Справа № 240/20214/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питання залишення позову без розгляду

30 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/20214/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши заяву про залишення позову без розгляду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незастосування пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, при обчисленні позивачу в період з 29 січня 2020 року по 14 вересня 2022 року включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме невизначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови;

- зобов`язати відповідача провести перерахунок та доплатити позивачу за період з 29 січня 2020 року по 14 вересня 2022 року включно належні з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції, чинній з 29 січня 2020 року, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" на 01 січня 2020 року, Законом України від 15 грудня 2020 року № 1082-ІХ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" на 01 січня 2021 року, Законом України від 02 грудня 2021 року № 1928-ІХ "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01 січня 2022 року, на відповідні тарифні коефіцієнти.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог за період з 19 липня 2022 року по 14 вересня 2022 року було залишено без руху з наданням десятиденного строку для подання заяви про поновлення строку звернення до суду із заявленими вимогами з доданням доказів щодо поважності причин пропуску тримісячного строку звернення у такій категорії спорів.

На виконання вимог цієї ухвали суду представником позивача було подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій він наполягає на тому, що до жовтня 2024 року жодного письмового повідомлення про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення відповідачем надано не було, зокрема й у порядку статті 110 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) щодо виплаченого щомісячного грошового забезпечення, що доводить, як стверджує представник, необізнаність позивача щодо нараховуваних упродовж служби сум грошового забезпечення, включаючи узятий до розрахунку розмір прожиткового мінімуму.

Оскільки відповідні обставини щодо обізнаності позивача щодо нарахованих та виплачених при звільненні з військової служби сум грошового забезпечення потребували перевірки належними доказами, суд, відкриваючи провадження у цій справі та ухвалюючи провадити розгляд цієї справи за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, ухвалою від 11 листопада 2024 року витребував у відповідача: копію грошового атестата ОСОБА_1 ; копію/витяг з журналу реєстрації вихідної документації в частині запису про видачу/вручення грошового атестата ОСОБА_1 ; копію картки особового рахунка військовослужбовця ОСОБА_1 з відміткою (під підпис військовослужбовця) щодо дати видачі/вручення грошового атестата ОСОБА_1 .

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому, зокрема, він просить суд залишити позов без розгляду.

В обґрунтування заявленого клопотання відповідач зазначає про те, що враховуючи положення статті 233 КЗпП України у редакції після 19 липня 2022 року, строк звернення до суду із заявленими позивачем вимогами бере початок від дня його звільнення з військової служби, тобто з 14 вересня 2022 року, а звернення із заявою щодо нарахованого грошового забезпечення, як доводить відповідач, не змінює моменту, з якого позивач мав бути обізнаним про порушення його права, а свідчить лише про час, з якого він почав вчиняти активні дії щодо реалізації свого права, що не пов`язано з початком перебігу строку звернення до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо строку звернення до суду з позовом у цій справі в частині заявлених вимог щодо перерахунку грошового забезпечення суд враховує правові висновки Верховного Суду у рішенні від 06 квітня 2023 року за результатами розгляду зразкової справи № 260/3564/22, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2023 року, спірним питанням у якій також було недотримання законодавства про оплату праці. У вказаному рішенні сформовано такі висновки: "До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності".

Крім цього, у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23 Велика Палата Верховного Суду також сформувала правовий висновок щодо питання про те, положення якої норми підлягають застосуванню у питанні визначення строку звернення до суду у справах, пов`язаних з порушенням закону про оплату праці у публічно-правових відносинах. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період до 19 липня 2022 року зазначила, що застосуванню підлягає норма частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, вимоги про перерахунок спірного грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 19 липня 2022 року заявлені позивачем у межах встановленого законом строку у цій категорії спорів.

Враховуючи доводи сторін та подані ними докази, суд, розглянувши клопотання відповідача в частині заявлених позовних вимог за період з 19 липня по 14 вересня 2022 року, насамперед звертає увагу на те, що законодавець у статті 233 КЗпП України пов`язав початок перебігу строку звернення до суду не з моментом звільнення, а з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені особі при звільненні.

Такі висновки підкріплені правовою позицією Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2025 року у справі № 460/21394/23. У цій постанові судова палата виснувала, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову [у частині вимог за період з 19 липня 2022 року] слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Виходячи з цього, судова палата резюмувала, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

А тому суд враховує, що згідно з підпунктом 11.1 пункту 11 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22 травня 2017 року № 280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22 квітня 2021 року № 104) грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, у випадку, з-поміж іншого, звільнення з військової служби.

Як встановлено у підпункті 11.3 пункту 11 цих Правил, зокрема, грошовий атестат виписується у двох примірниках на кожного військовослужбовця окремо, підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестата та відтиском гербової печатки з найменуванням частини, зазначеної в атестаті, та реєструється в журналі реєстрації вихідної документації. Перший примірник грошового атестата видається під підпис у картці особового рахунка військовослужбовця, в якій зазначається дата його видачі, а другий залишається в діловодстві фінансового органу військової частини.

На виконання вимог ухвали суду від 11 листопада 2024 року Військовою частиною НОМЕР_1 разом із відзивом надано копію грошового атестата ОСОБА_1 від 14 вересня 2022 року № 843/1943/2, який у графі 14 "Правильність даних, зазначених в атестаті, підтверджую" не містить підпису військовослужбовця, що не дозволяє достеменно пересвідчитись у обізнаності позивача щодо виплачених при звільненні з військової служби сум. Витребувані копія/витяг з журналу реєстрації вихідної документації в частині запису про видачу/вручення грошового атестата ОСОБА_1 , картка особового рахунка військовослужбовця ОСОБА_1 з відміткою (під підпис військовослужбовця) щодо дати видачі/вручення грошового атестата, які б підтверджували вручення позивачу у день звільнення з військової служби грошового атестата, відповідачем не надані.

За правилами частини другої статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, у розпорядженні суду відсутні жодні докази як на підтвердження належного вручення позивачу грошового атестата у день звільнення, так і на доведення того, що на день звільнення з військової служби позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, а тому відсутні підстави для висновку вважати пропущеним позивачем строк звернення до суду із заявленими вимогами.

Тому клопотання відповідача про залишення позову без розгляду із заявлених відповідачем підстав є необґрунтованим у задоволенні якого, відповідно, слід відмовити.

Керуючись статтями 9, 122, 123, 241, 243, 256 КАС України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залишення позову без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 30 червня 2025 року.

Суддя О.Г. Приходько