Справа № 240/7783/25
Суддя: Попова Оксана Гнатівна
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/7783/25

категорія 112030700

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Попової О. Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті грошового забезпечення, як дочці військовослужбовця ОСОБА_2 , який зник безвісти за особливих обставин;

- визнати соціально-правовий статус ОСОБА_1 як особи, яка має право на отримання грошового забезпечення батька;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити виплату грошового забезпечення в розмірі, передбаченому законодавством.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка є донькою військовослужбовця ОСОБА_2 , який вважається зниклим безвісти при виконанні бойового завдання. В подальшому, позивачка звернулась до командування військової частин із заявою, як найближчий родич, про отримання грошового забезпечення зниклого батька. Однак, відповідач відмовив у нарахуванні та виплаті грошового забезпечення, що й стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 27.03.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в порядку статей 258-263 КАС України.

14.04.2025 через систему "Електронний суд" представником військової частини НОМЕР_1 подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначено, що у додатках до вказаної заяви, в порушення вимог Постанови №884, позивачкою не було надано доказів спільного проживання з батьком ОСОБА_2 . Разом з тим, згідно копій паспортів, наданих у додатках до зазначеної заяви, місцем проживання позивачки є АДРЕСА_1 , тоді як останнім місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 . Відтак, відмова про виплату грошового забезпечення її батька, ОСОБА_2 була надана позивачу на підставі наданих у додатках до заяви копій документів і така відмова була правомірною. Зауважує, що твердження про протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати грошового забезпечення ОСОБА_2 позивачці є безпідставним та необґрунтованим.

25.04.2025 позивачем подано відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.10.1992.

У відповідності до сповіщення сім`ї №2/4867 рядовий ОСОБА_2 стрілець-снайпер 2 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 зник безвісти 27.07.2024 поблизу АДРЕСА_3 .

В подальшому, позивачка, через свого представника, звернулась до командування військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти батька ОСОБА_2 .

Однак, листом від 10.02.2025 за №813/5961 військової частини НОМЕР_1 повідомлено позивачку, що з доданих до заяви ОСОБА_1 про виплату грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх не можливо встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 з її батьком військовослужбовцем ОСОБА_2 , як то передбачено п.7 Порядку. Також, згідно даних з Реєстру актів цивільного стану громадян відомості про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_3 в Реєстрі відсутні. В Реєстрі відображені відомості про факт укладання шлюбу між вищевказаними особами. Таким чином, без підтвердження факту розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відомостями з Реєстру, ОСОБА_1 не має переважного права на отримання вказаної вище виплати.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Абзацом першим частини першої статті 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частиною шостою статті 9 Закону №2011-ХІІ установлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затвердженим Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260, грошове забезпечення військовослужбовцям, захопленим у полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) виплачується відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884 (далі по тексту - Порядок №884), військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військовослужбовець.

Механізм виплати грошового забезпечення, в тому числі додаткових та інших видів грошового забезпечення, сім`ям військовослужбовців Збройних Сил, захоплених у полон унормовано Порядком №884, який прийнято відповідно до частини шостої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку №260.

Відповідно до пункту 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються:

копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування);

довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті);

копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності);

копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності);

копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

Надаючи оцінку підставам відмови у виплаті позивачці грошового забезпечення, суд враховує, що згідно пункту 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі:

подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку;

подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку;

подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку;

з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Із урахуванням обставин цієї справи, нормативною підставою для прийняття оскарженого наказу стала норма пункту 4 Порядку №884 - «подання не в повному обсязі документів зазначених у пункті 4 цього Порядку».

Згідно п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

У разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Передбачені пунктом 7 Порядку №884 правила щодо кола осіб які мають право на отримання грошового забезпечення узгоджуються із нормами абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону №2011-XII якими передбачено, що грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Аналіз процитованих норм абзаців 3-4 частини 6 статті 9 Закону №2011-XII та пункту 7 Порядку №884 дає підстави для таких висновків.

Першочергове право на виплату грошового забезпечення мають дружина (чоловік) військовослужбовця.

В разі їх відсутності це право переходить до повнолітніх дітей військовослужбовця, які проживають разом із ним. На рівні із особами другої черги право на отримання грошового забезпечення мають: 1) законні представники (опікуни, піклувальники) чи усиновлювачі неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку); 2) особи, які перебувають на утриманні військовослужбовців.

У випадку, якщо військовослужбовець не перебуває у шлюбі та не має неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні та/або повнолітніх дітей, які проживають разом із ним, право на отримання грошового забезпечення переходить до батьків військовослужбовця. При цьому у випадку наявності декількох осіб, що мають право на виплату їм грошового забезпечення, сума виплати розподіляється рівними частками на кожного (кожну) із них. Цей висновок випливає із абзацу 2 п. 7 Порядку №884, яким передбачено, що у разі письмової відмови однієї з осіб від виплати грошового забезпечення її частка рівномірно розподіляється між іншими особами, які мають право на його одержання.

Так, матеріалами справи встановлено, що згідно сповіщення сім`ї №2/4867 рядовий ОСОБА_2 стрілець-снайпер 2 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 зник безвісти 27.07.2024 поблизу АДРЕСА_3 .

В свою чергу, ОСОБА_1 є донькою військовослужбовця ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 08.10.1992.

В подальшому, позивачка, через свого представника, звернулась до командування військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти батька ОСОБА_2 .

До вказаної заяви позивачкою було додано, зокрема, копію паспорта ОСОБА_1 ; довідка про присвоєння позивачу РНОКПП ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; реквізити карткового рахунку ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_2 .

Водночас, позивачкою, в порушення пункту 4 Порядку №884, не надано документи згідно переліку, які б свідчили про фактичне спільне проживання її з батьком без реєстрації (довідка про фактичне проживання особи без реєстрації), копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання, або докази, що підтверджують їх відсутність, та документи, що підтверджують наявність/відсутність дружини у зниклого безвісти, яка мала б першочергове право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Разом з тим, згідно копій паспортів, наданих у додатках до позовної заяви, місцем проживання позивачка є АДРЕСА_1 , тоді як останнім місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .

Отже, адреси реєстрації ОСОБА_2 та позивачки не співпадають.

Будь-яких інших доказів того, що позивачка проживала спільно із ОСОБА_2 станом на день зникнення його безвісти чи захоплення в полон до суду не надано.

Слід також зазначити, що листом від 10.02.2025 за №813/5961 військової частини НОМЕР_1 повідомлено позивачку, що згідно даних з Реєстру актів цивільного стану громадян відомості про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та дружиною ОСОБА_3 в Реєстрі відсутні. В Реєстрі відображені відомості про факт укладання шлюбу між вищевказаними особами. Таким чином, без підтвердження факту розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відомостями з Реєстру, ОСОБА_1 не має переважного права на отримання вказаної вище виплати.

В свою чергу, позивачка у позовній заяві зазначає, що вона є єдиним близьким родичем батька. Також зазначає, що офіційно шлюб між її батьками був розірваний 08.10.1999 та на підтвердження вказаного надала свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 29.07.2000.

Однак, суд критично ставиться до таких доводів позивача, оскільки до заяви на отримання грошового забезпечення зниклого безвісти батька ОСОБА_2 позивачем не було надано відповідних доказів та пояснень, що в свою чергу, позбавило відповідача повно та всебічно дослідити надані докази та прийняти відповідне рішення.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на отримання грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 .

Відтак, з огляду на встановлені судом обставини, військовою частиною НОМЕР_1 правомірно, з дотриманням вимог Закону № 2011-XII та Порядку №884, відмовлено ОСОБА_1 у виплаті грошового забезпечення військовослужбовця ОСОБА_2 .

Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У разі надання відповідачем доводів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність його рішень, дій чи бездіяльності, позивач має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України.

З огляду на викладене, позивач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, в той час як правомірність спірних дій відповідача підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати, понесені позивачем, стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 139, 241-246, 250, 257-262, 295 КАС України, суд -

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_5 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ), про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.Г. Попова

27 червня 2025 р.

27.06.25