Справа № 380/5845/25
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2025 рокусправа № 380/5845/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняте протоколом №41 від 10.03.2025 на підставі якого було оформлене повідомленням від 11.03.2025 №1263 про скасування відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, яка була попередньо надана ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1. ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Позивач в обґрунтування позову зазначає про те, що є батьком трьох дітей, а саме ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 ; ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 . Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Стрийський міськрайонний суд Львівської області видав судовий наказ від 23 вересня 2021 року по справі №456/4326/21, яким вирішено стягнути аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , дочки, ОСОБА_3 та дочки, ОСОБА_2 , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.08.2021 і до досягнення найстаршим з дітей повноліття. Позивач добросовісно та вчасно сплачує аліменти на дітей, тому заборгованість зі сплати аліментів відсутня, про що надається довідка, яка також подавалась в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Жидачів) разом з заявою про надання відстрочки та іншими документами. Рішенням суду від 11 жовтня 2022 року по цивільній справі №456/1804/22 шлюб між ОСОБА_5 (матір`ю дітей) та ОСОБА_1 було розірвано, тому наразі батько не проживає з дітьми. Отже, на законних підставах ОСОБА_1 отримав відстрочку відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Відповідні відомості були відображені в додатку Резерв+ станом на 04.03.2025. Відповідно до витягу з Резерв+ від 04.03.2025 ОСОБА_1 отримав відстрочку до 28.02.2026. Проте, зайшовши 12.03.2025 в додаток Резерв+ Позивач побачив, що в розділі, де було вказано про термін відстрочки стоїть прочерк. Тобто, відстрочку, яку отримав Позивач було скасовано. ОСОБА_1 направив запит у ІНФОРМАЦІЯ_2 (Жидачів) про надання інформації про підстави скасування відстрочки. 18.03.2025 позивач отримав відповідь, а саме повідомлення №1263 від 11.03.2025, в якому зазначається, що комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до рішення, ухваленого протоколом від 10 березня 2025 року №41, скасовано надану позивачу відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Підставами скасування є відсутність письмового договору між батьками про те, з ким будуть жити діти та участь другого з батьків у їх вихованні. На думку позивача, таке рішення є протиправним, оскільки суперечить вимогам ч. 1 ст. 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та порушує його право на відстрочку від призову під час мобілізації.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами та відповідачу запропоновано надати суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк, з дня отримання цієї ухвали.

Відповідач подав відзив на позовну заяву із викладом заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Свою позицію мотивує тим, що 24.02.2025 ОСОБА_1 подав заяву на відстрочку від мобілізації за ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію по п.3 ч.1 не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. 01.03.2025 під вих. № 1038 згідно додатку № 6 Першим відділом м. Жидачів було надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. 10.03.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_2 поступила заява колишньої дружини ОСОБА_5 , де в заяві заперечує утримання батьком неповнолітніх дітей, і що здійснює тиск на дітей, порушує навчальний процес. Після чого заяву та додані додатки, які попередньо подавав позивач комісією при першому відділі м. Жидачів ІНФОРМАЦІЯ_2 було переглянуто, і рішенням комісії протокол №41 від 10.03.2025 скасовано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації надану ОСОБА_1 . Підстави скасування відсутність договору між батьками про те з ким буде проживати діти та відсутність участі у вихованні батька неповнолітніх дітей (заява дружини додається). Враховуючи вказане просив в задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, що доводи ІНФОРМАЦІЯ_2 є такими, що ґрунтуються лише на видумках колишньої дружини та не підтверджені жодними доказами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним.

ОСОБА_1 є батьком трьох дітей, а саме ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 ; ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 .

Стрийський міськрайонний суд Львівської області видав судовий наказ від 23 вересня 2021 року по справі №456/4326/21, яким вирішено стягнути аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , дочки, ОСОБА_3 та дочки, ОСОБА_2 , у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.08.2021 року і до досягнення найстаршим з дітей повноліття.

Рішенням суду від 11 жовтня 2022 року по цивільній справі №456/1804/22 шлюб між ОСОБА_5 (матір`ю дітей) та ОСОБА_1 було розірвано.

19.02.2025 позивач направив заяву для отримання відстрочки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. До заяви було долучено наступні документи: копія паспорту та РНОКПП; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_2 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_3 ; копія рішення від 11.10.2022 по справі №456/1804/22 про розірвання шлюбу; копія судового наказу по справі №456/4326/21 про стягнення аліментів; копія довідки від 30.01.2025 №01.10/37/2025-Вих; копія довідки про відсутність заборгованості від 24.01.2025 №26.13-49/36 9;витяг з Резерв+ від 14.02.2025.

01.03.2025 під вих. № 1038 згідно додатку № 6 Першим відділом м. Жидачів було надано відстрочку від призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

10.03.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_2 поступила заява колишньої дружини ОСОБА_5 , де в заяві заперечує утримання батьком неповнолітніх дітей, і що здійснює тиск на дітей, порушує навчальний процес. Після чого заяву та додані додатки, які попередньо подавав ОСОБА_1 комісією при першому відділі м. Жидачів ІНФОРМАЦІЯ_2 було переглянуто.

Рішенням комісії протокол №41 від 10.03.2025 скасовано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації надану ОСОБА_1 . Підстави скасування відсутність договору між батьками про те з ким буде проживати діти та відсутність участі у вихованні батька неповнолітніх дітей.

Позивач не погоджується з таким рішенням суду, звернувся до суду за захистом своїх прав.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час спірних відносин та розгляду справи не припинений та не скасований.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин).

За змістом частини першої, другої та третьої статті 1 цього Закону захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову №560 від 16.05.2024, яка набрала чинності 18.05.2024 Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Цей Порядок визначає, зокрема процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

У цьому Порядку у розділі Надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення чітко передбачено алгоритм дій районного ТЦК:

56. Відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

57. Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

58. За наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

59. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлятися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на відстрочку з підстав, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

60. Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

До ухвалення комісією рішення військовозобов`язаний не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

У додатку 5 до постанови КМУ №560 Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено, що жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів:

- свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або

- рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю),

- або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним,

- або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні,

- або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України,

- а також договір про сплату аліментів на дитину.

Як встановлено судом, 19.02.2025 позивач направив заяву для отримання відстрочки відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. До заяви було долучено наступні документи: копія паспорту та РНОКПП; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 серія НОМЕР_2 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_3 ; копія рішення від 11.10.2022 по справі №456/1804/22 про розірвання шлюбу; копія судового наказу по справі №456/4326/21 про стягнення аліментів; копія довідки від 30.01.2025 №01.10/37/2025-Вих; копія довідки про відсутність заборгованості від 24.01.2025 №26.13-49/36 9;витяг з Резерв+ від 14.02.2025.

01.03.2025 під вих. № 1038 згідно додатку № 6 Першим відділом м. Жидачів було надано відстрочку від призову ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

10.03.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_2 поступила заява колишньої дружини ОСОБА_5 , де в заяві заперечує утримання батьком неповнолітніх дітей, і що здійснює тиск на дітей, порушує навчальний процес. Після чого заяву та додані додатки, які попередньо подавав ОСОБА_1 комісією при першому відділі м. Жидачів ІНФОРМАЦІЯ_2 було переглянуто.

Рішенням комісії протокол №41 від 10.03.2025 скасовано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації надану ОСОБА_1 . Підстави скасування відсутність договору між батьками про те з ким буде проживати діти та відсутність участі у вихованні батька неповнолітніх дітей.

З цього приводу суд зазначає таке.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Відповідно до статті 3 Закону № 794 VII діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Згідно з положеннями статті 4 вказаного Закону Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Приписами статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

У абз. 2 ч.5 ст.22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено, що Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, цим законом КМУ надано лише право на встановлення порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Законодавець делегував Уряду повноваження на встановлення порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Під порядком розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, призову громадян на військову службу.

Але, до повноважень Кабінету Міністрів України не входить зміна умов та підстав для надання відстрочки військовозобов`язаним.

Отже, зміна умов та підстав надання відстрочки від мобілізації передбачених Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію підзаконним нормативно-правовими актами є порушенням закону.

Відповідно до стаття 19 Закону України Про нормотворчу діяльність юридична сила - це властивість нормативно-правових актів та встановлених ними норм права, що є основою для визначення співвідношення їх взаємної ієрархічної підпорядкованості у системі нормативно-правових актів, зумовленого сукупністю ознак, що випливають із:

1) засад конституційного ладу в Україні;

2) компетенції та територіальної юрисдикції суб`єкта правотворчої діяльності, визначених Конституцією України та (або) законом;

3) інших особливостей, визначених Конституцією України та (або) законом.

З урахуванням вимог частини першої цієї статті, в Україні встановлюється така ієрархія нормативно-правових актів:

1) Конституція України в системі нормативно-правових актів України має найвищу юридичну силу і є обов`язковою до виконання на території України;

2) чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, укладаються відповідно до Конституції України та мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 3-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;

3) закони приймаються на основі Конституції України, чинних міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, зазначені у пунктах 4-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;

4) постанови Верховної Ради України, укази Президента України приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 5-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України;

5) постанови Кабінету Міністрів України, нормативно-правові акти Національного банку України приймаються на основі та на виконання Конституції України та (або) законів, чинних міжнародних договорів України, постанов Верховної Ради України та указів Президента України, мають на території України вищу юридичну силу, ніж нормативно-правові акти, передбачені пунктами 6-13 цієї частини, і є обов`язковими до виконання на території України.

Таким чином, закони України мають вищу юридичну силу ніж норми постанови КМУ, тому суд вважає за необхідне застосувати саме норми Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, якою передбачено, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Цією нормою передбачено, що не підлягають мобілізації чоловіки:

- на утриманні яких є 3-є та більше дітей віком до 18 років;

- які не мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Закон не містить застережень, щодо спільного проживання трьох і більше дітей віком до 18 років разом з військовозобов`язаною особою.

В свою чергу відповідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Документи, які передбачені у додатку 5 до постанови КМУ №560 Переліку документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, на відсутність яких посилається відповідач як на підставу для відмови від наданні відстрочки не можуть не підтвердити, ні спростувати факт утримання дітей позивачем.

Обов`язок утримання батьком дитини пов`язаний з фактом народження дитини, а не з фактом спільного проживання чи укладенням договору щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків.

Оскільки, позивач при зверненні до відповідача надав довідку про відсутність у нього заборгованості по аліментах та копії свідоцтв про народження дітей, в яких він зазначений батьком, то він має право на отримання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією на підставі п.3 ч.1 ст.23 Закону України №3543-XII.

Отже, винесене відповідачем оскаржуване рішення є необґрунтованим.

Решта доводів позивача висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає до задоволення.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання даного позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Суд вважає, що з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань підлягають стягненню на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 968,96 грн.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною 5 статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Однак, всупереч зазначеної норми, з боку відповідачів до суду не надходило клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі East/West Alliance Limited проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певну суму, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором про надання правничої допомоги, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документами про оплату таких послуг, розрахунками таких витрат тощо.

Водночас, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди мають досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 810/2760/17.

При викладених обставинах, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає заявлений представником позивача розмір витрат на правову допомогу неспівмірним зі складністю справи; часом, витраченим адвокатом; обсягом наданих послуг, ціною позову і значенням справи для сторони, та, з урахуванням задоволення позову, вважає достатнім і співмірним розмір витрат правничої допомоги в сумі 1500 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 262 КАС України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене від 10.03.2025 за №41 комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині скасування ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський окружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяГулкевич Ірена Зіновіївна