Справа № 420/36321/24
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Василяки Д.К., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська область) (вул. Незалежної України, 72 А, м. Запоріжжя, 69035, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська область), в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) в частині невірного нарахування і, як наслідок сплати не в повному обсязі заробітної плати ОСОБА_1 за період простою з 19.08.2024 по 30.08.2024 (включно);

зобов`язати Державну екологічну інспекцію Південного округу (Запорізька та Херсонська області) здійснити ОСОБА_1 перерахунок сплаченої заробітної плати за період простою з 19.08.2024 по 30.08.2024 (включно) та здійснити доплату у сумі 4131,21грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом від 15.08.2024 року за № 300-ос відносно позивача було встановлено простой з 19.08.2024 по 30.08.2024 (включно). Заробітну плату за цей період сплачено у сумі 4131,21грн. з урахуванням посадового окладу 13633 грн. Позивач вважає, що вищезазначений факт є невірним нарахуванням заробітної плати та протиправною дією з боку відповідача, щодо виплати заробітної плати не в повному обсязі за період простою з 19.08.2024 по 30.08.2024 (включно), у зв`язку із чим звернувся до суду з відповідним позовом.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України.

Від відповідача надійшов відзив на позовну в якому заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що період простою передбачає неможливість виконання обов`язків за посадою. Зважаючи на вищенаведене, при нарахування позивачу виплати на період простою, відповідачем, відповідно до штатного розпису, застосовувався розмір окладу 13, 633 грн.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного: ОСОБА_1 працював в Державній екологічній інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області).

Наказом від 01.10.2024 року за № 391- ос ОСОБА_1 03.10.2024 року звільнений відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

Наказом від 15.08.2024 року за № 300-ос відносно ОСОБА_1 було встановлено простій з 19.08.2024 по 30.08.2024 (включно).

Заробітну плату за цей період сплачено у сумі 4131,21 грн. з урахуванням посадового окладу 13633 грн.

Позивач не погоджуючись із сумою заробітної плати яку виплачено відповідачем звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.

За приписами ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) роботодавець може здійснювати працівникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.03.2022 № 221 Деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64 Про введення воєнного стану в Україні, відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про правовий режим воєнного стану, частини першої статті 13 Закону України Про оплату праці постановлено надати право керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).

Отже, час простою не з вини, зокрема, державного службовця оплачується з розрахунку не нижче від двох третин посадового окладу на розсуд керівника державного органу в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, при цьому, в разі виникнення такого простою, виходячи із ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівника, в умовах воєнного стану - працівникові може виплачуватись середній заробіток.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 за період з 19.08.2024 року по 30.08.2024 року виплачувалась заробітна плата в розмірі 2/3 посадового окладу. Вказана обставина не заперечується та визнається сторонами.

Відповідно до матеріалів справи спірним в даному випадку є застосування коефіцієнта 2 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 391.

Згідно абз. 1, підпунктом 1, частини 1 Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 391 «Деякі питання оплати праці працівників державних органів та органів місцевого самоврядування під час воєнного стану» установлено, що на період воєнного стану для працівників державних органів (крім працівників державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами; військовослужбовців; осіб рядового і начальницького складу та поліцейських), які безпосередньо здійснюють свої повноваження:на територіях активних бойових дій, територіях активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, для яких не визначена дата завершення бойових дій, посадові оклади, визначені відповідно до законодавства у схемах (розмірах) посадових окладів (тарифних ставок), визначаються з урахуванням коефіцієнта 2.

Суд зазначає, що приписами ст. 113 КЗпП України визначено, що за час простою не з вини працівника за працівником зберігається середній заробіток. Постановою КМУ №?221 передбачено право керівникам державних органів, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, до припинення чи скасування воєнного стану в Україні в межах фонду заробітної плати, передбаченого у кошторисі, самостійно визначати розмір оплати часу простою працівників, але не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові тарифного розряду (посадового окладу).

Суд критично ставиться до посилань відповідача про те, що період простою передбачає неможливість виконання обов`язків за посадою, у зв`язку із чим відсутні підстави для застосування коефіцієнта 2 є помилковим, оскільки суперечить прямій нормі статті 113 КЗпП, яка надає працівнику гарантію оплати, незалежно від факту виконання роботи.

Крім того, причини простою (наприклад, небезпека в зоні бойових дій, технічні обмеження) підтверджують, що працівник не міг працювати не з власної вини, що є підставою для збереження заробітку.

З огляду на вищевикладене, суд вважає що в даному випадку відповідачем протиправно не застосовано положення абз. 1, підпунктом 1, частини 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 № 391, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо незастосування коефіцієнта 2, передбаченого п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 391 під час перерахунку сплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період простою з 19.08.2024 по 30.08.2024 (включно) та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період простою з 19.08.2024 по 30.08.2024 (включно) із застосуванням коефіцієнта 2, передбаченого п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 391.

Саме такий спосіб судового захисту суд вважає ефективним та достатнім для відновлення порушених прав позивача у межах спірних правовідносин.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська область) (вул. Незалежної України, 72 А, м. Запоріжжя, 69035, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправню бездіяльність Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська область) щодо незастосування коефіцієнта 2, передбаченого п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 391 під час перерахунку сплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за період простою з 19.08.2024 по 30.08.2024 (включно)

Зобов`язати Державну екологічну інспекцію Південного округу (Запорізька та Херсонська область) здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період простою з 19.08.2024 по 30.08.2024 (включно) із застосуванням коефіцієнта 2, передбаченого п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 391.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя Д.К. Василяка