Справа № 140/2488/25
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2488/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Старовижівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Кушнірук Анатолій Валерійович, в інтересах ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернувся з позовом до Старовижівської селищної ради (далі селищна рада, відповідач) про визнання протиправним та скасування пункту 3 рішення селищної ради Волинської області №39/28 від 10.09.2024 «Про виготовлення звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0016 для обслуговування будівель оздоровчого призначення на території Старовижівської селищної ради», в частині зобов`язання громадянина ОСОБА_1 укласти у місячний термін договір оренди землі; зобов`язати селищну раду Волинської області внести зміни до пункту 3 рішення Старовижівської селищної ради Волинської області №39/28 від 10.09.2024 «Про виготовлення звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0016 для обслуговування будівель рекреаційного призначення на території Старовижівської селищної ради», виклавши його в наступній редакції: «3. Після затвердження звіту про експертну грошову оцінку вищезазначеної земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 у місячний термін укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 13.08.2020 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській області та ОСОБА_1 , було укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, за результатами продажу на аукціоні.

На виконання умов договору, 14.09.2020 було складено акт приймання-передачі вказаного державного майна та зареєстровано право власності на вказані об`єкти.

Відповідачем 10.09.2024 було прийнято рішення №39/28 «Про виготовлення звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0016 для обслуговування будівель оздоровчого призначення на території Старовижівської селищної ради», яким було надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0016, площею 0,6 га для обслуговування будівель оздоровчого призначення та пунктом 3 рішення після затвердження вказаного звіту вирішено передати позивачу в оренду дану земельну ділянку.

Під час виконання рішення селищної ради було виявлену помилку у зазначенні цільового призначення земельної ділянки та щодо права на викуп земельної ділянки по факту затвердження експертної грошової оцінки, що унеможливлю належне виконання рішення.

Відповідно до даних державного земельного кадастру цільове призначення визначене як секція Е 07.01 - для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, в свою чергу в рішенні визначено невірно - для обслуговування будівель оздоровчого призначення. Також, вірною метою проведення експертної грошової оцінки та нормами чинного законодавства передбачено виключно право на викуп земельної ділянки по факту затвердження експертної грошової оцінки, а аж ніяк не укладення договору оренди, відповідно дана помилка також підлягає виправленню, шляхом внесення змін до рішення та зазначенням про укладення договору купівлі-продажу землі з позивачем.

У зв`язку із цим, 10.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виправлення допущених помилок у рішення селищної від 10.09.2024 №39/28, однак, відповідач приймаючи рішення залишив поза увагою факт надання дозволу на проведення експертної грошової оцінки для передачі земельної ділянки в оренду.

Зазначає, що у разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

Відтак, на рівні правозастосовної практики наявні однозначні висновки, які визначають, що земельне та цивільне законодавство імперативно передбачало та передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоч безпосередньо й не було закріплено в загальному вигляді в законі, однак мав свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, а тому просить адміністративний позов задовольнити (арк. спр. 1-6).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до статті 262 КАС України (арк. спр. 53).

Відповідач, Старовижівська селищна рада, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи те, що відповідач пред`явлені позовні вимоги не оспорив, відзив на позов та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у встановлений судом строк не подав, тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Будь-яких інших заяв по суті справи чи клопотань на адресу суду від учасників справи не надходило.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській області та ОСОБА_1 13.08.2020 року укладено договір купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, за результатами продажу на аукціоні. Згідно якого позивачем було придбано наступне нерухоме майно: спальний корпус №1, загальною площею 52.7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 0; спальний корпус №2, загальною площею 50.5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 50; спальний корпус №3, загальною площею 52,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50; спальний корпус №4, загальною площею 252,7 кв.м., розташований за адресою: Волинська область, Старовижівський район, Буцинська сільська рада, Пісочне урочище, 76/4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна- 50; адміністративно-побутовий корпус №5, загальною площею 294.1 кв.м., розташований за адресою: Волинська область, Старовижівський район, Буцинська сільська рада, Пісочне урочище, 76/5, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 50; гараж-прохідна, загальною площею 104.9 кв.м., розташований за адресою: Волинська область, Старовижівський район, Буцинська сільська рада, Пісочне урочище, 76/7, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50; господарське приміщення №6, загальною площею 51.5 кв.м., розташований за адресою: Волинська область, Старовижівський район, Буцинська сільська рада, Пісочне урочище, 76/6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 50; артезіанська свердловина із насосною станцією №8, загальною площею 4.8 кв.м., розташовані за адресою: Волинська область, Старовижівський район, Буцинська сільська рада, Пісочне урочище, 76/8, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 50; водонапірна башта №9, загальною площею 1,8 кв.м., розташований за адресою: Волинська область, Старовижівський район, Буцинська сільська рада, Пісочне урочище, 76/9, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 50; овочесховище №10, загальною площею 29,9 кв.м., розташований за адресою: Волинська область, Старовижівський район Буцинська сільська рада, Пісочне урочище, 76/10, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 50; вбиральня №11, загальною площею 7,2 кв.м., розташований за адресою: Волинська область, Старовижівський район, Буцинська сільська рада, Пісочне урочище, 76/11, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 50 (арк. спр. 18-21).

На виконання умов договору, 14.09.2020 складено акт приймання-передачі вказаного державного майна (арк. спр. 22) та зареєстровано право власності на вказані об`єкти, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №224451895 від 17.09.2020, №224551594 від 18.09.2020, 224538280 від 18.09.2020, №224463357 від 17.09.2023, №224564762 від 18.09.2020, №224556744 від 18.09.2020, №224516414 від 18.09.2020, №224470896 від 17.09.2020, №224459846 від 17.09.2020, №224456281 від 17.09.2020, №331653372 від 09.05.2023 (арк. спр. 38-48).

Селищною радою 09.06.2023 прийнято рішення №27/143 від 09.06.2023 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », яким було відмовлено позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наданні дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0016, площею 0,6 га (арк. спр. 16).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №140/33317/23 адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення селищної ради Волинської області №27/143 від 09.06.2023 «Про розгляд заяви ОСОБА_1 », яким було відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та/або наданні дозволу на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0016, площею 0,6 га. Та зобов`язано відповідача надати позивачу дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0016, площею 0,6 га, категорія земель: землі рекреаційного призначення, що розташована за адресою: Волинська область, Старовижівський район, Поліська сільська рада (зворот арк. спр. 10-13).

Відповідачем 10.09.2024 прийнято рішення №39/28 «Про виготовлення звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0016 для обслуговування будівель оздоровчого призначення на території Старовижівської селищної ради», яким було надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0016, площею 0,6 га для обслуговування будівель оздоровчого призначення та пунктом 3 рішення після затвердження вказаного звіту вирішено передати ОСОБА_1 в оренду дану земельну ділянку (арк. спр. 17).

Уважаючи пункт 3 рішення селищної ради №39/28 в частині зобов`язання позивача укласти у місячний термін договір оренди землі протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується таким.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується і це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III (далі ЗК України) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом "б" частини першої статті 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.10.2023 №НВ-023, земельна ділянка за кадастровим номером :04000:0016 перебуває у власності Старовижівської селищної ради (арк. спр. 36-37).

Частиною першою статті 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю.

Враховуючи наведене суд приходить до переконання, що земельна ділянка за кадастровим номером :04000:0016 є комунальною власністю Старовижівської селищної ради, що сторонами не заперечується.

Верховний Суд у своїй постанові від 18.01.2023 у справі № 580/1300/22 сформулював правовий висновок про те, що дотримання встановленого порядку відведення у власність земель державної або комунальної власності становить особливий суспільний інтерес, оскільки відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. У зв`язку з цим, важливим є суворе дотримання порядку відведення землі у власні фізичним або юридичним особам, а також забезпечити конкурентний спосіб розпорядження таким суспільним активом як земля, зокрема шляхом її продажу на торгах. Тільки такий підхід забезпечить раціональне використання землі, а також реалізацію принципу рівності перед законом та запобігання всім формам дискримінації.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з частинами другою та третьою статті 128 ЗК України громадяни та юридичні особи, зацікавлені у придбанні земельних ділянок у власність, подають заяву (клопотання) до відповідного органу виконавчої влади або сільської, селищної, міської ради чи державного органу приватизації. У заяві (клопотанні) зазначаються місце розташування земельної ділянки, її цільове призначення, розміри та площа, а також згода на укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

До заяви (клопотання) додаються:

а) документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою (у разі його наявності), та документи, що посвідчують право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), розташоване на цій земельній ділянці (у разі наявності на земельній ділянці будівель, споруд);

б) копія установчих документів для юридичної особи, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Орган державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування у місячний строк розглядає заяву (клопотання) і приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (якщо такий проект відсутній) та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки (крім земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд) чи про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЗК України підставою для відмови в продажу земельної ділянки є:

а) неподання документів, необхідних для прийняття рішення щодо продажу такої земельної ділянки;

б) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

в) якщо щодо суб`єкта підприємницької діяльності порушена справа про банкрутство або припинення його діяльності;

г) встановлена цим Кодексом заборона на передачу земельної ділянки у приватну власність;

ґ) відмова від укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки (частина 6 статті 128 ЗК України).

Проаналізувавши вищенаведені норми, суд зазначає, що ЗК України визначено чіткий та послідовний алгоритм дій під час продажу земельних ділянок державної або комунальної власності на підставі цивільно-правових договорів, який передбачає подання зацікавленою особою відповідного клопотання (заяви) з необхідними документами та розгляд цього клопотання уповноваженим органом в місячний строк з прийняттям рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та/або про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, чи рішення про відмову в продажу із зазначенням обґрунтованих причин відмови.

Водночас перелік підстав для відмови в продажу земельної ділянки є вичерпним та закріплений у частині п`ятій статті 128 ЗК України.

Також, необхідно звернути увагу, що ЗК України встановлена обов`язковість укладення договору про оплату авансового внеску в рахунок оплати ціни земельної ділянки.

Відповідно до частини четвертої статті 83 ЗК України, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать:

а) землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо);

б) землі під залізницями, автомобільними дорогами, об`єктами повітряного і трубопровідного транспорту;

в) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом;

г) землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом;

ґ) землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом;

д) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності органів місцевого самоврядування;

е) земельні ділянки, штучно створені в межах прибережної захисної смуги чи смуги відведення, на землях лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду, що перебувають у прибережній захисній смузі водних об`єктів, або на земельних ділянках дна водних об`єктів;

є) землі під об`єктами інженерної інфраструктури міжгосподарських меліоративних систем, які перебувають у комунальній власності.

Судом встановлено, що рішення сільської ради від 10.09.2024 №39/28 винесено на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №140/33317/23, яким було зобов`язано Старовижівську селищну раду Волинської області надати позивачу дозвіл на проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки, кадастровий номер :04:000:0016, площею 0,6 га, категорія земель: землі рекреаційного призначення, що розташована за адресою: Волинська область, Старовижівський район, Поліська сільська рада.

Водночас суд зауважує, що вказаним рішенням не встановлювалось право ОСОБА_1 на укладення договору купівлі-продажу щодо вказаної земельної ділянки та в мотивувальні частині такого рішення зазначено, що «експертна грошова оцінка земельної ділянки є проміжним етапом перед укладанням договору купівлі-продажу, не є правовстановлюючим документом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності на земельну ділянку».

За приписами пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР), вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин здійснюється виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону № 280/97-ВР, місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Статтею 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Діяльності Старовижівської селищної ради регулюється Регламентом Старовижівської селищної ради восьмого скликання затвердженим рішення Старовижівської селищної ради від 30.11.2020 № 2/3 (далі Регламент) (текст Регламенту знаходиться на офіційному веб-сайті селищної ради https://www.stvselrada.gov.ua/index.php/selyshchna-rada/rehlament).

Пунктом 1.3 Регламенту встановлено, що він визначає порядок проведення першої сесії Ради, порядок обрання секретаря селищної ради, затвердження заступника селищного голови з питань діяльності виконавчого органу, керуючого справами (секретаря) виконавчого комітету, скликання чергової та позачергової сесій Ради, призначення пленарних засідань Ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень Ради про затвердження порядку денного сесії та з процедурних питань, а також порядок роботи сесії Ради.

Пунктами 15.6.-15.7 статті 15 Регламенту передбачається, що Проєкти рішень Ради голова Ради або секретар Ради (у випадку, коли сесія Ради скликається депутатами у порядку, визначеному пунктом 14.4 статтею 14 Регламенту, уповноважена особа з числа депутатів, які ініціювали скликання сесії Ради) передають до виконавчого апарату Ради для розгляду та встановлення відповідності його чинному законодавству. Якщо проект рішення відповідає чинному законодавству, або не відповідає проекту рішення чинному законодавству надає висновок. Після цього проект рішення разом з іншими матеріалами передається відповідній профільній постійній комісії для подальшої роботи.

Профільними комісіями є комісії, до повноважень яких Положенням про постійні комісії селищної ради віднесено підготовку та розгляд питань у межах компетенції Ради.

Профільна комісія, в якій підлягають розгляду пропозиції до порядку денного, визначаються головою Ради або Радою на пленарному засіданні відповідно до Положення про постійні комісії Ради.

Відповідно до підпункту 64.2.34 пункту 64.2 статті 64 Регламенту, виключно на пленарних засіданнях Ради вирішуються питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

За Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З цього приводу суд зазначає, що Верховним Судом сформована стала позиція щодо обсягу дискреції суб`єкта владних повноважень та визначення судами ефективного способу захисту порушеного/оспореного права.

Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13.02.2018, 03.04.2018, 12.04.2018, 21.06.2018, 14.08.2018, 17.10.2019, 12.08.2020, 30.03.2021, 27.09.2021, 22.09.2022, (справи №№ 361/7567/15-а, 569/16681/16-а, 826/8803/15, 274/1717/17, 820/5134/17, 826/521/16, 826/9181/16, 400/1825/20, 380/8727/20, 380/12913/21, відповідно) дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до правової позиції, висловленої в постановах Верховного Суду від 10.09.2020, 27.09.2021 (справа №№ 806/965/17, 380/8727/20, відповідно) якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Щодо застосування вказаних норм процесуального права Верховним Судом висловлена правова позиція, суть якої зводиться до того, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача можливе, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом (постанови від 14.08.2018 у справі №820/5134/17, від 28.02.2020 у справі №806/3304/18, від 16.11.2020 у справі № 640/5615/19, від 04.09.2021 у справі № 320/5007/20, від 14.09.2021 у справі № 320/5007/20 та від 23.12.2021 у справі №480/4737/19).

Крім того, Верховний Суд у постановах від 23.12.2021, 08.02.2022 (справи №480/4737/19, №160/6762/21, відповідно) сформулював висновок, відповідно до якого ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Узагальнюючи наведені доводи, Верховним Судом у постанові від 25.10.2022 у справі № 200/13288/21 сформовані такі правові висновки: «виходячи з аналізу частини другої статті 2 КАС України, для отримання захисту прав (свобод, інтересів) особи у порядку адміністративного судочинства необхідно встановити факт порушення суб`єктом владних повноважень певних прав у сфері публічно-правових відносин;

виходячи з аналізу частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто, особа яка звертається до суду з адміністративним позовом самостійно визначає предмет спору, підстави позову та способи захисту порушених прав;

виходячи з аналізу частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Тобто, адміністративний суд розглядає спір в межах предмету спору та визначеного позивачем способу захисту. Водночас, якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, то для повного, належного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд може вийти за межі заявлених позовних вимог та обрати інший спосіб захисту порушеного права.

виходячи з аналізу частин першої, четвертої статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково, у тому числі, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Водночас, якщо під час розгляду справи суд не встановить факту порушення суб`єктом владних повноважень прав (свобод чи інтересів) позивача, то приймає рішення про відмову у задоволенні позову;

оскільки суд, виходячи з положень частини першої статті 124 Конституції України, виконує виключно функцію правосуддя і є органом судової гілки влади, то не має право перебирати на себе повноваження, виконання яких покладено на органи виконавчої влади, до якої відноситься і відповідач у цій справі.»

Стосовно обставин цієї справи, суд уважає, що завдання, покладені на селищну щодо прийняття рішень про укладення договору оренди землі, або ж про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки є їх виключною компетенцією (дискреційними повноваженнями), тобто втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу місцевого самоврядування та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Також суд уважає безпідставним посилання ОСОБА_1 про здійснення помилки у пункті 3 рішення селищної ради №39/28 від 10.09.2024 щодо виду договору (оренди чи купівлі-продажу) який необхідно укласти позивачу, оскільки доказів звернення ОСОБА_1 до селищної ради матеріали справи не містять, відсутня інформація і щодо їх виправлення, або ж відмову у виправленні.

Враховуючи наведені обставини справи, суд зазначає, що для можливості укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки необхідно вчинити дії задля встановлення відповідності чи невідповідності земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності до частини п`ятої статті 128 ЗК України, однак це, як зазначалось вище, входить до виключної компетенції селищної ради під час вирішення питання щодо продажу земельних ділянок комунальної власності.

Одночасно варто зауважити на існуванні питання про знаходження земельної ділянки за кадастровим номером :04:000:0016 в межах прибережної захисної смуги озера «Пісочне», про що зазначено у рішенні Старовижівської селищної ради від 09.06.2023 №27/143, яке була скасовано рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №140/33317/23, однак не з підстав протиправності її віднесення до природоохоронної території.

Процедурних порушень ухвалення спірного рішення, які можуть слугувати підставою для його скасування, позивачем не зазначено, а судом не встановлено.

Підсумовуючи викладене, суд уважає, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах і спосіб наданих повноважень, а відтак відсутні підстави для визнання протиправним та скасування пункту 3 рішення селищної ради №39/28 від 10.09.2024 «Про виготовлення звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки кадастровий номер :04:000:0016 для обслуговування будівель оздоровчого призначення на території Старовижівської селищної ради», в частині зобов`язання громадянина ОСОБА_1 укласти у місячний термін договір оренди землі.

Щодо зобов`язання відповідача внести зміни до вказаного пункту рішення то ця позовна вимога є похідною, та, враховуючи дискреційні повноваження селищної ради, також не підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Як передбачено статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Старовижівської селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович