Справа № 280/1174/25
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року Справа № 280/1174/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі-позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту позивача від 15.11.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи;

зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача від 15.11.2024 про звільнення з військової служби на підставі підпункту 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю І чи II групи, з урахуванням висновків суду наданих у судовому рішенні по справі.

Ухвалою суду від 24.02.2025 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження у справі.

Ухвалами суду від 23.04.2025, від 30.04.2025 та від 28.05.2025 судом вживались заходи витребування доказів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що оскільки щодо нього наявні підстави для звільнення з військової служби від звернувся до командування ВЧ НОМЕР_1 з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби за підпунктом 10 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову служби», а саме через необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Позивач зазначає, що відповіді від ВЧ НОМЕР_1 на рапорт від 08.01.2025 не надійшло, що є порушенням прав позивача. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень зазначено, що позивач не зарахований до списків особового відповідача, і не проходить в ньому службу, а отже підстави для його звільнення відсутні. Також, відповідач вказував на те, що позивач як на підставу свого звільнення посилається на підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначивши те, що військовослужбовець може звільнитися з військової служби, якщо має дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) з інвалідністю І чи ІІ груп. При цьому зазначена підстава для звільнення з військової служби не застосовується під час дії воєнного стану. Також, відповідач вказував про те, що відповідь на рапорт позивача було надано листом №839/719 від 23.01.2025 засобами поштового зв`язку, а відповідно протиправна бездіяльність відсутня. З урахуванням викладеного у відзиві на позовну заяву, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період та на момент виникнення спірних правовідносин має статус військовослужбовця.

11.10.2024 Олександрівським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

08.01.2025 позивачем засобами поштового зв`язку на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 направлено рапорт, в якому позивач просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами, як військовослужбовця, який має дружину, яка є особою з інвалідністю ІІ групи.

Позивач, не погодившись з не розглядом його рапорту командуванням ВЧ НОМЕР_1 , звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що позивач обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилається на те, що його дружині ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності, а тому наявні підстави для звільнення позивача з військової служби підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд зазначає, що за приписами статті 1 Закону України від 21.10.1993 №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі Закон України №3543-XII) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Цією ж статтею Закону України №3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України», передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

На момент розгляду адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби (далі Закон №2232-XII).

Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Отже, підставою для звільнення військовослужбовця з військової служби є те, що у військовослужбовця є необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

В той же час, суд зазначає, що наявність/відсутність підстав для звільнення з військової служби має встановлюватися командуванням військової частини, в якій військовослужбовець проходить військову службу.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що за результатами розгляду рапорту позивача щодо звільнення з військової служби, ВЧ НОМЕР_1 складено лист від 23.01.2025 №839/719, в якому зазначено таке:

«…По суті порушеного питання інформуємо, що відповідно пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Командування військової частини НОМЕР_1 рішення щодо звільнення Вас з військової служби буде прийнято після подачі встановленим порядком Вами рапорту та нотаріально завірених копій документів».

Разом з тим, суд не може визнати належним розглядом рапорту позивача, шляхом оформлення листа відповіді від 23.01.2025 №839/719, з огляду на таке.

По-перше, суд зазначає, що до матеріалів справи не надано жодних доказів на підтвердження того, що лист від 23.01.2025 №839/719 був будь-яким способом направлено або вручено позивачу та або його представнику адвокату Харькову В.О.

Суд зазначає, що розгляд рапорту включає у себе не тільки формування відповіді, як такої, а і доведення про прийняте рішення військовослужбовцю, яким відповідний рапорт був поданий.

У разі не повідомлення військовослужбовця про прийняте рішення, рапорт не може вважатися таким, що розглянутий встановленим порядком.

По-друге, суд зазначає, що у листі від 23.01.2025 №839/719 відповідачем зазначено про те, що рішення по суті рапорту буде прийнято після подачі встановленим порядком рапорту та нотаріально посвідчених копій документів.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 233 Порядку про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Наказ Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (далі Порядок №531).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №531, рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах.

Згідно пункту 1 розділу ІІІ Порядку №531, у паперовому рапорті військовослужбовець вказує: найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ Порядку №531, відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Пунктами 4, 5 розділу ІІІ Порядку №531, якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).

Суд зазначає, що відповідачем не було належним чином розглянуто рапорт позивача та щодо такого рапорту не було прийнято ані рішення про його задоволення, ані рішення про відмову у його задоволенні із зазначенням мотивів відмови.

Також, у листі від 23.01.2025 №839/719 не зазначено вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті, а вимога про надання саме нотаріально посвідчених копій документів не ґрунтується на положеннях Порядку №531.

За таких обставин відповідачем не було належним чином розглянуто рапорт позивача про звільнення з військової служби, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача про звільнення з військової служби з урахуванням висновків суду по цій справі, у зв`язку з чим виходить за межі позовних вимог в цій частині.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 судом не приймаються, оскільки про такі обставини не було зазначено у відповіді від 23.01.2025 №839/719.

По-друге, в матеріалах справи містяться накази по ВЧ НОМЕР_3 , в яких ОСОБА_1 значиться саме як військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 .

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченої суми судового збору немає, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, відповідно до п.12 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Відповідно сплачена сума судового збору носить характер надмірно сплаченого та може бути повернена за клопотанням позивача в установленому чинним законодавством України порядку.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст.2, 9, 139, 241-243, 254-262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не належного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 08.01.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 08.01.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, з урахуванням висновків суду по цій справі.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Новікова