Справа № 640/11386/22
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року Справа№640/11386/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зеленова А.С. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про скасування рішення та зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про скасування рішення та зобов`язати вчинити дії, в якому просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відмову у перерахунку пенсії від 03.06.2022 №9056/03-16 ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок (допризначення) пенсії на підставі довідки від 18.05.2022 № 14-30/140, яка видана Республіканською дитячою клінічною лікарнею міста Донецька та довідки від 03.05.2022 №25-21/475, що видана Клінікою Державної установи «Інститут педіатрії, акушерства і гінекології імені академіка О.М. Лук`янової НАМН України», зарахувавши до стажу під час обчислення пенсії у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.09.1994 по 20.08.2014 та з 29.09.2014 по 20.04.2022 та виплатити заборгованість, що виникла, починаючи з 21.04.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що при прийнятті рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про відмову у перерахунку пенсії від 03.06.2022 №9056/03-16 ОСОБА_1 , відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу певні періоди відповідно до довідок. Таке рішення позивач вважає протиправними, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.08.2022 залишено позовну заяву без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Справу передано до Донецького окружного адміністративного суду відповідно до пункту 2 розділу II Закону України від 13.12.2022 № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду».

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.02.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №640/11386/22, ухвалено справу призначити до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Розгляд справи розпочати спочатку.

25.03.2025 надано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача - 1 вказує, що неможливість проведення відповідачем перевірки первинних документів та відсутність доступу до таких документів не пов`язано з волею позивача, однак така обставина не означає, що відповідач має беззаперечно враховувати при призначенні пенсії довідку про заробітну плату, яка не підтверджена первинними документами, як це передбачено законом. Відповідно до статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Позивачем до заяви на допризначення надано довідки №14-30/140 від 18.05.2022, №77, №78, №79, №80 від 18.05.2022, які видані установами, розташованими на території, яка тимчасово не контролюється Українською владою.

Враховуючи вище викладене, немає законних підстав для проведення перерахунку за наданими документами згідно заяви від 31.05.2022 № 3928.

Отже вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснює свої дії в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України, Законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, які прийняті відповідно до Конституції та Законів України.

Оглядом матеріалів пенсійної справи суд встановив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.06.2022 №9056/03-16 відмовлено позивачу у перерахунку пенсії на підставі заяви від 31.05.2022 №3928.

Враховуючи те, що за результатами розгляду звернення позивача оскаржуване рішення про відмову у перерахунку пенсії прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області, суд дійшов висновку про необхідність залучити до розгляду справи другим відповідачем - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, 10, ).

Ухвалою суду від 21.04.2025 залучено до розгляду справи № 640/11386/22 як другого відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області.

28.05.2025 надано відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача - 2 вказує, що до заяви позивачка надала довідки №14-30/140 від 18.05.2022; № 77,78,79,80 від 18.05.2022, які видані підприємством, розташованим на території, яка тимчасово не контролюється Українською владою. А тому немає законних підстав для проведення перерахунку за наданими документами.

Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази і відзив, встановив наступне.

31.05.2022 позивачка ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) звернулась із заявою №3928 до управління пенсійного фонду про перерахунок пенсії (допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами).

Програмним забезпеченням за принципом екстериторіальності заяву про перерахунок пенсії та документи, які були додані позивачем до заяви, передані до відповідачу 2 Головному управлінню Пенсійного фонду України у Київській області.

Відповідно до рішення відповідача 2 від 03.06.2022 №9056/03-16 «Про відмову у перерахунку пенсії» позивача повідомлено, що згідно Закону України № 7163 Про особливість державної політики із забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями в Донецькій і Луганській областях діяльність збройних формувань російської федерації та окупаційної адміністрації російської федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного гуманітарного права, є незаконною. Відповідно до частини 2,3 статті 9 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю документ не є дійсним і не створює жодних правових наслідків. До заяви ОСОБА_1 надала довідки № 14-30/140 від 18.05.2022; № 77, 78, 79, 80 від 18.05.2022, які видані підприємством, розташованим на території, яка тимчасово не контролюється Українською владою. Враховуючи вищевикладене, немає законних підстав для проведення перерахунку за наданими документами.

Позивач вважає рішення відповідача щодо не зарахування до страхового стажу в подвійному розмірі періодів її роботи з 01.09.1994 по 20.08.2014 та з 29.09.2014 по 20.04.2022 протиправними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Право на пенсію в Україні підпадає під сферу дії статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оскільки за чинним законодавством України особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках системи пенсійного забезпечення в Україні та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити в отриманні пенсії доти, доки право на пенсію передбачено чинним законодавством України.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон №1788-XII) робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28.05.2002 № 10.02.11/450 та від 21.06.2002 № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Крім іншого, існує лист-роз`яснення Пенсійного фонду України № 3544-03, у якому зазначено: При вирішенні питання зарахування у подвійному розмірі періодів роботи у реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я необхідно керуватися спільним листом Міністерства праці і соціальної політики України, Пенсійного фонду України та Міністерства охорони здоров`я України від 30.07.2002.

Відповідно до цього листа до стажу роботи у подвійному розмірі зараховується час роботи у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії та відділеннях інтенсивної терапії лікувальних закладів, оскільки наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.97 р. № 303 Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України відділення реанімації, які існували до його введення, перейменовані у відділення (групи) анестезіології та інтенсивної терапії і відділення інтенсивної терапії відповідно до переліку медичних спеціальностей, зареєстрованих ВООЗ, із збереженням функціональних повноважень відділень реанімації.

Керуючись вищезазначеним до стажу роботи у подвійному розмірі за нормами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховуються періоди роботи: у реанімаційних відділеннях; після перейменування відділень реанімацій, відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 08.10.97 р. № 303: у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії; групах анестезіології та інтенсивної терапії; відділеннях інтенсивної терапії.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 11.12.2018 у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказана вище норма Закону України «Про пенсійне забезпечення» кореспондується із положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії (далі - Порядок №637), відповідного до яких основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 31.03.2020 у справі №678/65/17.

Відповідачами не заперечується, що до страхового стажу в подвійному розмірі не враховано періоди роботи: з 01.09.1994 по 20.08.2014 та з 29.09.2014 по 20.04.2022 на посаді лікаря зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія.

Згідно записів у Трудовій книжці НОМЕР_2 позивачки у спірні періоди працювала, зокрема з 01.09.1994 по 20.08.2014 та з 29.09.2014 по 02.06.2023 працювала на посаді лікаря зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія,

Суд зазначає, що записи у трудовій книжці позивачки виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені.

Відповідач не надав жодних зауважень щодо заповнення трудової книжки позивача.

Отже, стаж роботи позивача у вказані періоди на посадах лікаря зі спеціальності анестезіологія та реаніматологія підтверджується записами у трудовій книжці позивача, що дає право позивачу на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо відомостей вказаних в довідці №14-30/140, виданою Обласною дитячою клінічною лікарнею, яке перебуває на тимчасово окупованій території.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" від 15.04.2014 № 1207-VII (далі Закон №1207) визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №1207 на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону №1207 правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ч.1 ст.18 вказаного Закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Ч.2 ст.9 Закону №1207 визначено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Ч.3 ст.9 Закону №1207 визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Суд зазначає, що відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані "намібійські винятки": документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що "Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Враховуючи наведене суд вважає за можливе застосувати вказані загальні принципи ("намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 18.04.2019 по справі №344/16404/16-а.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відомості вказані в наданій позивачем до заяви про перерахунок пенсії довідці має бути враховані органами Пенсійного фонду України при розгляді питання щодо перерахунку пенсії.

Враховуючи викладене, позивач, звернувся до органів пенсійного фонду з відповідною заявою про перерахунок пенсії, до якої додав усі передбачені законодавством документи, а отже відповідач 2 дійшов помилкового та формального висновку про відсутність підстав для такого перерахунку.

Також, всупереч положень ст.44 Закону №1058 та Порядку №22-1, будь-яких документів на підтвердження цих обставин відповідачем не випробовувалось.

З урахуванням наведеного та встановлених обставин, суд приходить до висновку, що у даній справі відповідач, як суб`єкт владних повноважень, приймаючи спірне рішення використав повноваження не з метою, з якою це повноваження надано; не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); без дотриманням принципу рівності перед законом, дискримінаційно; без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення складено без врахування розтлумачених критеріїв, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Керуючись ч.2 ст.9 КАС України, суд дійшов висновку, що ефективним захистом прав позивача буде зобов`язання відповідача-2 зарахувати позивачу до стажу під час обчислення пенсії у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.09.1994 по 20.08.2014 та з 29.09.2014 по 20.04.2022.

У відповідності до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права у вигляді зобов`язання перерахунок (допризначення) пенсії та виплатити заборгованість, суд зазначає таке.

У рішеннях по справах "Клас та інші проти Німеччини", "Фадєєва проти Росії", "Єрузалем проти Австрії" Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки в силу ч.5 ст. 45 Закону № 1058-IV передбачено обов`язок органу Пенсійного фонду щодо прийняття відповідного рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунок) пенсії, суд вважає, що територіальний орган Пенсійного фонду має виключну компетенцію у питаннях призначення (перерахунку) пенсії. Отже, зазначене питання віднесено до дискреційних повноважень територіального органу Пенсійного фонду.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в ч.2 ст.2 КАС України.

Суд зауважує, що з огляду на приписи п. п. 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 належним відповідачем за позовними вимогами позивача є ГУ ПФУ у Київській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглядав заяву про перерахунок пенсії та прийняв рішення про відмову у проведенні такого перерахунку.

Отже, саме на ГУ ПФУ у Київській області суд покладає обов`язок повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії від 31.05.2022 №3928.

Як наслідок, у задоволенні позовних вимог позивача до ГУ ПФУ в м. Києві слід відмовити.

Таким чином, зважаючи на обставини справи, суд встановив, що порушення прав позивача відбулося внаслідок прийняття відповідачем 2 протиправного рішення про відмову в перерахунку пенсії, тому з метою ефективного захисту прав позивача суд на підставі ч.2 ст.9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області від 03.06.2022 №9056/03-16 про відмову в перерахунку пенсії;

зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області зарахувати позивачу до стажу під час обчислення пенсії у подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 01.09.1994 по 20.08.2014 та з 29.09.2014 по 20.04.2022;

зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву від 31.05.2022 №3928, з врахуванням відомостей, які вказано у довідках від 18.05.2022 № 14-30/140 та від 03.05.2022 №25-21/475, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні;

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд виходив з такого.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч.3 ст.139 КАС України).

В той же час, відповідно до ч.8 зазначеної статті Кодексу, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок невиконання відповідачем вимог чинного законодавства України, суд вважає за можливе, в даному випадку, обов`язок щодо відшкодування судових витрат в повному обсязі покласти на ГУ ПФУ у Київській області.

Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (, 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (, 08500, Київська обл., м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) про скасування рішення та зобов`язати вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 03.06.2022 №9056/03-16 про відмову у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу в подвійному розмірі, у відповідності до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди її роботи з 01.09.1994 по 20.08.2014 та з 29.09.2014 по 20.04.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 31.05.2022 №3928, з врахуванням відомостей, які вказано у довідках від 18.05.2022 № 14-30/140 та від 03.05.2022 №25-21/475, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов