Справа № 589/1105/25
Суддя: Курбанова А. Р.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 589/1105/25
Провадження № 2-а/589/94/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Курбанової А.Р.,

за участі:

секретаря судового засідання Поронько Ю.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Мороко С.О.,

представника відповідача Бохана М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №4522 від 22.10.2024р. про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

10.03.2025 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови №4522 від 22.10.2024 року, винесеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення та накладено штраф в сумі 17000 грн.

Позов обґрунтований доводами про протиправність вищезазначеної постанови. Зокрема, позивач зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, він не був присутнім, не були виконані вимоги ст.268 КУпАП, чим порушено право позивача на захист своїх прав та інтересів. Позивач вважає, що відповідачем при прийнятті рішення не враховано, що склад адміністративного правопорушення в його діях був відсутній, оскільки він був засуджений Оболонським районним судом міста Києва за тяжкий злочин, за який в період з 09.10.2008 року по 07.10.2011 року відбував покарання у виді позбавлення волі, а тому знятий з військового обліку і відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не є військовозобов`язаним, як наслідок, приписи зазначеного нормативного акту на нього не розповсюджуються. З врахуванням наведеного підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності відсутні.

08.04.2025р. від ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов відзив на позов, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що при перевірці представником ІНФОРМАЦІЯ_2 своєчасності та повноти оновлення даних позивача, було виявлено відсутність актуальних даних щодо його стану здоров`я. У зв`язку з цим, старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_3 було запропоновано позивачу отримати направлення на ВЛК № 99 від 14.10.2024 року та картку обстеження та медичного огляду № 99 та пройти військово-лікарську комісію (далі - ВЛК). В присутності свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позивач відмовився від отримання направлення та картки обстеження та медичного огляду для проходження ВЛК для визначення ступеню придатності до військової служби, про що було складено акт відмови від проходження ВЛК. Зважаючи на відповідну відмову позивача, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення №4522. Крім того, зазначив, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, доведено його права та обов`язки, які передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено дату час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, про що свідчать підписи свідків, зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення № 4522. Від отримання другого примірнику протоколу позивач також відмовився, що засвідчують підписи свідків. При цьому, ані під час складання протоколу, ані при розгляді справи про адміністративне правопорушення жодних пояснень позивачем не надавалось. Таким чином, зазначив, що відмова позивача від отримання направлення і картки обстеження та медичного огляду для уточнення облікових даних щодо стану здоров`я є адміністративним правопорушенням, вчиненим умисно, а отже притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП було правомірним.

Позивач в судових засіданнях вимоги позову підтримав з підстав, викладених у ньому. Наполягав, що не є військовозобов`язаним, оскільки відбував покарання за тяжкий злочин і відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» (в редакції, чинній до 17.05.2024р.), а також ч.1 ст. 58 Конституції України вважає себе виключеним з військового обліку. Повідомив, що востаннє відбував покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 161 КК України, і був звільнений в 2013 році. Зазначив, що при складанні протоколу був присутній, але підписувати направлення на ВЛК та отримувати картку огляду відмовився, під час його зупинки представниками поліції та безпосередньо в ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомляв уповноваженим особам, що був засуджений за тяжкий злочин, при собі мав довідку взамін військового квитка з відміткою про зняття з військового обліку, однак його зауваження не прийняли до уваги. В судовому засіданні 18.06.2025р. зазначив, що за виключенням з військового обліку ніколи не звертався, з порядком виключення не ознайомлений, переконаний, що має бути виключений з військового обліку автоматично на підставі вищевказаної норми закону.

Представник позивача в судових засіданнях вимоги позову підтримав з підстав, викладених у ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні просив у позові відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві. Зазначив, що позивач є військовозобов`язаним і не виключений з військового обліку, а отже, відмовившись від отримання картки обстеження та медичного огляду №99 і проходження ВЛК, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до довідки про звільнення серії СУМ №04509 ОСОБА_1 був засуджений 30.01.2009р. Оболонським районним судом м.Києва за ч.1 ст.121 КК України до 3 років позбавлення волі та відбував покарання в установі Державної кримінально-виконавчої служби з 09.10.2008р. по 07.10.2011р./а.с.6/.

ОСОБА_1 знятий з військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з Наказом МОУ від 09.06.2006р. №342 відповідно до довідки взамін військового квитка серії НОМЕР_1 , виданої 20.03.2012р. /а.с.7/.

14.10.2024р. старшим офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 капітаном ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 складено протокол №4522 /а.с.31/, згідно з яким останньому ставилося у провину вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, за наступних обставин: військовозобов`язаний, ОСОБА_1 , згідно з актом, складеним 14.10.2024 року, відмовився від отримання картки обстеження та медичного огляду №99 та проходження військово-лікарської комісії, чим порушив ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Із протоколу №4522 вбачається, що ОСОБА_1 від пояснень, підписання протоколу та отримання другого примірника протоколу №4522 відмовився у присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Крім того, до протоколу №4522 від 14.10.2024р. додаються акт відмови ОСОБА_1 від проходження військово-лікарської комісії від 14.10.2024р./а.с.33, зворот/, картка обстеження та медичного огляду №99 /а.с.32/, направлення ОСОБА_1 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації /а.с.33/, копія довідки взамін військового квитка серії НОМЕР_1 .

В копії книги реєстрації направлень на військово-лікарську комісію, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_2 зафіксовано факт відмови ОСОБА_1 від проходження ВЛК (пункт 99) /а.с.29/.

З копії акту відмови від проходження військово-лікарської комісії від 14.10.2024р. вбачається, що гр. ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК в присутності двох свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.33, зворот/.

22.10.2024р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №4522 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн. /а.с.4/. Так, відповідно до постанови військовозобов`язаний ОСОБА_1 , 1981 р.н., згідно з актом, складеним 14.10.2024р., відмовився від отримання картки обстеження та медичного огляду №99 та проходження військово-лікарської комісії, чим порушив ч. 10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення №4522 від 22.10.2024 р. неправомірною, передусім, з підстав неврахування того, що він не є військовозобов`язаним, оскільки відбував покарання за тяжкий злочин, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Зважаючи на позиції сторін у справі, суд вважає за необхідне, передусім, зупинитися на наступному.

Відповідно до ст. 2 ч. 3 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Такими обставинами у справах про накладення адміністративних стягнень є, зокрема, вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд наголошує на тому, що перевірці у такому випадку підлягають дії суб`єкта владних повноважень саме під час прийняття рішення та врахування ним усіх обставин також саме на час прийняття рішення.

Підтвердження наявності таких обставин на час прийняття рішення зазвичай закріплене у відповідних процедурах, що регламентовані законними та підзаконними актами, дотримання яких і дія у межах яких, є обов`язком суб`єкта владних повноважень, згідно зі ст. 19 Конституції України.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 210-1 КУпАП.

За приписами ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оборону України» громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до норми ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у порушенні якої позивача визнано винним оскаржуваною ним постановою, передбачено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, крім іншого, проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України.

Проходження військовозобов`язаною особою обов`язкового медичного огляду є невід`ємною складовою військового обов`язку.

Аналіз вищенаведених норм дає можливість дійти висновку, що відмова від проходження медичного огляду ВЛК суперечить чинному законодавству, проходження медичного огляду ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560). Порядок №560 визначає, зокрема, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби.

За приписами п.п. 69 Порядку № 560 особи, які не проходили медичний огляд або в яких закінчився строк дії рішення (постанови) про придатність до військової служби, направляються на військово-лікарську комісію.

Даних про те, що позивач має чинне рішення (постанову) про придатність до військової служби матеріали справи не містять.

Пунктом 74 Порядку №560 визначено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис. Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Відповідно до п. 3.1 глави 3 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 (далі Положення; в редакції станом на 14.10.2024 року) медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП, начальників центрів рекрутингу Збройних Сил України, на підставі направлення за формою, наведеною у додатку 11 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560, ВЛК при ТЦК та СП за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які мають договір із НСЗУ на пакет медичних послуг, включений до програми державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік щодо медичного огляду осіб, який організовується ТЦК та СП, лікарями, які входять до складу ВЛК при ТЦК та СП. При цьому особам віком до 45 років видається направлення з метою визначення їх придатності до служби у Десантно-штурмових військах, підрозділах спеціального призначення, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих резервістам та військовозобов`язаним для проходження медичного огляду за формою, наведеною у додатку 12 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року N 560, та видається військовозобов`язаному під особистий підпис.

Контроль за направленням та проходженням військовозобов`язаними медичного огляду ВЛК покладається на керівника відповідного ТЦК та СП.

На виконання вказаних законодавчих приписів 14.10.2024р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 було видано направлення позивача для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я в ЗСУ, у зв`язку із призовом на військову службу під час мобілізації на особливий період. Вказане направлення було зареєстровано у відповідній Книзі реєстрації направлень /а.с. 29, 33/. Також складено картку обстеження та медичного огляду № 99 /а.с. 32/. Проте, позивач, всупереч наведеним вимогам закону, безпідставно відмовився від отримання цих документів та медичного огляду для визначення придатності до військової служби, що є порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема, ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Факт відмови позивачем визнається.

Оскільки останній, будучи військовозобов`язаним, відмовився від проходження медичного огляду за направленням ІНФОРМАЦІЯ_1 в особливий період, чим порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Доводи позивача, що він не є військовозобов`язаним, оскільки виключений з військового обліку на підставі п.п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» (в редакції, чинній до 17.05.2024р.), суд до уваги не приймає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Статтею 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» врегульовано питання взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього.

При цьому, закон розмежовує поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку».

Зняття з військового обліку - це тимчасове поняття та воно не означає звільнення від статусу військовозобов`язаного. Після зняття з військового обліку військовозобов`язаний продовжує виконувати обов`язки військового обліку (проходження ВЛК, оновлення військово-облікових даних, повідомлення ТЦК та СП про зміну місця проживання тощо) та повинен стати на військовий облік в іншому органі, до прикладу в ТЦК та СП іншої області або ж в консульстві України в іншій країні.

В свою чергу, виключення з військового обліку означає, що особа втрачає статус військовозобов`язаного та на неї не поширюються обов`язки з військового обліку. Зокрема, така особа після виключення з обліку не зобов`язана проходити ВЛК.

Дійсно відповідно до п. 6 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній станом на час засудження позивача в 2009р.), виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах підлягали громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Дана підстава на виключення з військового обліку існувала до 18.05.2024р.

ОСОБА_1 був засуджений 30.01.2009р. Оболонським районним судом м.Києва за ч.1 ст.121, ст.69 КК України до 3 років позбавлення волі. Злочин, передбачений ч. 1 ст. 121 КК України, з урахуванням положень ст. 12 Кримінального кодексу України (у редакції, чинній на час вчинення позивачем злочину), є тяжким злочином, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Тобто позивача було засуджено за скоєння тяжкого злочину до позбавлення волі.

В той же час, виключення з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військову службу і військовий обов`язок» (в редакції, чинній до 17.05.2024р.) не відбувалось автоматично. Для цього військовозобов`язаний повинен був особисто звернутись до районного ТЦК та СП, в якому він перебуває на військовому обліку та подати заяву про виключення з обліку разом з документами, які підтверджують факт засудження.

Проте суду не було надано жодних доказів звернення ОСОБА_1 із заявою про виключення його з військового обліку з цих підстав. Більш того, позивач в судовому засіданні 18.06.2025р. підтвердив, що із відповідною заявою не звертався.

Більш того, 18.05.2024 року законної сили набув Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який у значній мірі змінив правила військового обліку та підстави для зняття або виключення з військового обліку. В тому числі змінилися умови мобілізації для осіб, які раніше були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Наразі відповідно до ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» право на виключення з військового обліку мають лише громадяни, які: 1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими; 2) припинили громадянство України; 3) визнані непридатними до військової служби; 4) досягли граничного віку перебування в запасі.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзацах першому і другому пункту 2 мотивувальної частини рішення від 09.02.99 N 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів Конституційний Суд України зазначив, що в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правових актів в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З наведеного слідує, що з 18.05.2024 навіть громадяни України, які раніше були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі п. 6 ч.6 ст. 37 Закону № 2232-XII (у редакції, чинній до 17.05.2024), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.

Таким чином, судом не приймаються до уваги доводи позивача, що він не є військовозобов`язаним.

Також зважаючи на інші доводи позову щодо порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопрушення № 4522 і права на захист, слід зазначити, що із протоколу вбачається, що позивачу роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, а також права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, які перелічені в протоколі, та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 22.09.2024р. о 09 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому до протоколу додана надана позивачем уповноваженій особі ІНФОРМАЦІЯ_2 копія довідки взамін військового квитка серії НОМЕР_1 , тобто він скористався своїм правом подати докази, які він вважав необхідним подати. Жодних порушень його права на захист судом не встановлено. Те, що він свідомо відмовився отримувати копію цього протоколу, не свідчить про наявність цих порушень, а слід розцінювати як свідому відмову позивача від реалізації відповідного права.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Між тим, в межах даної справи судом не встановлено істотних порушень прав позивача, які б впливали на правомірність відповідного рішення та могли слугувати причиною для скасування оскаржуваної постанови.

Підсумовуючи наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП винесена правомірно, повноважним на те органом (посадовою особою), яким були всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, на підставі належних та допустимих доказів, які підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Приймаючи оскаржувану постанову №4522 від 22.10.2024р. начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 діяв у межах, наданих йому повноважень, та у спосіб, передбачений законом, жодних порушень законодавства не допустив.

Враховуючи викладене, постанова ІНФОРМАЦІЯ_2 про накладення адміністративного стягнення №4522 від 22.10.2024р. підлягає залишенню без змін, як правомірна та обґрунтована, а адміністративний позов ОСОБА_1 - без задоволення.

Зважаючи на прийняте рішення, судові витрати віднести на рахунок позивача відповідно до ст. 139 КАС України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.77, 243, 246, 250, 286 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Залишити постанову №4522 від 22.10.2024р. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 про накладення адміністративного стягнення - без змін, а адміністративний позов ОСОБА_1 - без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення (підписання) рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 272 КАС України.

Суддя Шосткинського міськрайонного суду

Сумської області А.Р.Курбанова