Справа № 340/3371/25
Суддя: Ю.П. ПАСІЧНИК
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м.Кропивницький Справа № 340/3371/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасічника Ю.П., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, (вул. В.Перспективна, 55, м.Кропивницький, Кіровоградська область, 25000, ) про визнання дій протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, просить суд:

- винести рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (відокремленого підрозділу, код ЄДРПОУ-43995486): №4 від 14 травня 2025 року, яким до ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) застосовано штрафну (фінансову) санкцію за ненадання відповіді на запит контролюючого органу в розмірі 1020,00грн.;

- винести рішення, яким визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (відокремленого підрозділу, код ЄДРПОУ-43995486): №4 від 14 травня 2025 року, яким до ФОП - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 44 000,00грн. за порушення законодавства в частині продажу необлікованих товарів.

Ухвалою суду від 22.05.2025 року відкрито провадження у даній справі, вирішено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог та з урахуванням клопотання про долучення доказів та додаткових пояснень від 23.05.2025 (а.с.38-65) зазначено про протиправність ППР від 14.05.2025 року у зв`язку із протиправністю проведеної перевірки, оскільки у наказі відсутнє посилання на конкретні підстави проведення перевірки, які визначені пунктом п.80.2 ст.80 ПК України, а міститься лише посилання на норми ПК України. Крім того, вказується, що посадові особи відповідача перш ніж переходити до фактичної перевірки мали спочатку зробити контрольну закупку, після якої отримати відповідний фіскальний чек і тільки після цього проводити перевірку. Щодо порушення, які виявлені в ході проведення фактичної перевірки позивач зазначив, що ним не здійснюється реалізація товарів пацієнтам, а надаються стоматологічні послуги в ході надання яких використовуються "Брекет.метал", "Брекет.керам." і тому їх використання охоплюється запрограмованою в РРО послугою "Лікування та реабілітація жувальної функції пацієнта з використанням металевої брекет системи", "Лікування та реабілітація жувальної функції пацієнта з використанням керамічної брекет системи". Таким чином, на переконання позивача, ним не здійснюється реалізація товару, а тому він не зобов`язаний вести облік товарних запасів.

ГУ ДПС в Кіровоградській області поданий відзив на позов, у якому наголошено на проведення перевірки у межах та у спосіб повноважень, наділених податковим органом. Під час перевірки встановлено, що за період з 01.07.2024 по 30.09.2024 року позивач здійснює торгівлю виробами медичного призначення, окремо від надання медичних послуг, а саме: Брекет. самоліг. метал., Брекет метал., Брекет. керам., відповідно до сформованих фіскальних чеків РРО/ПРРО, на загальну суму 44000,00 гривень. Під час перевірки, на вимогу перевіряючих, не надані документи, які підтверджують облік реалізованого товару. В результаті вказаного, податковий орган дійшов висновку про реалізацію позивачем необлікованих товарів, які відносяться до виробів медичного призначення на загальну суму 44000 грн. (а.с.69-71).

Позивачем подано відповідь на відзив, яким на переконання позивача, спростовуються доводи наведені у відзиві (а.с.101).

Дослідивши докази і письмові пояснення позивача, викладені у заяві по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Позивач зареєстрований як фізична особа підприємець 07.12.2022 року, основним видом діяльності є - 86.23 стоматологічна практика (а.с.30).

Згідно витягу №4487 з реєстру платників єдиного податку, позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування 2 група з 01.01.2023 (а.с.31).

Наказом ГУ ДПС у Кіровоградській області від 07.04.2025 №358 "Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 " на підставі ст.19-1, п.п.20.1.2, 20.1.4, 20.1.8-20.1.11 ст.20, п.п.75.1.3 п.75 ст.75, пп.80.2.2, пп.80.2.5 п.80.2 ст. 80, п.69 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України зобов`язано провести з 07.04.2025 тривалістю 10 діб фактичну перевірку стоматологічного кабінету, за адресою: АДРЕСА_2 , що належить позивачеві (а.с.86).

На підставі наказу на перевірку було виписано направлення на перевірку №№1064, 1065 від 07.04.2025 (а.с.87,88).

Наказ та направлення перед початком проведення перевірки були вручені ОСОБА_2 , мол. мед. сестра, що підтверджується особистим підписом на примірниках направлень.

Посадовими особами Головного управління ДПС у Кіровоградській області проведено фактичну перевірку в стоматологічному кабінеті, за адресою: Кіровоградська обл., Кропивницький р-н, смт. Компаніївка, вул. Вишнева, 23, де позивачем здійснюється підприємницька діяльність.

За результатом проведеної перевірки складено акт №4523/11/28/РРО/ від 15.04.2025 року в якому зазначено, що на господарській одиниці здійснюється надання стоматологічних послуг, у т.ч. реалізація виробів медичного призначення через РРО ФН . В ході перевірки було надано запит про надання документів від 07.04.2025 року №б/н (а.с.15) на який платником не надано документів в повному обсязі (а.с.9), а саме документів, що підтверджують облік товарів, що знаходяться у реалізації на господарському об`єкті; форма ведення товарних запасів та первинні документи на «Брекет.самоліг.метал», «Брекет.метал.», «Брекет.керам.». При наданні медичних послуг та продажу лікарських засобів та/або виробів медичного призначення, окремо від надання медичних послуг, що підтверджено фіскальними чеками (а.с.11-14), облік товарних запасів здійснюється на загальних підставах. Таким чином, перевіркою встановлено реалізацію товару, який не облікований у встановленому законодавством порядку, на загальну суму 44 000,00грн. (а.с.16-18).

На підставі акту перевірки, ГУ ДПС в Кіровоградській області складено податкові повідомлення рішення від 14.05.2025 року:

- № 4, яким застосовано до позивача штрафну санкцію за порушення п. 85.2.ст. 82 ПК України (ненадання документів, що належать або пов`язані предметом перевірки) в розмірі 1020, 00 грн.;

- №4, яким застосовано до позивача штрафну санкцію за порушення п.12 ст.3 ЗУ ''Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг'' в розмірі 44000,00 грн. (а.с.24-26).

Отже правомірність та законність прийнятих податкових повідомлень-рішень є предметом спору, переданого на вирішення адміністративного суду.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 №2755-VI (надалі ПК України).

Однією з підстав протиправності спірного рішення, представник позивача зазначає про порушення процедури проведення перевірки, оскільки в наказі на її проведення вказано лише номер статті ПК України, натомість, аналіз пункту 80.2 статті 80 ПК України обумовлює висновок про те, що для зазначення підстави для проведення перевірки не достатньо вказати номер підпункту статті ПК України. Тобто, підставою для проведення фактичної перевірки є не посилання контролюючого органу на певні положення ПК України, а конкретно-визначені відомості, що стали безпосередньою підставою для проведення такої перевірки з яких особа, яка знайомиться із наказом, може встановити обґрунтованість її призначення та проведення.

Так, у наказі на проведення перевірки наявне лише посилання на норми ПК України.

Відповідно до пунктів 61.1, 61.2 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичної перевірки визначений статтею 80 ПК України.

На відміну від всіх інших передбачених законом перевірок фактична перевірка здійснюється без будь-якого попередження платника податку (особи) відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України.

Водночас, попри відсутність необхідності попередження платника про проведення фактичної перевірки закон встановлює підставі та обов`язкові умови (обставини), що є необхідною передумовою для її здійснення. Перелік підстав, які зумовлюють проведення фактичної перевірки, окреслений у відповідних підпунктах пункту 80.2 статті 80 ПК України.

Суд звертає увагу на правове формулювання пункту 80.2 статті 80 ПК України, контекст якої передбачає (встановлює) можливість проведення перевірки, як за наявності виключно (хоча б) однієї підстави, указаної в цій нормі, так і за наявності одночасно декількох таких підстав у їх сукупності, що є мірою достатності для виникнення у контролюючого органу права на призначення перевірки. Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).

За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.

Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.

Відповідно до п.п. 14.1.171. п. 14.1. ст. 14 ПК України податкова інформація - у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію".

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЗУ "Про інформацію" податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Наказом Наказ Міністерства фінансів України від 05 серпня 2020 року № 477 затверджено Порядок функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, зокрема, пунктами 1, 2 розділу ІІ Порядку передбачено, що СОД РРО - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів. СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.

Аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.

У постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформулював правовий висновок, що у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.

В даному випадку відповідачем використано інформацію з СОД РРО щодо розрахунків позивача за період з 01.07.2024 по 30.09.2024 року, що підтверджено фіскальними чеками (а.с.11-14), а тому вказана інформація є достатньою підставою для проведення фактичної перевірки позивача, що свідчить про безпідставність доводів позивача в частині підстав проведення перевірки.

Крім того, суд враховує, що відповідно до п. 80.4. ст. 80 ПК України перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.

Отже, проведення контрольної розрахункової операції перед початком фактичної перевірки, є правом а не обов`язком посадових осіб контролюючих органів, а тому доводи позивача щодо того, що початку проведення фактичної перевірки має обов`язково передувати контрольна закупка, є безпідставними оскільки не ґрунтуються на нормах податкового законодавства.

Враховуючи вищеописане, суд відхиляє доводи позивача щодо протиправності проведеної перевірки.

Стосовно змісту та суті спірних рішень, суд зазначає наступне.

Оскаржуваним рішенням до позивача застосований штраф за реалізацію виробів медичного призначення, які не обліковані у встановленому порядку (ст.20 Закону №265-ВР).

В акті перевірки вказано про реалізацію «Брекет.самоліг.метал», «Брекет.метал.», «Брекет.керам.», що підтверджується фіскальними чекам (а.с.11-14).

Позивач наголошує на тому, що він не має законодавчого обов`язку вести облік товарних запасів, оскільки перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначені Законом України ''Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг'' №265/95-ВР від 06.07.1995 (надалі - Закон №265/95-ВР).

Відповідно до визначень, наведених у статті 2 Закону № 265/95-ВР, поняття:

розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця;

розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

Законом №1914-IX, який набрав чинності 01 січня 2022 року, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВРвикладено в наступній редакції (чинній на час існування спірних правовідносин) викладено у такій редакції:

Суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які провадять діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Порядок ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб підприємців, у тому числі платників єдиного податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496, визначає правила ведення обліку товарних запасів та поширюється на фізичних осіб підприємців, у тому числі платників єдиного податку, які відповідно до Закону № 265 зобов`язані вести облік товарних запасів та здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та осіб, які фактично здійснюють продаж товарів (надання послуг) та/або розрахункові операції в місці продажу (господарському об`єкті) такого підприємця.

Облік товарних запасів здійснюється ФОП шляхом постійного внесення до Форми ведення обліку товарних запасів (далі Форма обліку) інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку (п. 1 розд. II Порядку № 496).

При цьому суд враховує, що згідно змісту фіскальних чеків долучених до матеріалів справи вбачається (а.с.11-14), що «Брекет.самоліг.метал», «Брекет.метал.», «Брекет.керам.» запрограмовані у фіскальній пам`яті, за окремими артикулами, за окремою вартістю, що свідчить про їх використання у наданні стоматологічної послуги, як окремого виробу медичного призначення.

Таким чином, пункт 12 статті 3 Закону №265/95-ВР зобов`язує суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію виробів медичного призначення, вести облік товарних запасів і у разі проведення перевірки надати документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження тих товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Відповідальність за порушення вимог Закону №265/95-ВР унормована приписами розділу V цього Закону.

Суб`єкт господарювання, який проводить розрахункові операції з готівкою та платіжними картками, зобов`язаний вести облік товарних запасів і продавати лише той товар / послугу, що відображені в обліку. Це передбачає абз. 1 п. 12 ст. 3 Закону про РРО. Такі вимоги не поширюються на ФОП другої та четвертої групи єдиного податку (далі ЄП),. Але за умови, що наведені категорії підприємців не реалізують: технічно складні побутові товари на гарантії (далі ТСПТ); лікарські засоби та вироби медичного призначення; ювелірні й побутові вироби з дорогоцінних металів, дорогоцінного та напівдорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення (абз. 3 п. 12 ст. 3 Закону про РРО).

Стаття 20 Закону №265/95-ВР передбачає, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 січня 2024 року у справі №420/12275/22.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що не зобов`язаний вести облік товарів, оскільки перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Обставини перебування позивача на спрощеній системі оподаткування не заперечується сторонами. Позивач також не спростовує факту неведення ним обліку товарів ні на час проведення перевірки.

Відповідно до частини 1 статті 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

При цьому, враховуючи матеріалам справи, суд дійшов висновку, що виготовлювачем «Брекет.самоліг.метал», «Брекет.метал.», «Брекет.керам.», які використовуються позивачем в процесі надання стоматологічних послуг є не позивач, а лікарі ортодонти (а.с.57,58), оскільки на спростування вказаного не було надано жодного доказу.

В силу вказаних приписів ПК України, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а контролюючий орган в свою чергу має право (не обов`язок) отримувати у платників податків належним чином завірені копії відповідних документів шляхом оформлення запиту.

Як зазначалось судом вище, в ході проведення перевірки, позивач наполягає на тому, що він не зобов`язаний вести облік товарних запасів. Тобто, позивач не вів облік товарів медичного призначення з 01.07.2024 по 30.09.2024 року.

При цьому, суд вважає доведеним факт реалізації саме позивачем товарів медичного призначення з 01.07.2024 по 30.09.2024 року на суму 44000 грн, що відображено у фіскальних чеках, які були не обліковані у встановленому порядку.

Вказане порушення є самостійною підставою для застосування штрафної санкції.

Статтею 20 Закону №265-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

При вирішенні даного спору, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що порушення прав позивача, про захист яких він просив в судовому порядку, не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Враховуючи доведеним факт реалізації позивачем товарів медичного призначення без ведення обліку таких товарів, а відтак, застосований штраф до позивача у розмірі 44000 грн відповідає змісту вчиненого ним правопорушення. При цьому, відповідачем доведено правомірність винесеного спірного рішення, а тому у задоволенні позові в цій частини також слід відмовити.

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку з чим, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст.ст.77-79, 90, 132, 134, 139, 243-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України..

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Ю.П. ПАСІЧНИК