Справа № 580/549/25
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/549/25 Суддя (судді) першої інстанції: Рідзель О.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року (м. Черкаси, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення безвісти зниклого ОСОБА_2 на неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 16.09.2023 по 01.01.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 на її неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належне йому грошове забезпечення безвісти зниклого батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 16.09.2023 по 01.01.2024 в сумі 267170 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 від 27.01.2025 (вх. від 28.01.2025 №4068/25) про поновлення строку звернення в суд. Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії повернуто позивачу.

Суд першої інстанції виходив з того, що вказані позивачем у заяві підстави для поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із позовною заявою є неповажними.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду про повернення позовної заяви в частині позовних вимог та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі та порушено норми процесуального права. Апелянт зазначає, що днем останнього звернення, звернення до Міністерства оборони, є 22.07.2024, відповідно для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який закінчується 22.01.2025 року, тому строк звернення до адміністративного суду, передбачений 2 ст. 122 КАС України, позивачем не був пропущений.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 22.01.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк 10 днів з дня вручення копії ухвали, протягом якого можуть бути усунуті недоліки шляхом надання суду заяви про поновлення пропущеного строку з обґрунтованими доказами на її підтвердження.

27.01.2025 представник позивача подав суду заяву про поновлення строку звернення в суд.

В поданій заяві зазначено, що позивач фактично дізналася про протиправну невиплату належного їй грошового забезпечення на неповнолітнього ОСОБА_3 з 24.02.2024, так як за місяць грошове забезпечення надходило двома виплатами, що підтверджується банківською випискою банківського рахунку.

У зв`язку із цим, представником позивача неодноразово надсилалися адвокатські запити (від 18.03.2024, 22.05.2024) до військової частини, зокрема і по питанню перерозподілу виплат грошового забезпечення між двома неповнолітніми дітьми, але аргументованої відповіді від службових осіб військової частини так і не отримано.

Після того, так як військова частина фактично не надала аргументованої відповіді на запити адвоката, в порядку підпорядкування, з цих же самих питань був направлений адвокатський запит до Міністерства оборони України. Однак працівники міністерства взагалі не стали його розглядати по суті, обмежившись направленням його до тієї ж самої військової частини НОМЕР_1 .

З метою перевірки послужного списку особової справи ОСОБА_2 , був зроблений адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_3 , так як відповідно до відповіді військової частини на адвокатський запит №9835 від 05.06.20254, особова справа ОСОБА_2 була ними направлена до цього відділу. Однак ІНФОРМАЦІЯ_3 у листі від 11.09.2024 повідомив, що у них особова справа ОСОБА_2 відсутня. Як виявилося пізніше, мною особисто було встановлено, що особова справа ОСОБА_2 знаходиться в ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після цього, представник позивача 30.10.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 з проханням надати особову справу ОСОБА_2 , однак відповідь від обласного ТЦК надійшла тільки після 19.12.2024.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем пропущений строк звернення до суду в частині позовних вимог, тому наявні підстави для повернення позовної заяви на підставі ч.2 ст.123 КАС України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч.2 ст.169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі статтею 64 Конституції України, не може бути обмежене (п. 1, 2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року № 9-зп, абз. 7 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акту чи окремих його положень.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору виплата позивачу грошового забезпечення зниклого ОСОБА_2 за період з 16.09.2023 по 01.01.2024, в сумі 267170 грн.

З підстав позовних вимог вбачається, що позивач є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , який має право на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти батька - ОСОБА_2 . Водночас, позивач стверджує, що таке грошове забезпечення не було виплачене за період вересень-грудень 2023 року.

При цьому, наказом військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2024 №28 передбачено здійснювати виплати всіх видів грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди, що належать безвісти зниклому молодшому лейтенанту ОСОБА_2 : на банківський рахунок законній представниці дитини ОСОБА_4 , в розмірі 50% від всіх видів грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди з 28 січня 2024 року; на банківський рахунок законній представниці дитини ОСОБА_1 , в розмірі 50% від всіх видів грошового забезпечення та додаткової грошової винагороди з 28 січня 2024 року.

З банківської виписки банківського рахунку позивача вбачається, що їй від військової частини НОМЕР_1 виплачені кошти: 12.02.2024 - 13642,63 грн, 24.02.2024 - 49250,00 грн, 13.03.2024 - 13642,63 грн, 26.03.2024 - 49250,00 грн, 16.04.2024 - 13642,63 грн, 23.04.2024 - 49250,00 грн.

Отже, позивач була обізнана з протиправною, на її думку, невиплатою грошового забезпечення зниклого безвісти ОСОБА_2 щонайменше з лютого 2024 року.

Вказане також підтверджує і представник позивача, вказавши у заяві про поновлення строку звернення, що «позивач фактично дізналася про протиправну невиплату належного їй грошового забезпечення на неповнолітнього ОСОБА_3 з 24.02.2024».

Разом з тим, з даним позовом позивач звернулась до суду - 17.01.2025, тобто з пропуском шестимісячного строку встановленого ст.122 КАС України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. У той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При цьому, звернення представника позивача із адвокатськими запитами стосовно отримання особової справи позивача доводить здійснення дій по збиранню доказів та не свідчить про поважність причин пропуску строку звернення в суд.

Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі апелянтом зазначено: «Відповідь військової частини із копією наказу від 28.01.2024 №28 датований 30.03.2024 і відповідно до поштового конверта була відправлена 02.04.2024. На даний час встановити точну дату отримання ОСОБА_1 копії вищезазначеного наказу не представляється можливим, так як дані про відправлення Укрпошти зберігаються нетривалий термін. Але однозначно, що позивач, ОСОБА_1 дізналася про протиправність дій військової частини і відповідно про порушення свої прав та інтересів у квітні місяці 2024 року.».

Вищенаведене також підтверджує пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду, оскільки позов подано 17.01.2025, тоді як апелянт зазначає, що позивач дізналася про протиправність дій військової частини і відповідно про порушення свої прав та інтересів у квітні місяці 2024 року.

Згідно з пунктом 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з частиною другою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

На думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Така правова позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 1.380.2019.005964.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав відступив від попередніх висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі № 816/197/18, від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а (щодо легалізації триваючого правопорушення у випадку залишення позовної заяви без розгляду), від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 (щодо початку перебігу строку звернення після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду).

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19 також вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. Суд вважає, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Таким чином, наведені позивачем обставини не можуть бути підставою для поновлення строку звернення до суду, оскільки не є такими, що не залежали від волевиявлення позивача, а отже не можуть бути визнані судом поважними.

В клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду, позивачем не зазначено обставини та не надано відповідних доказів щодо об`єктивної неможливості звернення до суду у період строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

Виходячи із системного аналізу норм чинного законодавства України, з огляду на дату звернення позивача з даним позовом (17.01.2025) та відсутність поважної причини пропуску строку звернення до адміністративного суду, слід погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви в частині позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви є обґрунтованою, тому відсутні підстави для її скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 30.06.2025.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Судді: Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова