Справа № 564/668/25
Суддя: Грипіч Л. А.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/668/25

Рядок статзвіту № 129

30 червня 2025 року м.Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л.А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Мотивуючи свої позовні вимоги вказує, що 07 лютого 2025 року ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено відносно нього постанову №23 про накладення штрафу в сумі 17000 грн за скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Вважає постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправною та такою, що підлягає скасуванню з підстав недотримання норм матеріального та процесуального права під час її винесення.

Вказує, що 29 січня 2025 року відносно позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 складено протокол №23 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП за те, що він будучи належним чином оповіщений про явку на 11 год 15.10.2024, не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних причин, чим порушив ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, дане правопорушення вчинено під час дії особливого періоду.

Постановою у справі про адміністративне правопорушення №23 від 07 лютого 2025 року позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

За змістом оскаржуваної постанови позивач, будучи належним чином оповіщений про явку на 11 год 15.10.2024, не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних причин.

Зазначає, що відповідач у протоколі та постанові у справі про адміністративне правопорушення посилається на порушення позивачем абз.1 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яка передбачає, що виклик здійснюється для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Проте, ні в протоколі, ні в постанові відповідачем не зазначено мету виклику. Стаття 210-1 КУпАП є бланкетною і її інкримінування потребує застосування іншого спеціального закону, але ні в протоколі, ні в постанові відповідачем не зазначено мету виклику, що прямо зазначено в законі про мобілізацію.

Вказує, що позивач вже перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», останній добровільно зареєстрував електронний кабінет військовозобов`язаного та 28 серпня 2024 року уточнив свої дані через програму Резерв+. З 01 жовтня 2024 року позивач є студентом (денної форми) навчання по спеціальності «192 Будівництво та цивільна інженерія» у відокремленому структурному підрозділі «Костопільський будівельно-технологічний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування».

Зазначає, що йому повідомлено, що навчальним закладом 02 жовтня 2024 року направлялись повідомлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 про кількісних та особовий склад здобувачів освіти закладу, таким чином інформація про місце знаходження позивача та його право на відстрочку відповідачу було відоме.

У зв`язку з навчанням на денній формі у Костопільському коледжі, що розташований в іншому населеному пункті від місця проживання, позивач змушений тимчасово переїхати проживати разом із сім`єю в місто Костопіль. Повісток щодо явки до відповідного відділу ТЦК та СП він не отримував, поштове повідомлення про його отримання у відділенні поштового зв`язку йому ніхто не вручав ні по місцю тимчасового проживання, ні по місцю навчання.

29 січня 2025 року куратор групи навчального закладу повідомив позивача про виклик до ТЦК та СП у зв`язку з оголошенням його в розшук.

Позивач виконав усну вимогу та 29 січня 2025 року з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де відносно нього було складено протокол за ч.3 ст.210-1 КУпАП за неявку до ТЦК та СП за викликом по повістці.

07 лютого 2025 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього. Під час розгляду справи ним було заявлено клопотання про звільнення його від адміністративної відповідальності на підставі статті 22 КУпАП.

У клопотанні позивач зазначав про наявність у нього права на відстрочку згідно п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», якою передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Окрім того, ним надані пояснення та докази поважності причини тимчасового непроживання за задекларованим місцем проживання навчання на денному стаціонарі у коледжі, що знаходиться в іншому населеному пункті.

У клопотанні також було зазначено про те, що на його утриманні перебуває непрацююча дружина, що він не працює, не отримує дохід, має складне матеріальне становище, що дозволяло відповідачу звільнити його від адміністративної відповідальності.

Також вказує, що відповідач міг самостійно перевірити уточнені дані позивача та побачити наявність у останнього права на відстрочку.

Зазначає, відповідачем не наведено правомірності його виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскілки позивач вчасно оновив свої дані і має право на відстрочку від призову по мобілізації, то у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову від 07 лютого 2025 року №23, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 штрафу у сумі 17000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та стягнути судові витрати по справі.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 21.02.2025 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі, вирішено проводити розгляд без повідомлення сторін та роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов відповідно до вимог ст.162, 175 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідачем правом на подання відзиву на позов не скористався.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов таких висновків.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до даних, які містяться у роздруківці Військово-облікового документу Резерв+ Міністерства оборони України, військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Костопіль), звання солдат, ВОС 113258, номер в реєстрі Оберіг 2.

Крім того, ОСОБА_1 , з 01.10.2024 є здобувачем освіти рівня «фаховий молодший бакалавр» за спеціальністю 192 Будівництво та цивільна інженерія, форма навчання денна, дата завершення здобуття освіти 30.06.2027. вказані обставини підтверджуються Довідкою про здобувача освіти за даними Єдиної державної електронної бази з питань освіти №590957 від 04.02.2025, а також довідкою ВСП «Костопільський будівельно-технологічний фаховий коледж НУВГП» від 17.02.2025 №139.

29 січня 2025 року у м.Костопіль відносно ОСОБА_1 складено Протокол №23 про адміністративне правопорушення за ч.3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до якого ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме будучи належним чином оповіщеним про явку на 11 год. 00 хв. 15.10.2024, не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних причин, що є порушенням ч.1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 1 Правил військового обліку призовників військовозобов`язаних (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487), дане правопорушення вчинено під час дії особливого періоду і тягне за собою відповідальність згідно ст.42 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Дане правопорушення виявлено о 11 год. 45 хв. 29.01.2025 року. Місце вчинення правопорушення: другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У протоколі також міститься повідомлення про дату і час розгляду справи про адміністративне правопорушення 11:00 год 07.02.2025.

Копію вказаного протоколу позивач отримав, про що свідчить його підпис у протоколі.

07 лютого 2025 року, тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено відносно ОСОБА_1 Постанову №23 по справі про адміністративне правопорушення, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Відповідно до вказаної постанови, ОСОБА_1 , будучи належним чином оповіщений про явку на 11 год 15.10.2024, не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_1 без поважних причин, що є порушенням ч.1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою КМ України від 30.12.2022 №1487), дане правопорушення вчинено під час дії особливого періоду.

Копію вказаної постанови позивач отримав, про що свідчить підпис останнього у постанові.

Судом встановлено, що між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Приписами ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За змістом ч.2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення гарантовано, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Відповідно до ст.72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст.251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно із ч.2 ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі №513/899/16-а.

Відповідно до ст.278 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи; чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; чи витребувано необхідні додаткові матеріали; чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Положеннями ст.235 Кодексу України про адміністративні правопорушення України встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною 1 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Відповідно до абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Суд встановив, що відповідно до витягу з Резерв+ військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Костопіль), звання солдат, ВОС 113258, номер в реєстрі Оберіг 2, дата формування відомостей 24.08.2024.

Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 оновив свої облікові дані, перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже відповідач володіє щодо позивача відповідними обліковими даними.

При цьому, у самому тексті оскаржуваної постанови не зазначено, з якою метою із зазначених у ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ОСОБА_1 викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.10.2024, а отже, не в повному обсязі викладений зміст адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до абз.4 п.34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (Далі порядок №560), повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки надсилається адресату протягом 48 годин після підпису повістки відповідним керівником. При цьому день явки за викликом резервіста або військовозобов`язаного з населеного пункту, що є адміністративним центром області, визначається протягом 7 діб.

Згідно п.41 Порядку №560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки; у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Разом з тим, під час розгляду справи, за відсутності позиції відповідача щодо суті спору, судом не встановлено належного оповіщення позивача про його виклик до районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки та мети виклику військовозобов`язаного, оскільки правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.

При цьому суд враховує, що позивач наголошує у позові, що тимчасово проживає у м.Костопіль у зв`язку із здобуттям освіти, а відтак не міг отримати повістку, у разі її надсилання за зареєстрованим місцем проживання та перебування на обліку і за місцем позивача також не було оповіщено.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача про наявність у останнього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, оскільки доказів реалізації позивачем вказаного права та отримання останнім відстрочки не надано і судом таких доказів не здобуто.

Водночас, наведене не спростовує відсутності доказів належного сповіщення позивач про виклик до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких відповідач дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 вимог правил військового обліку і спірна постанова також не містить посилання на такі докази.

Аналізуючи обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17, згідно з якими сама по собі оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 зазначено, що обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ.

Згідно зі ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Суд наголошує, що згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа №201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

У відповідності до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідачем не подано до суду доказів та не зазначено обставин, які безсумнівно підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, викладені в адміністративному позові, які б дозволили вказати на достовірність обставин викладених у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , а тому будь-які сумніви з приводу наявності вини трактуються на користь особи відносно якої складена постанова, оскільки наявні у справі докази, не дають підстав для висновку про скоєння позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Отже, враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування із закриттям провадження в справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Положеннями ч.1 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з вимогами ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому, відповідно до п.7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки не є юридичними особами та є відокремленими структурними підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Натомість територіальні центри комплектування та соціальної підтримки областей є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

З огляду на вищевикладене, саме відповідні обласні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до Бюджетного кодексу України є розпорядниками бюджетних коштів, які одержують відповідні бюджетні асигнування.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2, 3, 77, 94, 139, 143, 242-246, 250, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП задовольнити.

Скасувати постанову №23 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 лютого 2025 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 .

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211 /одна тисяча двісті одинадцять/ грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів (ст.286 Кодексу адміністративного судочинства України) з дня його проголошення.

Повне рішення складено 30 червня 2025 року.

СуддяЛ. А. Грипіч