Справа № 400/1030/25
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 р. № 400/1030/25
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомФермерського господарства " НОМИРОВСЬКИЙ ", с-ще Поляна, Баштанський р-н, Миколаївська обл., 57322,
до відповідачаДержавної служби України з безпеки на транспорті, вул. Фізкультури, 9, м. Київ, 03150,
провизнання протиправною та скасування постанови від 14.11.2024 №ПШ 112114,
ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Номировський» (далі Господарство або позивач) звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі Служба або відповідач) про скасування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на відсутність правопорушення. Також позивач вказав на пункт 1.4. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 (надалі -Положення № 340), відповідно до якого, норми цього положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позовну заяву вказав на доведеність факту порушення та на правомірність притягнення позивача до відповідальності.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій підтримав аргументи позовної заяви.

У зв`язку з відсутністю заяв сторін про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, суд, відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розглянув справу в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

02.10.2024 працівники Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті провели перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме: належним позивачу транспортним засобом марки MAN державний номер НОМЕР_1 з причепом марки MEGA державний номер НОМЕР_2 . Результати перевірки викладені в Акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 02.10.2024 № АР 050821 (далі - Акт).

В Акті зазначено, що під час перевірки виявлено порушення: «… водій ОСОБА_1 не надав роздруківку з цифрового тахографа щодо режиму відпочинку та праці за 02.10.2024, в слоті тахографа відсутня карта водія … чим порушено ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Поясненнями та підписом в Акті водій ОСОБА_1 відсутність карти водія визнав.

Позивач подав пояснення до Акта, в яких вказав, що під час завантаження відбувся обстріл збройними силами рф, внаслідок чого водій був евакуйований. Під час евакуції водії забрав з собою усі документи, в тому числі й карту водія. Наступного дня водій повернувся за автомобілем та неправильно вставив карту в тахограф. У зв`язку з чим, позивач просив відповідача не застосовувати стягнення.

14.11.2024 в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Миколаївській області Служби виніс постанову № ПШ 112114 про стягнення з Господарства штрафу в сумі 17 000 грн на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України від 05.04.2001 № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).

Господарство вважає постанову протиправною.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, до автомобільних перевізників застосовується штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У частинах першій та другій статті 48 Закону № 2344-ІІІ вказано, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Факт відсутності 02.10.2024 у водія ОСОБА_1 тахокарти (наявність якої була обов`язковою в силу норм Положення № 340 та вимог затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі Інструкція № 385)), позивач не заперечив.

Проте, позивач зазначає, що водій мав при собі всі необхідні чинні документи, передбачені статтею 48 Закону № 2344-ІІІ, а відтак водій не порушував вимоги абзацу третього частини першої статті 60 Закону № 2344-ІІІ, оскільки така стаття передбачає відповідальність саме за відсутність на момент перевірки визначених законом документів, а не за їх невикористання.

Суд відхиляє зазначений аргумент позивача з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції № 385, картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Пунктом 3.3 розділу ІІІ Інструкції № 385 передбачено, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

ОСОБА_1 цю норму порушив.

Сама по собі наявність картки водія без її використання належним чином та, відповідно, відсутність роздруківки про інформацію про роботу та відпочинок водія, свідчить про порушення.

Відповідно до пункту 3.5 розділу ІІІ Інструкції № 385, перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку що автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії - пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються перевезення. До того ж, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб Укртрансбезпеки, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 01.10.2024 у справі № 140/5466/23.

Відсутність роздруківки позивач не заперечив.

Також позивач зазначає, що введення 24.02.2022 на території України воєнного стану, який позивач вважає надзвичайною ситуацією воєнного характеру, свідчить про помилковість висновків відповідача про допущені порушення та, відповідно, про відсутність підстав для застосування штрафів.

Суд з доводами позивача не погодився.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Надзвичайна ситуація, відповідно до пункту 24 частини першої статті 2 Кодексу цивільного захисту України, - обстановка на окремій території чи суб`єкті господарювання на ній або водному об`єкті, яка характеризується порушенням нормальних умов життєдіяльності населення, спричинена катастрофою, аварією, пожежею, стихійним лихом, епідемією, епізоотією, епіфітотією, застосуванням засобів ураження або іншою небезпечною подією, що призвела (може призвести) до виникнення загрози життю або здоров`ю населення, великої кількості загиблих і постраждалих, завдання значних матеріальних збитків, а також до неможливості проживання населення на такій території чи об`єкті, провадження на ній господарської діяльності.

Підстави для ототожнення режиму воєнного стану та режиму надзвичайної ситуації відсутні.

Позивач не довів, що перевезення 02.10.2024 вантажу здійснювалось під час надзвичайної ситуації, тому суд визнав безпідставними доводи про необов`язковість дотримання під час цього перевезення вимог Положення № 340 та, відповідно, норм Інструкції № 385.

З урахуванням наведеного, що ОСОБА_1 , здійснюючи перевезення транспортним засобом, повинен був використовувати особисту картку водія кожного дня, протягом якого керує ТЗ, а також мати при собі та пред`явити під час перевірки особам роздруківку даних роботи цифрового тахографа.

Отже, беручи до уваги наведене, а також те, що на момент проведення перевірки у водія не було роздруківки даних роботи водія з цифрового тахографа та вставленої у слот картки водія, суд дійшов висновку, що спірну постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу контролюючим органом було винесено правомірно.

У задоволенні позовних належить відмовити.

Керуючись положеннями статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення позову, суд не здійснює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 19, 139, 241- 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Фермерського господарства" НОМИРОВСЬКИЙ " до Державної служби України з безпеки на транспорті відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи безспосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна