решта доводів висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивачем за звернення до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-А, м. Київ, 02152, ) про визнання протиправним і скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №224 від 13.09.2021 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну, виданого громадянці Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 та виданих на підставі цього дозволу посвідок на постійне проживання серії НОМЕР_2 від 31.12.2009 року, серії НОМЕР_3 від 09.03.2011 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вул. Березняківська, буд. 4-А, м. Київ, 02152, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України. Судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України, є Шостий апеляційний адміністративний суд.

Суддя А.А. Радчук