Справа № 463/7382/23
Суддя: Нор Н. В.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №463/7382/23
Провадження №2-а/463/26/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді - Нор Н.В.

за участю секретаря Заверухи О.Б.

представника позивача Савки В.В.

представника відповідача Арендач М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (адреса: вул. Єжи Гедройця, 5,м. Київ,03150; ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про скасування постанови,

встановив:

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 27.07.2023 року №1 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями.

Позов обґрунтовує тим, що 27.07.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_1 винесено постанову № 1 про правопорушення, пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, якою встановлено, що 23.07.2023 о 5 год. 50 хв. в пункті пропуску для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі № 405 сполученням «Київ-Львів-Перемишль» у вагоні 8 виявлено особу, яка перевозилася з України до республіка Польща на місці 14 і пред`явила на прикордонний контроль інформаційно-довідковий документ (лист), виданий 14 червня 2023 року Представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців в Україні на аркуші паперу формату А4 по справі № 788-22-00592 на ім`я особи без визначеного громадянства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Поданий документ не є паспортним документом, не посвідчує особу пред`явника, відповідно до ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців і осіб без громадянства» та ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в України громадян України» не дає право виїзд з України.

В позовній заяві позивач також зазначає, що протокол про правопорушення пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень від 2.08.2017 № 440149 не відповідає вимогам статті 3 Закону про відповідальність перевізників та складений з порушення чинного законодавства України, а саме не на відповідну особу, позбавивши цим права стюарда ОСОБА_3 надати пояснення по суті та зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви. Також, зазначає, що ОСОБА_2 мала бути притягнута до адміністративної відповідальності за спробу незаконного перетну державного кордону України. Вказує, що у постанові зазначено, що у вагоні 8 виявлено особу, яка пред`явила на прикордонний контроль інформаційно-довідковий документ (лист), виданий 14 червня 2023 року Представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців в Україні на аркуші паперу формату А4 по справі № 788-22- 00592 на ім`я особи без визначеного громадянства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак у інформаційно-довідковому документі (лист), який виданий 14 червня 2023 року Представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців в Україні, зазначено лише прізвище та ім`я - ОСОБА_2 . Тоді виникає запитання відповідно до якого документу було встановлено, що саме дана особа по батькові ОСОБА_4 . Можливо припустити, що особу ОСОБА_2 встановлено по іншому документу, в тому числі і по паспорту громадянина України. Крім того, позивач стверджує, що тільки представники Державної прикордонної служби України в межах своїх завдань та обов`язків наділені повноваженнями при здійсненні прикордонного контролю встановлювати наявність належно оформлених документів. Позивач вважає вказану постанову незаконною та просить її скасувати та позов задоволити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 26.10.2023. Стосовно тверджень позивача про те, що протокол складений не на відповідну особу, вказав, що враховуючи вимоги статті 3 Закону України «Про відповідальність перевізників» протокол від 23.07.2023 року №440235 був складений саме на юридичну особу в формі товариства, а саме - «Акціонерне товариство «Українська залізниця»», яка здійснює міжнародні пасажирські перевезення (та забезпечує перевезення осіб потягом № 705 сполученням «Київ Львів Перемишль»), а не на фізичну особу ОСОБА_5 . Щодо припущень позивача про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було встановлено по іншому документу, в т.ч. встановлено її перебування у громадянстві України, також є безпідставними, оскільки 23.07.2023 вищезгадану особу було затримано відповідно до вимог статті 263 КУпАП до 3 (трьох) діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення (додаток 2) за спробу незаконного перетинання державного кордону України в пункті пропуску через державний кордон України без відповідних документів (ст. 204-1 КУпАП). У протоколі про адміністративне затримання відповідно до пункту 12 розділу ІІІ Інструкції №898, всі відомості про особу затриманої, за відсутності в неї документа, що посвідчує її особу, зазначені зі слів такої особи (копія протоколу про адміністративне затримання додається). Також в графі «Документ, що посвідчує особу» зазначено «відсутній», що підтверджує той факт, що представниками НОМЕР_2 прикордонного загону на момент виявлення та затримання не було встановлено особу та її правовий статус перебування на території України (в т.ч. перебування у громадянстві (підданстві) України чи будь-якої іншої країни). Також, зазначив, що 25.07.2023 Залізничним районним судом м. Львова ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність, за яке передбачено частиною 1 статті 204-1 КУпАП (справа №462/5604/23). Під час судового засідання ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено частиною 1 статті 204-1 КУпАП, не заперечила, розкаялася та просила суворо її не карати. Також зазначив, що постанова не оскаржувалась. Просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд вважає, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити з таких підстав.

Так, судом встановлено, що 23 липня 2023 року, о 05 годині 50 хвилин, в пункті пропуску для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі № 705 сполученням «Київ Львів Перемишль» (виконується перевізником «Акціонерне товариство «Українська залізниця»») у вагоні 8 виявлено особу, яка перевозилася з України до Республіки Польща на місці №14 і пред`явила на прикордонний контроль інформаційно-довідковий документ (лист), виданий 14 червня 2023 року Представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців в Україні на аркуші паперу формату А4 по справі № 788-22-00592 на ім`я особи без громадянства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

23 липня 2023 року стосовно вищевказаної особи пасажира, на підставі ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноваженим представником Державної прикордонної служби України прийнято рішення про відмову в пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю необхідних документів (додаток 1) та особу не пропущено на виїзд з території України.

Цього ж дня, посадовою особою НОМЕР_2 прикордонного загону складено протокол про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями №440235.

27.07.2023 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_1 винесено постанову № 1 про правопорушення, пов`язане зі здійсненням перевізником міжнародних пасажирських перевезень, якою на ПАТ Українська залізниця накладено штраф у розмірі 126148,00 грн. за вчинення правопорушення передбаченого частиною 1 статті 1 Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень.

Не погоджуючись із вказаною постановою позивач звернувся до суду з вимогою про її скасування.

У відповідності до вимог ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Закону України Про Державну прикордонну службу України № 661-IV від 03.04.2003 року на органи та посадових осіб Держприкордонслужби України серед іншого покладено обов`язок запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а під час дії воєнного або надзвичайного стану - на блокпостах чи контрольних постах осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил; здійснення самостійно або у взаємодії з органами Національної поліції і органами Служби безпеки України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальними органами чи територіальними підрозділами в межах контрольованих прикордонних районів контролю за дотриманням іноземцями та особами без громадянства, а також біженцями, особами, які потребують додаткового захисту, та особами, яким надано притулок в Україні, установлених правил перебування на її території.

Підпункт 1 ч.1 ст.15 Закону України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства № 3773-VI від 22.09.2011 року передбачає, що в`їзд на територію України та виїзд з території України для іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Угодою між Україною та Європейським Співтовариством про спрощення оформлення віз передбачено, що іноземці та особи без громадянства, а також громадяни України прямують до країн-членів ЄС по безвізовому режимі (90 днів протягом 180 днів) за наявності закордонного паспорта (біометричного паспорта або закордонного паспорта старого зразка, термін дії ще якого не закінчився).

Відповідно до ст.1 Закону України Про залізничний транспорт №273/96-ВР від 04.07.1996 року, залізничний транспорт - виробничо-технологічний комплекс підприємств залізничного транспорту, призначений для забезпечення потреб суспільного виробництва і населення країни в перевезеннях у внутрішньому і міжнародному сполученнях та надання інших транспортних послуг усім споживачам без обмежень за ознаками форми власності та видів діяльності тощо; залізниця - відокремлений підрозділ акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування (далі - АТ "Укрзалізниця"), утвореного відповідно до Закону України "Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", який здійснює перевезення пасажирів та вантажів у визначеному регіоні залізничної мережі.

Відповідно до ст. 221 Закону України «Про залізничний транспорт», під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх перевізникові на його вимогу, а перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні зобов`язаний до початку такого перевезення перевірити наявність у пасажира паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документ, що його замінює, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи.

За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього паспортного документа, що посвідчує особу пред`явника, або документа, що його замінює, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до преамбули Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень №2920-ІІІ від 10.01.2002 року, цей Закон відповідно до Протоколу про попередження і припинення торгівлі людьми, особливо жінками і дітьми, і покарання за неї та Протоколу проти незаконного ввозу мігрантів по суші, морю і повітрю, що доповнюють Конвенцію Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності, Конвенції Ради Європи про заходи щодо протидії торгівлі людьми встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Згідно з ст.ст.1 вказаного Закону підприємства (їх об`єднання), установи, організації та фізичні особи - підприємці, які здійснюють міжнародні пасажирські перевезення (далі - перевізники), за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без таких документів, несуть відповідальність у вигляді штрафу в розмірі сорока семи прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановленому на 1 січня календарного року, за кожного такого пасажира, але не більше шестисот таких прожиткових мінімумів за одне перевезення, а за ненадання або надання недостовірних даних реєстрації пасажирів - у розмірі п`ятдесяти таких прожиткових мінімумів за кожне перевезення.

Звернення пасажира, який є іноземцем або особою без громадянства, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про надання притулку в порядку, встановленому законом, не звільняє перевізника від відповідальності, передбаченої цим Законом за перевезення чи спробу перевезення такого пасажира через державний кордон України без необхідних документів.

Перевізник звільняється від відповідальності, передбаченої цією статтею, якщо доведе, що документи, надані йому пасажиром перед початком міжнародного пасажирського перевезення, дали йому достатні підстави вважати, що пасажир мав документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, транзиту.

Згідно з п. 7.2 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 року №1196, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 04.04.2007 року за №310/13577, посадка в поїзд осіб, здійснюється за такими документами, що посвідчують особу: паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта України, службового паспорта України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідчення водія, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзного документа для виїзду за кордон особи, яку визнано біженцем, та особи, яка потребує додаткового захисту, довідки про звернення за захистом в Україні, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, картки мігранта, посвідчення біженця, проїзного документа біженця, паспортного документа іноземця та особи без громадянства.

Таким чином, перевізник був зобов`язаний, перед початком здійснення міжнародного пасажирського перевезення (на станції Львів) перевірити у пасажира, а саме Лазаренко Валентини, наявність у неї паспортного документа, візи або інших документів, необхідних для в`їзду до держави прямування або транзиту.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.3 Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень посадовою особою відповідного органу охорони державного кордону України, яка виконує функції із здійснення прикордонного контролю, про вчинення правопорушення складається протокол. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка керує транспортним засобом, або представником перевізника, у присутності якого складено протокол про правопорушення, а за наявності свідків протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, або представника перевізника від підписання протоколу в ньому робиться запис про це. Особа, яка керує транспортним засобом, або представник перевізника має право надати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.

Згідно зі ст.12 Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень посадова особа органу охорони державного кордону України, уповноважена накладати штрафи, приймає відповідне рішення протягом п`ятнадцяти днів після надходження протоколу про правопорушення та інших матеріалів справи. Рішення оформляється постановою відповідної особи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.22-1 Закону України Про залізничний транспорт під час перевезення у міжнародному залізничному сполученні пасажир зобов`язаний мати належним чином оформлені документи, необхідні для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та пред`явити їх перевізникові на його вимогу.

Перевізник при перевезенні пасажира у міжнародному залізничному сполученні зобов`язаний до початку перевезення перевірити наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, та відмовити у перевезенні пасажиру, який на його вимогу не пред`явив необхідні документи.

За невиконання обов`язку перевірити перед початком перевезення пасажира у міжнародному залізничному сполученні наявність у нього документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, держав за маршрутом слідування, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажира через державний кордон України без необхідних документів, перевізник несе відповідальність, передбачену законом.

Судом встановлено, що 23 липня 2023 року, о 05 годині 50 хвилин, в пункті пропуску для залізничного сполучення «Львів» прикордонним нарядом «Перевірка документів» від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » під час перевірки документів у пасажирів, які перетинали державний кордон у потязі № 705 сполученням «Київ Львів Перемишль» (виконується перевізником «Акціонерне товариство «Українська залізниця»») у вагоні 8 виявлено особу, яка перевозилася з України до Республіки Польща на місці №14 і пред`явила на прикордонний контроль інформаційно-довідковий документ (лист), виданий 14 червня 2023 року Представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців в Україні на аркуші паперу формату А4 по справі № 788-22-00592 на ім`я особи без громадянства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поданий документ не є паспортним документом, не посвідчує особу пред`явника та відповідно до ст. 10 Закону України «Про прикордонний контроль», ст. 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п. 2 постанови КМУ від 27.01.1995 №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» не дає право на виїзд з України.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 25.07.2023 у справі №462/5604/23 визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-1КУпАП та звільнено її від адміністративної відповідальності на підставі ст. 22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у вчиненні нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.204-1КУпАП закрито.

Суд зазначає, що перевізником ПАТ Українська залізниця не виконано обов`язок перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність у пасажира документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, чим порушено вимоги ст.1 Закону України Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень та ст.22-1 Закону України Про залізничний транспорт.

Позивач у позовній заяві вказує, що працівники АТ «Українська залізниця» дотримувались і діяли у відповідності до вимог пунктів 2.5 та 2.6 Технології прикордонного та митного контролю у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України, Державної митної служби України, Міністерства транспорту та зв`язку України 06.10.2009 року №745/926/1032, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 листопада 2009 року за №1036/17052 (далі - Технологія).

Однак, ця Технологія застосовується безпосередньо під час здійснення прикордонного та митного контролю пасажирських поїздів міжнародного сполучення у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон для залізничного сполучення і спрямована на удосконалення рівня взаємодії органів охорони державного кордону та митних органів, структурних підрозділів залізничного транспорту України, дотримання графіку руху пасажирських поїздів, скорочення часу проведення прикордонного та митного контролю осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Також позивачем зазначено, що преамбулою ЗУ «Про відповідальність перевізників» визначено, що цей закон встановлює відповідальність перевізників за невиконання обов`язку перевірити перед початком міжнародного пасажирського перевезення наявність, але не справжність, у пасажирів документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, що призвело до перевезення чи спроби перевезення пасажирів через державний кордон України без необхідних документів, а також визначає порядок застосування цієї відповідальності.

Проте, позивачем не здійснено обов`язок перевірити саме наявність документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, а не їх справжність. Оскільки інформаційно-довідковий документ (лист), виданий 14 червня 2023 року Представництвом Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців в Україні на аркуші паперу формату А4 по справі № 788-22-00592 на ім`я особи без визначеного громадянства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є паспортним документом, не посвідчує особу пред`явника та відповідно не дає право на виїзд з України.

Стаття 10 Закону України «Про прикордонний контроль» визначено, що прикордонний контроль іноземця, особи без громадянства під час виїзду з України передбачає проведення перевірки: наявності у нього дійсного паспортного документа; відсутності щодо нього у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону виїзду з України та про доручення уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон; дотримання законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» визначено перелік документів, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

Пунктом 2 постанови КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» визначено, що перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.

У статті 15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України; іноземців, які постійно проживають на території України, - за паспортним документом та посвідкою на постійне проживання; осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України, - за посвідченням особи без громадянства для виїзду за кордон; іноземців та осіб без громадянства, яких визнано біженцями в Україні або особами, які потребують додаткового захисту в Україні, - за проїзним документом для виїзду за кордон.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що постанова 7 Прикордонного Карпатського загону від 27.07.2023 року №1 про правопорушення, пов`язане з міжнародними пасажирськими перевезеннями та накладення на Публічне акціонерне товариство Українська залізниця штрафу у розмірі 126148,00 грн. є законною. Підстав для її скасування не встановлено.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, такими, що спростовані відповідачем. Тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ст.139 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись ст.ст.2, 5, 14, 77, 90, 241-246, 250, 255 КАС України,суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" (адреса: вул. Єжи Гедройця, 5,м. Київ,03150; ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) про скасування постанови відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку в порядок та строки, передбачені ст.ст.295, 297 КАС України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Нор Н.В.