Справа № 442/4431/25
Суддя: Крамар О. В.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №442/4431/25
Провадження №2-а/442/46/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамар О.В..

з участю секретаря Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом до відповідача, в кому просить визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення.

Позов обґрунтовує тим, що 20 січня 2024 року постановою № 73 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у Львівській області його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Звертає увагу суду, що Постанова датована 20 січня 2024 року тоді як начебто явка за повісткою повинна була відбутися 19.11.2024 року тобто десять місяців після винесеної Постанови.

Більше того можливість надсилання повісток про прибуття до РТЦК поштою було передбачено лише Постановою Кабінету міністрів № 1147 від 8 жовтня 2024 року тобто 10 місяців після винесення спірної Постанови.

Акцентує увагу на тому, що відсутні докази вчинення правопорушення, а також наголошує, що статтю 247 КУпАП доповнено пунктом 10 на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення механізмів притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Зазначає, що відповідний пункт по суті звільняє від відповідальності, що передбачена ст. 210 і 210-1 КУпАП осіб, що проходять військову службу, тому норми п.10 ст. 247 КУПАП повинні поширюватись і на Позивача у справі, оскільки останній проходить військову службу по мобілізації

Ухвалою від 12 червня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судове засідання 27 червня 2025 року представник позивача адвокат Тунський Андрій Романович не з`явився подав заяву в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовну заяву просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив. Про причини неявки не повідомив.

Відзив відповідачем станом на час розгляду справи подано не було. Строк на його подання сплив. При таких обставинах, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними письмовими доказами.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно п.1 ч.3 ст.205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Згідно ч.9 вищезгаданого Кодексу, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися в судове засідання, хоча і були належними чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи зазначені обставини, суд вирішив розглядати справу на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до п.п. 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень. Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п. 19 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів. Відповідно до статті 2 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти. Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачена у ст. 210-1 КУпАП.

Як встановлено судом, постановою від 20 січня 2024 постановою № 73 начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 у Львівській області ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн.

Оскаржувана Постанова була винесена у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не з`явився на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 о «14:00» год. 19.11.2024 року по повістці надісланій йому засобами поштового зв`язку.

За загальним правилом частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У даному ж випадку спеціальною є інша правова норма частина 2 ст. 77 КАС України, а тому саме вона підлягає застосуванню. Нею визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Ця норма права по своїй юридичній природі повністю кореспондується та доповнює загальний принцип, визначений статтею 63 Конституції України, котрий декларує відсутність обов`язку в особи доводити свою невинуватість у правопорушенні та стверджує про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Цим принципом повинен керуватись працівник ІНФОРМАЦІЯ_2 , коли розглядає справу про адміністративне правопорушення за результатами, якої приходить до переконання про винуватість особи.

На думку суду, цілком логічно та ґрунтується на нормах права, те, що у випадку якщо рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 буде оскаржено, то обов`язок довести його правомірність лежить саме на останньому, оскільки в протилежному випадку на особу котру визнано винним у вчиненні правопорушення фактично буде покладено обов`язок доводи свою невинуватість, що суперечить вказаній вище статті Конституції України.

Однак, жодного доказу на підтвердження порушення позивачем ОСОБА_1 вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за обставин, що викладених в оскаржуваній постанові представником відповідача до суду не надано. Водночас в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, зокрема, які свідчили б про вчинення адміністративного правопорушення.

Суд вважає слушними аргументи представника Позивача, що Постанова датована 20 січня 2024 року тоді як начебто явка за повісткою повинна була відбутися 19.11.2024 року тобто десь місяців після винесеної Постанови.

Будь-яких пояснень з цього приводу Відповідача не надано.

Крім того не надання Відповідачем будь-яких доказів позбавляє суд можливість з`ясувати чи надсилалась Позивачу у справі повістка та якщо надсилалась то за якою адресою та чи була така повістка вручена.

Слід зазначити, що в оскаржуваній Постанові зазначено, що повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 надсилалась поштовим відправленням 579. Разом з тим як вбачається з інформації з офіційного веб-сайту «Укрпошта», що долучена представником Позивача до позову «дані про відправлення за номером 579 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі».

З даного приводу Відповідачем також жодних пояснень не надано.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. (Постанова Верховного суду від 30 травня 2018 року у справі №175/1982/16-а (2а/175/10/16).

Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17) вказує, про обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови.

Сама по собі постанова без обґрунтування її доказами не дає підстав для висновку про скоєння адміністративного правопорушення. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того суд не може не звернути увагу, що Позивач у справі ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою від 25.01.2025 року № 475.

ОСОБА_1 бере безпосередню участь у бойових діях., що підтверджується Довідкою від 14.06.2025 року № 4574, що видана військовою частиною НОМЕР_1 .

Статтю 247 КУпАП доповнено пунктом 10 на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення механізмів притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» який набрав чинності 17.04.2025 року .

Положеннями п.10 ч.1 ст. 247 КУПАП України у чинній редакції передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин проходження військової служби особою, щодо якої розпочато провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу.

Відповідний пункт по суті звільняє від відповідальності, що передбачена ст. 210 і 210-1 КУпАП осіб, які проходять військову службу.

Відповідно до ч.2 ст. 8 КУпАП Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів.

Таким чином норма п.10 ч.1 ст. 247 КУпАП поширюється і на Позивача у справі.

Підсумовуючи вище викладене суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Згідно статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження в адміністративній справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 6, 10, 19, 90, 241-246, 286 КАС України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити

Постанову № 73 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 20 січня 2024 року, якою на громадянина ОСОБА_1 накладено штраф у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень скасувати.

Адміністративну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення провадженням закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги, а у випадку відкладення складення рішення у повному обсязі чи його прийняття у письмовому провадженні в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя О.В. Крамар