Справа № 280/11961/24
Суддя: Сацький Роман Вікторович
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

30 червня 2025 року Справа № 280/11961/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Сацького Р.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощенного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення судових витрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі Відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні мені пенсії № 52 від 14.11.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки від 29.01.1987 НОМЕР_1 ;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 09.11.2024 вона звернулася до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, досягнувши 60-річного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Вона надала трудову книжку від 29.01.1987 № НОМЕР_2 , диплом, паспорт, архівну довідку № 05-07/К-02510 від 29.10.2024 та інші документи. Позивач вважає, що її страховий стаж становить не менше 31 року, необхідного для призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV. Відповідач відмовив у призначенні пенсії рішенням № 52 від 14.11.2024, посилаючись на недостатній страховий стаж (26 років 11 місяців 11 днів) та відсутність особистого повідомлення про неотримання пенсії від органів Російської Федерації, як того вимагає п. 14-4 розділу XV Закону № 1058-IV. Позивач стверджує, що не знала про необхідність такого повідомлення, але в позові зазначила, що не отримує пенсію від Російської Федерації. Вона також вважає, що відмова зараховувати періоди роботи через невідповідність дати народження в трудовій книжці («1964» замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та відсутність печатки на титульній сторінці є протиправною, оскільки її вина в цьому відсутня. Позивач посилається на ст. 46 Конституції України, ч. 3 ст. 23 Загальної декларації прав людини, а також на постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 21.02.2020 у справі № 291/99/17.

27 грудня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 280/11961/24 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (документ сформовано 07.01.2025 в системі «Електронний суд») просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на правомірність рішення № 52 від 14.11.2024. Відповідач зазначає, що страховий стаж позивача становить лише 26 років 11 місяців 11 днів, що не відповідає вимозі ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV (не менше 31 року). Крім того, позивач не надала особисте повідомлення про неотримання пенсії від Російської Федерації, як того вимагає п. 14-4 розділу XV Закону № 1058-IV. Відповідач також вказує на невідповідність даних у трудовій книжці (дата народження «1964» замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та відсутність печатки на титульній сторінці), через що періоди роботи не було зараховано до страхового стажу. Відповідач посилається на ст. 19, 6 Конституції України, статтей 24, 44 Закону № 1058-IV, Порядок № 22-1, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005, та постанову Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 361/1348/17, яка підтверджує, що суд не може перебирати компетенцію Пенсійного фонду в питаннях призначення пенсії.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 року (для звернень у 2024 році). Стаття 24 Закону № 1058-IV визначає, що страховий стаж обчислюється на підставі даних системи персоніфікованого обліку (після 01.01.2004), а за періоди до 31.12.2003 на підставі трудової книжки або інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання чи архівними установами, відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.

Пункт 1 Порядку № 637 встановлює, що основним документом для підтвердження стажу роботи до 31.12.2003 є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж підтверджується іншими документами. У даній справі позивач надала трудову книжку від 29.01.1987 № НОМЕР_2 , яка містить записи про періоди роботи, скріплені печаткою підприємства, а також архівну довідку № 05-07/К-02510 від 29.10.2024. Відповідач не зарахував періоди роботи, посилаючись на невідповідність дати народження на титульній сторінці («1964» замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») та відсутність печатки на титульній сторінці.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, де зазначено, що право особи на пенсію не може залежати від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за ведення трудової книжки, якщо вина особи відсутня. Аналогічна позиція підтверджена постановою Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, яка вказує, що сумніви пенсійного органу щодо достовірності документів не є підставою для відмови у врахуванні стажу, якщо особа надала належні документи, а їх оформлення відповідає законодавству, що діяло на момент внесення записів.

У даній справі трудова книжка позивача містить хронологічно пов`язані записи, скріплені печаткою підприємства, а невідповідність дати народження на титульній сторінці («1964» замість « ІНФОРМАЦІЯ_1 ») є технічною помилкою, яка не спростовує достовірність записів про періоди роботи. Позивач також надала паспорт, диплом НОМЕР_3 від 30.06.1982, свідоцтво про народження сина, свідоцтво про шлюб та архівну довідку № 05-07/К-02510 від 29.10.2024, які підтверджують її особу та трудову діяльність. Відсутність печатки на титульній сторінці трудової книжки не є підставою для відмови у врахуванні стажу, оскільки записи про роботу завірені належним чином.

Щодо вимоги п. 14-4 розділу XV Закону № 1058-IV, суд враховує, що позивач проживає в с. Новоуспенівка Мелітопольського району Запорізької області, яке тимчасово перебуває під окупацією. Позивач зазначила в позові, що не отримує пенсію від Російської Федерації, але не знала про необхідність подання окремого повідомлення. Постанова Великої Палати Верховного Суда від 12.03.2019 у справі № 825/1672/17 зазначає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти добросовісно та враховувати обставини, які перешкоджають особі виконати формальні вимоги, особливо в умовах воєнного стану чи тимчасової окупації. Відповідач не довів, що інформував позивача про необхідність подання такого повідомлення, а заява позивача в суді є достатньою для підтвердження факту неотримання пенсії від Російської Федерації.

Щодо страхового стажу, суд зазначає, що Відповідач визнав стаж позивача у розмірі 26 років 11 місяців 11 днів, але не врахував періоди роботи, зазначені в трудовій книжці, через формальні недоліки. З урахуванням наданої архівної довідки № 05-07/К-02510 від 29.10.2024 та записів у трудовій книжці, суд вважає, що позивач має страховий стаж, достатній для призначення пенсії за віком (не менше 31 року), оскільки періоди роботи до 31.12.2003 підтверджуються трудовою книжкою, а після 01.01.2004 даними персоніфікованого обліку.

Відповідач, відмовляючи в призначенні пенсії за віком, порушив вимоги ст. 24, 26 Закону № 1058-IV та п. 1 Порядку № 637, чим обмежив право позивача на соціальний захист, гарантоване ст. 46 Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), дії Відповідача не відповідають критеріям обґрунтованості, добросовісності та пропорційності.

Щодо вимоги зобов`язати Відповідача призначити пенсію, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.09.2020 у справі № 361/1348/17, що суд не може підміняти компетенцію Пенсійного фонду, але може зобов`язати вчинити дії, якщо порушення прав особи є очевидним. У даній справі відмова у призначенні пенсії була протиправною, а позивач відповідає умовам для призначення пенсії за віком. Таким чином, вимога зобов`язати призначити пенсію є належним способом захисту.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати позивача в розмірі 1 211,20 грн підлягають стягненню з Відповідача за рахунок бюджетних асигнувань.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 19, 77, 78, 132, 139, 243246, 250 та 255 Кодексу адміністративного судочинства України, статтями 6, 19, 46 Конституції України, статтями 24, 26, 44 Закону № 1058-IV, Порядком № 637, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, просп. Соборний, буд. 158 - Б, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні мені пенсії № 52 від 14.11.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки від 29.01.1987 НОМЕР_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі виготовлено та підписане суддею 30 червня 2025 року.

Суддя Р.В. Сацький