Справа № 932/3788/25
Суддя: Рибкін О. А.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЄУН № 932/3788/25
Провадження № 2-а/932/98/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року м. Дніпро

Шевченківський районний суд міста Дніпра в складі головуючого судді Рибкіна О.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Борисенко Роман Юрійович, до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Борисенко Роман Юрійович, звернувся з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування рішення, в обґрунтування вимог зазначив, що 22.11.2024 року відносно позивача ОСОБА_1 рядовим поліції батальйону 2 роти 1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Шевельовим А.В. було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 130 КУпАП України, диспозиція правопорушення відповідно до протоколу, мова оригіналу: «відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарськи» (копія протоколу в додатках) та складено постанову за ч.4 ст. 126 КУпАП України, диспозиція правопорушення відповідно до постанови: «22.11.2024 року о 08 год. 27 хв. в м.Дніпро вул. Василя Симоненка (Таманська) 17 водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував т/з Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_1 будучи позбавленим правом керувати транспортним засобом». Відповідач копії вищевказаної постанови та протоколу позивачу не надав, з протоколом, складеним відносно нього за ч.2 ст. 130 КУпАП України позивач ознайомився через свого представника адвоката Борисенка Р.Ю. при розгляді в Самарському районному суді м. Дніпропетровська адміністративної справи, а копію постанови серії ЕНА № 3523818, складену відносно нього за ч.4 ст. 126 КУпАП України, відповідно до якої його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП України та накладено штраф у сумі 20400 грн. 00 коп., отримав 27.03.2025 року при особистому зверненні до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

Позивач вважає, що постанова серії ЕНА № 3523818 від 22.11.2024 року, відповідно до якої його було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП України та накладено штраф у сумі 20400 грн. 00 коп., підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Юридичний склад адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 126 КУпАП України (керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами) передбачає обов`язкову наявність спеціального суб`єкта особи, що керує транспортним засобом та обов`язкову наявність об`єктивної сторони керування транспортним засобом.

Визначення терміну «керування транспортним засобом» було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20 лютого 2019 року ВС/КАС зазначив, що само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

В той же час провадження відносно позивача по адміністративній справі № 206/6449/24, відкритої згідно протоколу про адмінправопорушення від 22.11.2024 року за ч. 2 ст. 130 КУАП України було закрито Дніпровським апеляційним судом за ч.1 ст. 247 КупАП України за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП. Відповідно до обґрунтування свого рішення, суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині зазначив наступне: «Отже, в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано і не долучено до матеріалів справи допустимих і достатніх доказів на підтвердження як факту керування, так і факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , незважаючи на те, що під час спілкування із ОСОБА_1 працівники поліції неодноразово посилались на наявність таких відеопідтверджень руху автівки саме під його керуванням; тому не доведено підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за правилами вищевказаної Інструкції від 07.11.2015 № 1395. За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає не доведеним поза розумним сумнівом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому останній не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, отже в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення».

Таким чином у подіях, що відбулися 22.11.2024 року статус позивача як водія транспортного засобу та його дії, що полягали у керуванні транспортним засобом відповідачем не доведено, що зазначено в рішенні суду апеляційної інстанції, що вступило в законну силу. Тому просить суд визнати протиправним і скасувати рішення відповідача - постанову серії ЕНА № 3523818 від 22.11.2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати в сумі 1211,20 грн.

Представник відповідача надав до суду відзив, в якому зазначив, що 22.11.2024 інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 2 Управління Шевельовим Андрієм Володимировичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП про притягнення позивача до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн., в якій зазначено про те, що останній 22.11.2021 в 08 год. 27 хв. у м. Дніпро, по вул. Василя Симоненка, біля буд. 17, керував транспортним засобом Ford Mondeo, днз НОМЕР_1 , будучи позбавлений в праві керування таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1 Правил дорожнього руху України. Вказана постанова повністю відповідає вимогам, встановленим п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами. 22.11.2024 позивач керував автомобілем за наявності постанови суду, яка забороняє йому таке керування, що підтверджує склад правопорушення. Позивачем та його представником не надано суду жодного доказу в підтвердження викладених в позовній заяві обставин щодо начебто необізнаності про існування постанови суду про заборону керування автомобілем. Обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджуються відеозаписами, зробленими портативними відеореєстраторами інспекторів згідно вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказ Міністерства внутрішніх справ України 18.12.2018 № 1026. Дані відеозаписи були покладені в основу прийнятого інспектором Шевельовим А, В. рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складення оскаржуваної постанови.

Представник відповідача зауважує, що на відеозаписах поліцейські спілкуються з водієм ОСОБА_1 , просять надати документи, в тому числі посвідчення водія, на що ОСОБА_1 взагалі відмовляться їх надавати, аргументуючи тим, що він пішохід (шов через дорогу) та просить надати докази того, що він керував автомобілем та виходив з нього. Згодом поліцейські повідомляють водію, що він не має права керувати тз згідно заборони суду, та оголошують йому, що щодо нього буде складено адміністративний матеріал. Також відеозаписами спростовується твердження позивача про те, що останньому не було повідомлено про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення та притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Як вбачається з відео, позивач взагалі не бажає адекватно спілкуватися з поліцейськими, згодом спілкувався з адвокатом по телефону, в тому числі - щодо підписання копії постанови за ч. 4 ст. 126 (казав, що підпише тільки свою копію, хоча поліцейський декілька разів повторював, що по закону він повинен підписати копію постанови та оригінал). Відео спростовує твердження позивача щодо начебто необізнаності у винесенні щодо нього постанови про адміністративне правопорушення, що доводить пропуск строку на оскарження такої постанови.

В позовній заяві позивач стверджує, що не керував транспортним засобом 22.11.2024, тому відсутній склад правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП. На це зауважують наступне. Заявленим аргументам позивача суперечить сукупність належних та допустимих доказів, які не повинні викликати у суду сумніву щодо їх достовірності, у тому числі в тій частині, що саме під керуванням цієї особи знаходився транспортний засіб за обставин, зазначених у постанові, про що свідчать відповідні дорожні умови та обстановка, що зафіксована за допомогою камер на форменому одязі поліцейських під час виявлення автомобіля Ford Mondeo, днз НОМЕР_1 . При цьому під час відеофіксації такої зупинки з вказаного автомобіля вийшов саме водій ОСОБА_1 , окрім позивача, який знаходився на водійському сидінні та поспішно вийшов, в салоні тз нікого не було. Працівники поліції здійснювали зупинку транспортного засобу за допомогою звукового сигналу, рухаючись позаду цього транспортного засобу (після проїзду перехрестя). Одразу після зупинки свого транспортного засобу водій ОСОБА_1 швидко вийшов зі свого автомобіля (саме з місця водія) і намагався покинути місце події, але був зупинений працівниками поліції. За результатами розгляду справи інспектором прийнято законне і правомірне рішення про накладення на Позивача штрафу в розмірі 20400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто в межах санкції, встановленої такою нормою закону.

Постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 23.01.2025 по справі № 206/6449/24 позивача було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2025 по справі № 206/6449/24 було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Самарського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 206/6449/24 від 23.01.2025 скасовано та закрито провадження по справі. Скасування постанови Самарського районного суду міста Дніпропетровська по справі № 206/6449/24 від 23.01.2025 не впливає на розгляд даної справи, там предметом розгляду було притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Також, представник відповідача зазначає, що позивач не вперше притягується до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. Суд повинен дослідити та проаналізувати ці факти, які вказують не на співпадіння, а на явну закономірність.

Постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 31.05.2024 по справі № 206/1836/24 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.07.2024 по справі № 206/1836/24 апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення.

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 18.06.2024 по справі № 201/6163/24 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 21.08.2024 по справі № 206/4196/24 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Постановою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 03.12.2024 по справі № 201/10513/24 ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Таким чином, це свідчить що ці постанови не оскаржувалася позивачем, тож набули законної сили через 10 днів після їх винесення. Позивачу заборонено керувати транспортними засобами й досі.

Так, поліцейські, вбачаючи порушення ПДР, відреагували на це належним чином та винесли постанову за порушення позивачем ч. 4 ст. 126 КУпАП. Отже, усі зазначені вище обставини свідчать про наявність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП на момент складання постанови ЕНА № 3523818 від 22.11.2024. Вважають, що за вказаних обставин не має жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови. Тому в задоволенні позовних вимог просять відмовити в повному обсязі.

Представником відповідача заявлено клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск позивачем строку на оскарження постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначив, що оскаржувана постанова була винесена 22.11.2024, таким чином позивач дізнався про порушення прав, свобод або законних інтересів 22.11.2024, після оголошення йому оскаржуваної постанови безпосередньо на місці її винесення, та поставивши свій підпис. Відеодоказ (відеозапис з нагрудної камери поліцейського) того, що позивач був обізнаний про існування постанови ЕНА № 3523818 саме з 22.11.2024 наданий разом із відзивом на позовну заяву. Але позивач звернувся до суду лише 31.03.2025. Таким чином, вважають, що позивачем був пропущений строк звернення до суду, встановлений ч.2 ст.286 КАС України та ст.289 КУпАП. Разом з тим, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин, незалежних від позивача, унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом. Натомість будь-яких доказів неможливості подання ним позову у визначений для оскарження строк, тобто у період з 22.11.2024 по 31.03.2025, позивачем не надано. У зв`язку з цим просить позовну заяву залишити без розгляду.

Суд вважає, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Відповідачем оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності ч.4 ст.126 КУпАП було ухвалено 22.11.2024 року, а до суду представник позивача звернувся з даним адміністративним позовом 31.03.2025 року, при цьому зазначив, що відповідач копії вищевказаної постанови та протоколу за ч.2 ст.130 КУпАП позивачу не надав, з протоколом, складеним відносно позивача, позивач ознайомився через свого представника адвоката Борисенка Р.Ю. при розгляді в Самарському районному суді м. Дніпропетровська адміністративної справи, а копію постанови серії ЕНА № 3523818, складену відносно позивача за ч.4 ст. 126 КУпАП України, відповідно до якої позивача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП України та накладено штраф у сумі 20400 грн., отримав 27.03.2025 року при особистому зверненні до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції. До позовної заяви долучено копію оскаржуваної постанови серії ЕНА № 3523818 з датою її друкування 27.03.2025.

З відеозапису з нагрудної камери поліцейського, на який посилається представник відповідача, вбачається, що після складання поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП поліцейський пропонує позивачу розписатися у цих документах, на що позивач погоджується розписатися тільки в своїх примірниках. Після чого поліцейський з позивачем певний час сперечаються, позивач вимагає надати йому його примірники складених відносно нього документів, але поліцейський для цього вимагає від позивача підписати обидва примірники кожного документа. У результаті позивач не отримав постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності ч.4 ст.126 КУпАП, при цьому він не відмовлявся від її отримання.

Таким чином, судом встановлено, що позивач не отримав 22.11.2024 постанову ЕНА № 3523818 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП і позивач не відмовлявся від її отримання, а його відмова стосувалася тільки його підпису на обох примірниках документу. Суд вважає, що в такому випадку поліцейський мав на документі зробити відмітку про відмову позивача від підпису та видати позивачу його примірник постанови, зафіксувавши ці обставини належним чином, зокрема, відеозаписом з нагрудної камери.

Оскільки позивач не отримав 22.11.2024 постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, при цьому не відмовлявся від її отримання, а представник позивача отримав копію постанови тільки 27.03.2025, тому строк на оскарження цієї постанови, передбачений ч.2 ст.286 КАС України, позивачем не пропущений. У зв`язку з цим клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск позивачем строку на оскарження постанови задоволенню не підлягає.

Дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3523818 від 22.11.2024 року рядовим поліції 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Шевельовим Андрієм Володимировичем було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.126 ч.4 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Згідно цієї постанови 22.11.2024 року о 08 год. 27 хв. в м.Дніпро вул. Василя Симоненка (Таманська) 17 водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував т/з Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_1 , будучи позбавленим правом керувати транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.126 ч.4 КУпАП.

Крім того, поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Шевельовим Андрієм Володимировичем щодо позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП, згідно якого 22.11.2024 року о 07 год. 40 хв. в м.Дніпро вул. Василя Симоненка (Таманська) 17 водій ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 керував т/з Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме неприродня блідість, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.126 ч.4 КУпАП.

За цим протоколом постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2025 року ОСОБА_1 було визнано винним за ч.2 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2025 року постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2025 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП, скасовано та провадження по справі закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.

При цьому Дніпровський апеляційний суд у вищевказаній постанові від 17.03.2025 року, зокрема, зазначив, що під час апеляційного перегляду за клопотанням сторони захисту апеляційний суд дослідив наявний в матеріалах справи відеозапис на підставі ст.294 КУпАП, з метою перевірки доводів апеляційної скарги. Так, апеляційним судом встановлено, що відеозапис не фіксує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а фіксує лише, як останній закриває двері автомобіля та ставить автомобіль на сигналізацію, що само по собі не доводить факту керування. Тобто, висновки суду І інстанції, зроблені в рішенні про доведеність факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та зупинку автомобіля за допомогою проблискових маячків є помилковими. Відтак, відеозапис, не підтверджують факту, як зупинки, так і керування ОСОБА_1 транспортним засобом… Отже, в даному випадку працівниками поліції належним чином не задокументовано і не долучено до матеріалів справи допустимих і достатніх доказів на підтвердження як факту керування, так і факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , незважаючи на те, що під час спілкування із ОСОБА_1 працівники поліції неодноразово посилались на наявність таких відеопідтверджень руху автівки саме під його керуванням; тому не доведено підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення за правилами вищевказаної Інструкції від 07.11.2015 № 1395… За таких обставин, проаналізувавши надані докази, які містяться в матеріалах адміністративної справив їх сукупності, апеляційний суд вважає не доведеним поза розумним сумнівом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому останній не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, отже в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом досліджено відеозаписи, надані відповідачем Управлінням патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.

На відеозаписі з відеореєстратора автомобіля поліцейських зафіксовано автомобіль, який стоїть на проїжджій частині, в якому позивач зачиняє двері і відходить від автомобіля на протилежний бік вулиці. Перед цим зазначений автомобіль рухався по дорозі.

На відеозапису, зробленому портативним відеореєстратором поліцейського, зокрема, зафіксовано спілкування позивача з поліцейськими, в ході якого позивач стверджує, що він не керував автомобілем, а пішки переходив вулицю. Згодом поліцейський складає щодо позивача постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, та протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП за відмову пройти у встановленому порядку огляд на стан наркотичного сп`яніння. Згідно хронометражу портативного відеореєстратора поліцейського всі ці події тривають протягом близько 1 години 20 хвилин.

Таким чином, судом встановлено, що складання поліцейським щодо позивача постанови за ч.4 ст.126 КУпАП та протоколу за ч.2 ст.130 КУпАП відбувалось з приводу однієї події з боку позивача, а саме, як зазначено у вищевказаних документах, керування ОСОБА_1 22.11.2024 року о 07 год. 40 хв. (згідно протоколу за ч.2 ст.130 КУпАП) чи о 08 год. 27 хв. (згідно постанови за ч.4 ст.126 КУпАП) в м.Дніпро по вул. Василя Симоненка (Таманська), 17 транспортним засобом Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_1 . При цьому різниця в часі цієї події, зазначена у вищевказаних документах, з урахуванням досліджених судом відеозаписів, зокрема, часу спілкування поліцейських з позивачем та складання поліцейським відповідних процесуальних документів, який дорівнює близько 1 години 20 хвилин, не свідчить, що в цих процесуальних документах йдеться про два різних випадки керування автомобілем позивачем.

Таким чином, відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2025 року, що набрала законної сили, не доказуються при розгляді даної справи.

Зазначеною постановою апеляційного суду встановлено такі обставини: відеозапис не фіксує факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а фіксує лише, як останній закриває двері автомобіля та ставить автомобіль на сигналізацію, що само по собі не доводить факту керування; відеозапис не підтверджують факту, як зупинки, так і керування ОСОБА_1 транспортним засобом; працівниками поліції належним чином не задокументовано і не долучено до матеріалів справи допустимих і достатніх доказів на підтвердження як факту керування, так і факту зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .

У зв`язку з цими встановленими обставинами апеляційний суд визнав не доведеним поза розумним сумнівом факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, а тому встановив, що ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, і в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Враховуючи встановлені постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.03.2025 року обставини щодо не доведення поза розумним сумнівом факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом, суд вважає, що ОСОБА_1 не є суб`єктом і правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

До матеріалів справи не долучено та судом не встановлено необхідних і достатніх доказів, які поза розумним сумнівом підтверджують вину позивача, а саме що він дійсно керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами. Відповідно, оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, в його діях відсутній склад цього адміністративного правопорушення.

У зв`язку з вищевикладеним постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при поданні адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17, провадження № 11-1287апп18, розмір судового збору у справах щодо накладення адміністративного стягнення за подання позовної заяви складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, за подання даної позовної заяви позивач мав сплатити судовий збір - 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605,60 грн., а з урахуванням того, що позов подано в електронній формі через підсистему «Електронний суд», тому сума судового збору з урахуванням ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 484,48 грн (із розрахунку 605,60 грн х 0,8 = 484,48 грн).

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 484,48 грн. підлягають стягненню з відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань.

На підставі вищевикладеного, ст.19 Конституції України, ст.ст.126, 245, 251, 280, 283, 287-289, 293 КУпАП та керуючись ст.ст.2, 5, 72-77, 139, 242-244, 250, 268, 286, 293, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, м.Дніпро, Троїцька площа, 2А, ЄДРПОУ , про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Скасувати постанову рядового поліції 1 взводу 1 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Шевельова Андрія Володимировича ЕНА №3523818 від 22.11.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, на ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн., справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати на відшкодування судового збору в сумі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Суддя О.А. Рибкін