Справа № 420/2647/24
Суддя: Дубровна В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2647/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

I. Зміст позовних вимог.

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), у якому, просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 18 років;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за 18 років з урахуванням індексації грошового забезпечення 4 258 гривень 75 копійок та щомісячної додаткової грошової винагороди.

II. Позиція сторін

На обґрунтування вказаних вимог позивач вказує, що з 27.07.2004 року по 05.01.2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . В наказі військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2018 р. № 4 про звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я було визначено до виплати одноразову грошову допомогу при звільненні відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 за 18 календарних років. Після звільнення позивача, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року у справі №420/3776/21 позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 05.01.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2016 року у загальній сумі 3 651,43 грн., а також на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 року у справі №420/19953/21 виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 05.01.2018 року із застосуванням базового місяця січень 2008 року та з розрахунку за повний місяць 4 258,75 грн. Крім того, позивач стверджує, що в продовж проходження військової служби позивачу щомісячно відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 виплачувалася щомісячна додаткова грошова винагорода, яка мала систематичний характер та з якої щомісяця утримувався єдиний соціальний внесок. Виходячи з вищезазначеного щомісячна додаткова грошова винагорода повинна враховуватися при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні . Оскільки відповідач при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби протиправно не врахував індексацію грошового забезпечення, визначену судовими рішеннями, а також щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку одноразової допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

16.02.2024 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що позивач заявляє вимоги про визнання дій протиправними при звільненні 05 січня 2018 року, при цьому обґрунтовує це рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 року. Крім того позивач не звертався до військової частини НОМЕР_1 із заявою про перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, натомість до позову долучені лише відповіді на звернення при цьому самих звернень позивача не долучено. Позивачем пропущений строк на звернення до суду, який повинне рахуватись із дня набрання законної сили відповідного рішення, а не з моменту виплати. Факт отримання коштів в даному випадку не свідчить про порушене право в 2018 році, а лише підтверджує виконання рішення.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.01.2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Цією ж ухвалою зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 разом з відзивом на позовну заяву надати до суду належним чином засвідчені копії документів, а саме, докази нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з урахуванням індексації грошового забезпечення, виплаченої 25.06.2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 травня 2021 року у справі №420/3776/21, виплаченої 24.12.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 року у справі №420/19953/21, а також щомісячної додаткової грошової винагороди або нормативно-правове обґрунтування з відповідними доказами щодо підстав їх не нарахування та/або не виплати; інші докази вчинення або не вчинення оскаржуваних дій з їх нормативно-правовим обґрунтуванням.

Ухвалою суду від 28 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 від 16 лютого 2024 р. про залишення позовної заяви без розгляду.

Враховуючи, що від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в судовому засіданні, суд розглядає дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом (по стройовій частині) від 05.01.2018 року № 4 виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.

Вказаним наказом було визначено до виплати позивачу одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393 за 18 календарних років у розмірі 59 593,50 грн.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 по справі №420/3776/21 визнано протиправною бездіяльність та зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 05.01.2018 року з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №44 від 15.01.2004 року.

На виконання вказаного рішення суду позивачу виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 3651,43 гривень.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 року по справі №420/19953/21 визнано протиправними дії зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 05.01.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 74371,61 грн.

На виконання вказаного рішення суду позивачу виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у розмірі 73256,044 гривень.

Згідно довідки про нараховане грошове забезпечення, виданої в/ч НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , позивачу нараховувалась та виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 22.09.2010 року.

Вважаючи, неврахування індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, протиправною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

V. Норми права, які застосував суд.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначає та регулює відносини у цій галузі Закон України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-XII (надалі - Закон № 2011-XII), яким визначено,

- держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. ( частина 1 статті 9 Закону № 2011-XII)

- до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. ( частина 2 статті 9 Закону № 2011-XII)

- грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.( частина третя статті 9 Закону № 2011-XII);

- грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. ( абзаци 1-2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII)

- військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. ( абзац перший пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XII).

Відповідно до постанови КМУ від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій були урегульовані Постановою № 889, підпунктами 1, 2 пункту 1 якої було, зокрема, установлено розміри щомісячної додаткової грошової винагороди та перелік осіб, що мають право на таку винагороду ( Постанова № 889 втратила чинність з 01.03.2018 втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою, одночасно, запроваджено нові правила нарахування грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб).

Постановою КМУ від 13 березня 2013 року № 161 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови, та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року у розмірі, що не перевищує 20 % місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року у розмірі, що не перевищує 40 % місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року у розмірі, що не перевищує 60 % місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.

11.06.2008 наказом Міністерства оборони України № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 14 липня 2008 р. за № 638/15329260, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам ( наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства оборони № 260 від 07.06.2018) (далі Інструкція № 260, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби), зокрема

- особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. ( Пункт 38.1 розділу XXXVIII Інструкції № 260)

- військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). ( Пункт 38.6 розділу XXXVIII Інструкції № 260)

VI. Оцінка суду.

З огляду на вищевикладені норми законодавства, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

При цьому, грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Одним із спірних питань у даній справі є правомірність не включення відповідачем до складу грошового забезпечення позивача, з якого обчислена одноразова допомога при звільненні, щомісячна додаткова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

При вирішенні даного спірного питання суд ураховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі № 522/2738/17, приймаючи постанову від 06 лютого 2019 року у вказаній справі, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків:

Згідно з частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:1) посадовий оклад;2) оклад за військовим званням;3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.»

Тобто, одним із критеріїв, що враховується для перерахунку окремих видів грошового забезпечення, Велика Палата Верховного Суду, зокрема, визначила, що додаткові виплати, які отримував військовослужбовець перед звільненням, повинні мати постійний (систематичний) характер і ці види грошового забезпечення він має отримувати на дату звільнення. Наведене означає, що перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, установленої частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII, можливий за умови фактичного отримання військовослужбовцем на день звільнення певних видів грошового забезпечення, зокрема, і виплат, передбачених Постановою № 889.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі №500/1736/22

Як вбачається з матеріалів справи, то наказом військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2018 року № 4 про виключення позивача зі списків особового складу визначено до виплати одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року № 393 за 18 календарних років у розмірі 59 593,50 грн.

Тобто, відповідачем не заперечується, що право на одноразову допомогу при звільненні позивач набув у відповідності до статті 15 Закону № 2011-ХІІ.

Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 про нараховане грошове забезпечення ОСОБА_1 , то позивачу щомісяця протягом 2016-2017 років нараховувалась та виплачувалась додаткова грошова винагорода.

При цьому, в ході розгляду справи відповідачем не спростовано факт того, що щомісячна додаткова грошова винагорода нараховувалась позивачу на підставі постанови КМУ № 889 і останні 24 місяці перед звільненням виплачувалась позивачеві щомісяця.

З огляду на вказане та враховуючи, що в даному випадку щомісячна додаткова грошова винагорода, передбачена Постановою №889, мала постійний характер, то відповідно до положень статті 9 Закону №2011-ХІІ вона повинна включатися до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби. Натомість, відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нарахована одноразова грошова допомога при звільненні зі служби, щомісячну додаткову грошову винагороду, що передбачена Постановою № 889.

Що стосується правомірності дій відповідача в частині не включення відповідачем сум індексації грошового забезпечення до складу місячного грошового забезпечення, з якого позивачу обчислено одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби, то суд виходить з наступного.

Як зазначалось вище, статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Положеннями статті 1 Закону України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-ХІІ) передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

За змістом статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, а не тільки грошове забезпечення військовослужбовців, а також те, що здійснення індексації врегульовано окремим законом, до якого стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» містить відсилочну норму, відповідно механізм індексації має універсальний характер і питання її врахування до складу грошового забезпечення не регулюється положеннями Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»

При цьому, незважаючи на наявність спеціального законодавства, зокрема Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким імперативно визначено, що грошове забезпечення підлягає індексації, при вирішенні цього питання слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення.

Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку виплат військовослужбовців.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 638/5794/17, від 27.12.2019 у справі № 643/11749/17, предметом розгляду яких було, зокрема, включення до складу грошового забезпечення, з якого призначається (обчислюється) пенсія, індексації грошового забезпечення.

При цьому суд враховує, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17.05.2021 року по справі №420/3776/21 та від 30.06.2023 по справі №420/19953/21 позивачу була виплачена індексація грошового забезпечення.

Відтак, оскільки за період з 01.12.2015 року по 05.01.2018 року включно відповідачем була виплачена позивачу індексація грошового забезпечення яка мала щомісячний характер, та враховуючи її особливу правову природу, то у відповідача відсутні правові підстави для її не включення до обрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої наказом військової частини НОМЕР_1 від 05.01.2018 року № 4 про виключення позивача зі списків особового складу військової частини.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

З`ясувавши спірні правовідносини, характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб, керуючись ст. 9 КАС України суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, з урахуванням раніше виплачених сум.

При цьому, позовні вимоги про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу з урахуванням індексації грошового забезпечення з визначення конкретної суми « 4 258 гривень 75 копійок» не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять будь-яких посилань та відмови щодо врахування при перерахунку грошового забезпечення індексації грошового забезпечення в конкретній сумі, а відтак, на думку суду, право позивача в цій частині, яке підлягає захисту в судовому порядку, не є порушеним.

Отже, звернення до суду з такими вимогами є передчасним, оскільки задоволення позову в цій частині свідчитиме про вирішення спору, який ще не виник, що суперечить засадам адміністративного судочинства.

Щодо доводу відповідача у відзиві на позов щодо строку звернення до суду, то вказане питання вже було вирішено судом ухвалою від 28 лютого 2025 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання представника Військової частини НОМЕР_1 від 16 лютого 2024 р. про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки звернувшись до суду 24.01.2024 р. з позовними вимогами до відповідача щодо неврахування індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди при обрахунку ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за 18 років під час його звільнення у 2018 році, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України - у редакції до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року, якою визначено, що особа (працівник, службовець) має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. .

У контексті оцінки інших доводів сторін звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та " Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

VII. Висновок суду.

Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

VIII. Розподіл судових витрат.

Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору .

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору розподіл судових витрат згідно статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна