Справа № 140/3834/25
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2025-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3834/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фермерського господарства «АГРОТРЕЙД-ПСС» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «АГРОТРЕЙД-ПСС» (далі ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС», позивач) звернулося з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.12.2024 №, № та №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області на підставі наказу від 11.11.2024 № 3829-п проведено фактичну перевірку позивача з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним, за результатами якої складено акт фактичної перевірки від 12.11.2024 р. № 03/31695/09-01/36709587.

На підставі вказаного акту фактичної перевірки, ГУ ДПС у Волинській області прийняло наступні ППР:

- від 25.12.2024 №, яким застосовано до підприємства штрафні санкції за порушення пункту 2 статті 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дестилягів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме: роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії у сумі 319 500,00 грн;

- від 25.12.2024 №, яким застосовано штрафні санкції за порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, а саме: відсутність з вини платника податку реєстрації акцизного складу у сумі 1 000 000,00 грн.

- від 25.12.2024 №, яким застосовано штрафні санкції за порушення пп.212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України, а саме: здійснення суб`єктом господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації такого суб`єкта платником акцизного податку у порядку, передбаченому Податковим кодексом України та застосовано штрафні санкції у сумі 470,00 грн.

Позивач скористувався процедурою адміністративного оскарження і було подано первинну скарга на ППР. Рішенням ДПС України від 17.03.2025 скаргу позивача не було задоволено.

Позивач не погоджується із вказаними ППР та вважає, що вони суперечить нормам чинного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню з таких підстав.

Що стосується порушення - роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії, то позивач зазначає наступне.

Про продаж пального, про яке йдеться в акті перевірки, керівним особам фермерського господарства стало відомо після вчинення даної операції. ОСОБА_1 , яка здійснила безпосередньо продаж 11.11.2024 було достеменно відомо, що продаж пального на підприємстві суворо заборонений та не здійснюється. Остання виконувала роботи на підприємстві на підставі договору на виконання робіт № 31/10 з 01.11.2024 по 25.11.2024 в період відпустки голови фермерського господарства Попко С.С. та головного бухгалтера Попко Ю.В. Дозволу на продаж пального ОСОБА_1 ніхто не надавав, тому вважає, що остання діючи умисно вчинила дії щодо продажу з метою привласнення коштів за реалізацію пального, тому вчинила адміністративне правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 51 КУпАП, а саме привласнила 9,5 літрів пального, яке зберігалося господарством для використання його у господарській діяльності.

Права здійснювати реалізацію остання не мала. З метою притягнення ОСОБА_1 за викрадення пального до адміністративної відповідальності фермерське господарство звернулося з відповідною заявою до правоохоронних органів та відповідно до постанови Локачинського районного суду Волинської області від 18.12.2024 по справі № 931/873/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності.

Підприємство використовує пальне виключно у своїй господарській діяльності. Звертає увагу на те, що в акті відсутні будь-які докази реалізації підприємством пального, окрім проведеної працівниками контрольно-розрахункової операції. Паливо для потреб фермерського господарства зберігаються та обліковуються в бочці, на яку є ліцензія. Відпуск пального відбувається згідно журналу відпуску ПММ. Усі паливно-мастильні матеріальні обліковуються на підприємстві на рахунку 203. Первинні документи, а саме оборотно-сальдові відомості по пальному, облік надходження та видачі пального наявні на підприємстві, проте перевіряючими такі документи не перевірялися. Журнал обліку руху ПММ також до уваги не брався.

Оскільки господарство не здійснює роздрібну торгівлю пальним, тому підстав для отримання в контролюючому органі ліцензії на роздрібну торгівлю пальними не було.

Враховуючи те, що підприємство не здійснює роздрібну торгівлю пальним, тому підстав для реєстрації акцизного складу також не має.

У межах цієї справи позивач стверджує, що всі його території зберігання пального не є акцизним складом в силу підпункту "б" підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якої не є акцизним складом приміщення або територія за таких умов у сукупності: - на кожній з територій (приміщень) загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів; - суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії); - суб`єкт господарювання використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Згідно оборотно-сальдових відомостей по рахунку № 203, протягом 2024 року фермерське господарство отримало у загальному обсязі 351 595,540 літрів (351,596 кубічних метрів) пального. Пальне зберігається в бочці на 6000 літрів (6,00 кубічних метрів). Отже, вважає, що законних підстав для реєстрації акцизного складу господарством немає, тому вказане порушення податковою не знаходить свого підтвердження та не ґрунтується на вимогах закону.

Також зазначає, що ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» в розумінні пп.212.3.4 п. 212.3 ст. 212 ПК України не є підприємством з реалізації пального, тому юридичні підстави для реєстрації акцизного податку відсутні. Здійснена контрольна розрахункова закупка в результаті якої, ОСОБА_1 було реалізоване пальне за її власним бажанням та без погодження з господарством, не може свідчити про здійснення підприємство реалізації пального.

З врахуванням наведеного вважає, що складені ППР не відповідають вимогам закону, є необґрунтованими, надуманими та спростовуються вищенаведеними поясненнями та доказами поданими підприємством.

Також вказує на те, що у наказі № 3829-п від 11.11.2024 про проведення фактичної перевірки позивача не вказано підстави для її проведення, а є лише посилання на підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України (далі ПК України), та відсутні будь-які посилання на інформацію, яка свідчить про можливі порушення платником податку законодавства. Жодних правових підстав, які б вказували на необхідність реалізації податковим органом функцій, відповідачем не наведено. У зв`язку з цим вважає, що фактична перевірка проведена в порушення її порядку призначення.

З наведених підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с. 39).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву відповідач ГУ ДПС у Волинській області позов не визнав та просить відмовити у його задоволенні з підстав правомірності оскаржуваних ППР (а.с. 43-47). Також вказує на те, що наказ від 11.11.2024 № 3829-п про проведення фактичної перевірки позивача відповідає вимогам ПК України, прийнятий з дотриманням визначеної законодавством процедури та за наявності передбачених ПК України підстав.

Окремо посилається на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 25.12.2024 №, № та №.

Так, в обґрунтування своєї позиції вказує на те, що у постанові по справі №931/885/24 Локачинського районного суду Волинської області від 12.02.2025 суд мотивував своє рішення саме відсутністю систематичного характеру такої діяльності, що і становить важливий елемент складу адміністративного правопорушення. Водночас притягнення до відповідальності за порушення податкового законодавства не потребує системачного характеру діяльності, тому вважає, що вказане рішення не має преюдиційного характеру з огляду на відмінність складу правопорушень в адміністративному та податковому законодавсті.

Щодо продажу пального ОСОБА_1 , яка ніби-то викрала пальне, то вказує на те, що як вбачається з матеріалів відеофіксації залиття пального здійснювалось взагалі іншим працівником, а ОСОБА_1 тільки прийняла кошти після передачі товару. По-друге, вважає, що вказані обставини не звільняють від відповідальності саме товариство, оскільки як суб`єкт підприємницької діяльності останнє повинне нести всю відповідальність за дії своїх працівників та контролювати діяльність осіб, що мають доступ до важливих товарно-матеріальних цінностей.

Стосовно обов`язку реєстрації акцизного складу, то посилається на постанову Верховного Суду від 12.03.2024 по справі №160/8390/22 відповідно до якої, передбачений цією нормою виняток застосовується при сукупності умов, а саме: (1) загальна місткість розташованих на території (в приміщенні) ємностей не перевищує 200 кубічних метрів; (2) суб`єкт господарювання (власник або користувач такого приміщення або території) отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів; (3) пальне використовується виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і суб`єкт господарювання не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Відсутність однієї з наведених умов виключає можливість визнання відповідної території/приміщення не акцизним складом.

Просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Крім того, учасники справи не зверталися до суду із клопотаннями про розгляд справи в судовому засіданні, оформленими відповідно до вимог статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Суд наголошує, що за змістом статті 162 КАС України у відзиві на позовну заяву відповідач викладає виключно заперечення проти позову, відзив не може містити будь-яких заяв чи клопотань, позаяк заяви та клопотання учасники справи подають окремо у письмовій формі із зазначенням підстав та з дотриманням інших вимог статті 167 КАС України. Отже, заявлене у відзиві клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження не підлягало судом вирішенню по суті.

Представник позивача у відповіді на відзив не погодилася з аргументами відповідача та ще раз наголосила на тому, що підприємство використовує пальне виключно у своїй господарській діяльності. В акті відсутні будь-які докази реалізації підприємством пального, окрім проведеної працівниками контрольно-розрахункової операції. Паливо для потреб фермерського господарства зберігаються та обліковуються в бочці, на яку є ліцензія. Відпуск пального відбувається згідно журналу відпуску ПММ. Усі паливно-мастильні матеріальні обліковуються на підприємстві на рахунку 203. Первинні документи, а саме: оборотно-сальдові відомості по пальному, облік надходження та видачі пального наявні на підприємстві, проте перевіряючими такі документи не перевірялися. Журнал обліку руху ПММ також до уваги не брався. Оскільки, фермерське господарство не здійснює роздрібну торгівлю пальним, тому підстав для отримання в контролюючому органі ліцензії на роздрібну торгівлю пальними не було. З огляду на вищевикладене, вважає, що порушення щодо роздрібної торгівлі без наявності ліцензіє є необґрунтованим та недоведеним працівниками податкової. Просить позов задовольнити (а.с. 89-90).

Дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи у заявах по суті справи, а також письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на підставі наказу від 11.11.2024 № 3829-п (а.с. 14) Головним управління ДПС у Волинській області була проведена фактична перевірка за місцем зберігання пального ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС», що знаходиться за адресою: Волинська обл., Володимир-Волинський р-н, с. Крухиничі, вул. Луцька, 37/б, за результатами якої був складений акт перевірки №03/31695/09-02/36709587 від 12.11.2024 (а.с. 56-57).

В ході проведення фактичної перевірки встановлено, що 11.11.2024 близько 14 години 30 хвилин контрольно-розрахунковою операцією на місці зберігання пального, що розташоване за адресою: Волинська область, Володимирський район, с.Крухиничі, вул. Луцька 37Б, де здійснює свою господарську діяльність суб`єкт господарювання Фермерське господарство «Агротрейд-ПСС» () було придбано пальне (дизпаливо) в кількості 10 літрів по ціні 47 гривень за 1 літр, на загальну суму 470 гривень. При проведенні даної контрольно-розрахункової операції особою, що здійснювала розрахунки - Валентина (зі слів, документ, що підтверджує особу до перевірки надано не було) проведено без застосування РРО та без видачі розрахункового документа встановленої форми, чим порушено п.1, 2 ст. З Закону України №265/95-ВР від 06.07.1995 року «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями).

На час проведення фактичної перевірки та операції з реалізації пального (дизпалива) ФГ «Агротрейд-ПСС» не зареєстрований платником акцизного податку з реалізації пального у контролюючому органі за місцезнаходженням відповідно до - п.п.212.3.4. п.212.3. ст.212 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VІ.

Відповідно до п.п.230.1.2. п.230.1 ст. 230 ПК України платник податку розпорядник акцизних складів зобов`язаний зареєструвати ці акцизні склади в системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового. Відповідно до даних АІС «Податковий блок» станом на 11.11.2024 акцизні склади ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» не зареєстровані в Реєстрі платників акцизного податку з реалізації пального, чим порушено вимоги підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

Відповідно до Реєстру ліцензіатів у ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» станом на дату проведення фактичної перевірки та здійснення операції з реалізації пального (дизпалива) у кількості 10 літрів по ціні 47 грн за 1 літр, на загальну суму 470 грн за вказаною вище адресою відсутня ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним, чим порушено вимог пункту 2 статті 29 Закону № 3817-ІX.

Таким чином під час проведення перевірки встановлено порушення, зокрема, п. 2 ст. 29 ЗУ від 18.06.2024 «Про державне регулювання виробництва і обігу сприту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигарета, та пального»; п.п. 212.3.4. п.212.3 ст. 212 Податкового кодексу України; п.п. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акту перевірки ГУ ДПС у Волинській області було прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 25.12.2024 №, яким застосовано до підприємства штрафні санкції за порушення пункту 2 статті 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дестилягів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме: роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії у сумі 319 500,00 грн (а.с. 20-21);

- від 25.12.2024 №, яким застосовано штрафні санкції за порушення пп. 230.1.2 п. 230.1 ст. 230 Податкового кодексу України, а саме: відсутність з вини платника податку реєстрації акцизного складу у сумі 1 000 000,00 грн (а.с. 18 зворот-19).

- від 25.12.2024 №, яким застосовано штрафні санкції за порушення пп.212.3.4 п. 212.3 ст. 212 Податкового кодексу України, а саме: здійснення суб`єктом господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації такого суб`єкта платником акцизного податку у порядку, передбаченому Податковим кодексом України та застосовано штрафні санкції у сумі 470,00 грн (а.с.17).

Вказані податкові повідомлення-рішення були оскаржені позивачем в адміністративному порядку та рішенням ДПС України від 17.03.2025 № 7512/6/99-00-06-03-01-06, скаргу ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» залишено без задоволення, а ППР без змін (а.с. 29-35).

Не погоджуючись із застосуванням фінансових санкцій на підставі оскаржуваних прийнятих податкових повідомлень-рішень, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з пунктом 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5 статті 80 ПК України).

Відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

За приписами підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 відступив від висновків про застосування норми права у подібних правовідносинах у частині того, що саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного здійснення податкового контролю щодо себе; а також що допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні та проведенні відповідної документальної виїзної або фактичної перевірки, які викладено в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 (справа №804/1113/16), від 24.05.2019 (справа №826/16221/15), від 03.10.2019 (справа №820/850/16), від 16.10.2019 (справа №820/11291/15), від 22.11.2019 (справа №815/4392/15) тощо. Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

З урахуванням наведеного, суд у цій справі надає оцінку доводам позивача щодо неправомірності проведення фактичної перевірки (а саме: контролюючий орган ініціював проведення фактичної перевірки за відсутності законодавчо обґрунтованих підстав для її проведення).

Так, системний аналіз підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачає альтернативні підстави проведення фактичної перевірки, які можуть застосовуватися як в сукупності, так і кожна окремо, а саме:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами - лічильниками;

- здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 10.04.2020 у справі №815/1978/18, від 12.08.2021 у справі №140/14625/20, від 06.07.2022 у справі №420/1242/21.

Стаття 80 ПК України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №120/5229/20-а).

Верховний Суд у постанові від 21.12.2022 у справі №500/1331/21 зазначив, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим, однак, дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

В постанові Верховного Суду від 11.01.2023 у справі №160/2357/21 сформовано висновок про те, що норма підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» покладені на відповідача. Відповідні функції контролю передбачені також і підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17,19-1.1.54. пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, зокрема контролюючі органи виконують такі функції: проводять відповідно до законодавства перевірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; здійснюють інші функції, визначені законом. Отже, контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкта з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

При цьому, необхідно зазначити, що окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, згідно положень підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є також наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Тобто, саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства.

Як вбачається з наказу ГУ ДПС у Волинській області від 11.11.2024 № 3829-п контролюючий орган фактично призначив перевірку з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, що відповідає підставі, визначеній у підпункті 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України.

На думку суду, ГУ ДПС у Волинській області не повинно було зазначати у вказаному наказі інформацію, яка отримана щодо будь-яких порушень з боку позивача, фактична перевірка контролюючим органом була проведена за встановлених підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України підстав.

Враховуючи вищевказане доводи позивача щодо неправомірності проведення ГУ ДПС у Волинській області фактичної перевірки не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, та судом не встановлено таких порушень вимог податкового законодавства під час призначення та проведення фактичних перевірок, що мають наслідком протиправність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Щодо інших підстав позову щодо наявності/відсутності в діях платника податків порушень податкового законодавства, виявлених під час перевірки, суд вказує на наступне.

Стосовно встановленого при проведенні перевірки порушення, а саме: роздрібна торгівля пальним без ліцензії, суд зазначає наступне.

Так, актом фактичної перевірки від 12.11.2024 № 03/31695/09-01/36709587 встановлено, що 11.11.2024 близько 14 год 30 хв контрольно-розрахунковою операцією у місці зберігання пального за адресою: АДРЕСА_1 було придбано пальне в кількості 10 л по ціні 47 грн за 1 літр. Особа, яка здійснювала розрахунок (Валентина) не надала перевіряючим розрахунковий документ, що на думку працівників податкової допущено порушення п. 1, 2. ст. 2 ЗУ від 06.07.1995 «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», зокрема здійснення розрахункової операції без РРО та без видачі розрахункового документа.

Оскільки контрольно-розрахункова операція проведена, а саме реалізовано пальне (дизаливо) в кількості 10 л по ціні 47 грн за 1 літр на суму 470 грн, ліцензії на роздрібну торгівлю пальним не надано, чим порушено пункт 2 статті 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 3817-ІХ (далі Закон № 3817-ІХ).

На підставі висновків вказаного акту перевірки, контролюючим органом винесено ППР від 25.12.2024 №, яким до позивача за порушення пункту 2 статті 29 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 3817-ІХ (роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії), до позивача застосовані фінансові санкції в сумі 319500,00 грн.

З такими висновками контролюючого органу суд не погоджується, враховуючи наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Згідно з підпунктом 14.1.141-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України пальне - нафтопродукти, скраплений газ, паливо моторне альтернативне, паливо моторне сумішеве, речовини, що використовуються як компоненти моторних палив, інші товари, зазначені у підпункті 215.3.4 пункту 215.3 статті 215 цього Кодексу.

Реалізація пального для цілей розділу VI Кодексу - будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального з переходом права власності на таке пальне чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу / акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного; для власного споживання чи промислової переробки; будь-яким іншим особам (підпункт 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.224 пункту 14.1 статті 14 ПК України, розпорядник акцизного складу - суб`єкт господарювання, який одержав ліцензію на право виробництва спирту етилового, алкогольних напоїв, зареєстрований платником акцизного податку, або суб`єкт господарювання - платник акцизного податку, який здійснює виробництво, оброблення (перероблення), змішування, розлив, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізацію пального на акцизному складі та має документи, що підтверджують право власності або користування приміщеннями та/або територією, що відносяться до акцизного складу.

Відповідно до преамбули Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 3817-ІХ цей Закон визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України.

Відповідно до термінів, наведених у статті 1 вказаного Закону єдиний реєстр ліцензіатів та місць обігу пального - складова інформаційно-комунікаційної системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, що містить перелік суб`єктів господарювання, яким надано ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним у розрізі суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на таких місцях на підставі наданих ліцензій.

Ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.

Статтею 29 Закону № 3817-ІХ визначено основні вимоги до оптової та роздрібної торгівлі пальним.

Так, роздрібна торгівля пальним здійснюється суб`єктом господарювання за наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним.

Відповідно до частин 3, 5 статті 29 цього Закону суб`єкти господарювання здійснюють оптову або роздрібну торгівлю пальним виключно у споживчій тарі об`ємом до 5 літрів включно без отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, на право роздрібної торгівлі пальним, на право зберігання пального.

Суб`єкти господарювання отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.

Відповідно до пункту 22 частини 2 статті 73 Закону № 3817-ІХ до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: роздрібна торгівля пальним без наявності ліцензії - 45 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , яка здійснила безпосередньо продаж 11.11.2024, виконувала роботи на підприємстві на підставі договору на виконання робіт № 31/10 з 01.11.2024 по 25.11.2024 (а.с. 92-93). Відповідно до умов якого, виконавець (Венгер В.В.) зобов`язується надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених договором, а замовник прийняти і оплатити дані послуги. За даним договором виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги: перевірка відповідності товаросупровідних документів; перевірка кількісних характеристик товару, що находять на склад замовника та обік і систематизація товаросупровідних документів.

Як слідує з матеріалів справи, з метою притягнення ОСОБА_1 за викрадення пального до адміністративної відповідальності фермерське господарство зверталося з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Про вказані обставини свідчить і письмове пояснення ОСОБА_1 від 05.11.2025, надане Локачинському суду, у якому остання вказувала на те, що 11.11.2024 приїхали до підприємства невідомі особи та попросили заправити автомобіль, оскільки директор був відсутній, то вона вирішила вкрасти пальне у кількості 9,5 л, яке зберігалось у бочці підприємства та реалізувала його цим невідомим особам (а.с. 28).

З метою притягнення ОСОБА_1 за викрадення пального до адміністративної відповідальності фермерське господарство звернулося з відповідною заявою до правоохоронних органів та відповідно до постанови Локачинського районного суду Волинської області від 18.12.2024 по справі № 931/873/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності (а.с. 16).

Отже, у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_1 , яка виконувала роботи на нашому підприємстві на підставі договору на виконання робіт відбулася реалізація пального всупереч волі підприємства.

Суд звертає увагу на те, що в акті перевірки відсутні будь-які докази реалізації підприємством пального, окрім проведеної працівниками контрольно-розрахункової операції.

Не надані такі докази відповідачем і в ході судового розгляду справи.

Судом встановлено, що паливо для потреб фермерського господарства зберігаються та обліковуються в бочці. Відпуск пального відбувається згідно журналу відпуску ПММ. Паливно-мастильні матеріальні обліковуються на підприємстві на рахунку 203.

Первинні документи, а саме оборотно-сальдові відомості по пальному, облік надходження та видачі пального наявні на підприємстві.

Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку, що фермерське господарство не здійснює роздрібну торгівлю пальним, тому підстав для отримання в контролюючому органі ліцензії на роздрібну торгівлю пальним у нього не було.

Оскільки факт реалізації пального позивачем без наявності ліцензії не доведений відповідачем належними та допустимими доказами, тому правові підстави для застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій у вигляді штрафу за порушення вимог пункту 2 статті 29 Закону № 3817-ІХ відсутні. З огляду на що, винесене податкове повідомлення-рішення від 25.12.2025 № , яким застосовані штрафні санкції на суму 319500,00 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо відсутності з вини платника податку реєстрації акцизного складу, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це:

а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;

б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Відповідно до пункту «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України акцизний склад - це: приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.

Не є акцизним складом:

а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;

б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Критерій, визначений цим підпунктом, щодо загальної місткості ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не застосовується до ємностей суб`єктів господарювання, які є розпорядниками хоча б одного акцизного складу;

в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;

г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;

ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару;

Судом встановлено, що фермерське господарство отримало протягом 2024 року пальне в загальному обсязі 351,596 куб.м, така обставина визнається позивачем.

За висновками акту перевірки позивач допустив порушення підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України.

Згідно з цим підпунктом 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України платники податку - розпорядники акцизних складів зобов`язані, зокрема, зареєструвати усі акцизні склади - у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.

Відповідно до пункту 128-1.2 статті 128-1 ПК України відсутність з вини платника податку реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового платником податку - розпорядником акцизного складу - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 1 000 000 гривень.

З наведеного слідує, що обов`язок з реєстрації акцизних складів у системі електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового (СЕАРП) виникає у платника податку розпорядника акцизного складу. Невиконання цього обов`язку з вини розпорядника акцизного складу має наслідком притягнення його до відповідальності згідно з пунктом 128-1.2 статті 128-1 ПК України.

В свою чергу, порядок ліцензування виробництва, оптової та роздрібної торгівлі пальним і зберігання пального регулюється Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

Згідно зі статтею 1 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» під місцем зберігання пального розуміється місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; під зберіганням пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик.

Отож, акцизний склад визначений як місце/територія, де розпорядник акцизного складу провадить відповідну господарську діяльність з пальним.

У наведеному пункті «б» підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК України законодавець зробив виключення, навівши такі критерії, які дозволяють вважати приміщення або територію такими, що не є акцизним складом, а саме: 1) загальна місткість розташованих ємностей на кожній з них для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 куб.м; 2) суб`єкт господарювання (не стосується платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 куб.м (не враховується обсяг пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії); 3) суб`єкт господарювання пальне використовує виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.

Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 12.03.2024 у справі № 160/8390/22.

Щодо твердження контролюючого органу про те, що позивачем не зареєстровано акцизний склад, то суд до уваги не приймає, враховуючи наступне.

Основним видом господарської діяльності ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» є вирощування зернових культур, бобових культур і насіння олійних культур.

З метою здійснення господарської діяльності позивач придбаває пальне в обсягах для власних потреб.

Як слідує з матеріалів справи, згідно оборотно-сальдових відомостей по рахунку № 203, звіту «Аналіз по закупці», протягом 2024 року ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» отримало у загальному обсязі 351 595,540 літрів (351,596 кубічних метрів) пального.

Для зберігання пального виключно для потреб власного споживання позивач має резервуар/ємність (бочку) для зберігання пального загальною місткістю 6000 л, який використовується для зберігання палива виключно для заправки і виконання транспортної роботи власних автомобілів.

Наявність ємності/резервуару для палива, як основних засобів товариства, підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 203.

Суд зазначає, що акт фактичної перевірки від 12.11.2024 не містить жодних відомостей про перевірку наповненості, замір ємності. Відповідач не надав суду жодних доказів того, яка загальна місткість резервуару/ємності для зберігання пального, що знаходились за адресою: с. Крухиничі, вул. Луцька, 37б, станом на момент проведення фактичної перевірки

Більш того, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що послуг із зберігання пального чи продажу пального іншим особам за період, що охоплювався перевіркою позивач не надавав та не здійснював.

Актом перевірки було зафіксовано факт продажу (здійснена контрольна закупка) пального в кількості 10 л по ціні 47 грн за 1 літр.

Проте, як було зазначено судом, ОСОБА_1 , яка здійснила безпосередньо продаж 11.11.2024, виконувала роботи на підприємстві на підставі договору на виконання робіт № 31/10 з 01.11.2024 по 25.11.2024 (а.с. 92-93). Відповідно до умов якого, виконавець (Венгер В.В.) зобов`язується надати замовнику послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах, передбачених договором, а замовник прийняти і оплатити дані послуги. За даним договором виконавець зобов`язується за завданням замовника надати послуги: перевірка відповідності товаросупровідних документів; перевірка кількісних характеристик товару, що находять на склад замовника та обік і систематизація товаросупровідних документів.

Як слідує з матеріалів справи, дозволу на продаж пального ОСОБА_1 фермерське господарство не надавало та права здійснювати реалізацію остання не мала. З метою притягнення ОСОБА_1 за викрадення пального до адміністративної відповідальності фермерське господарство зверталося з відповідною заявою до правоохоронних органів.

Про вказані обставини свідчить і письмове пояснення ОСОБА_1 від 05.11.2025, надане Локачинському суду, у якому остання вказувала на те, що 11.11.2024 приїхали до підприємства невідомі особи та попросили заправити автомобіль, оскільки директор був відсутній, то вона вирішила вкрасти пальне у кількості 9,5 л, яке зберігалось у бочці підприємства та реалізувала його цим невідомим особам (а.с. 28).

Права здійснювати реалізацію остання не мала. З метою притягнення ОСОБА_1 за викрадення пального до адміністративної відповідальності фермерське господарство звернулося з відповідною заявою до правоохоронних органів та відповідно до постанови Локачинського районного суду Волинської області від 18.12.2024 по справі № 931/873/24 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 51 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності (а.с. 16).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що контролюючий орган не довів наявності у ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» порушень вимог підпункту 230.1.2 пункту 230.1 статті 230 ПК України, оскільки позивач не є розпорядником акцизного складу з огляду на те, що розміщені на його території ємності для зберігання пального не перевищують 200 куб.м. та використовував його лише для власних потреб.

Кріт того, суд звертає увагу на те, що аналіз положень статті 109 ПК України дає можливість зробити висновок про те, що податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом, і порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України, а необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення, у випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2 - 123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2 125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, є встановлення контролюючими органами вини особи.

Положеннями статті 112 ПК України передбачено, що особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності. Особа не може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення інакше, як на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом.

У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків. Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством. Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

Таким чином, застосування до ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» штрафу в розмірі 1000000,00 грн відповідно до податкового повідомлення-рішення від 25.12.2024 № є протиправним, з огляду на те, що умовою застосування такого виду відповідальності є відсутність реєстрації акцизного складу саме з вини платника податків, водночас вина позивача щодо не реєстрації окремого акцизного складу матеріалами перевірки та матеріалами справи не підтверджується.

Стосовно порушення підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України, суд враховує наступне.

За правилами підпункту 212.3.4 пункту 212.3 статті 212 ПК України особи, які здійснюватимуть реалізацію пального, підлягають обов`язковій реєстрації як платники податку контролюючими органами за місцезнаходженням юридичних осіб, місцем проживання фізичних осіб - підприємців до початку здійснення реалізації пального.

За приписами підпункту 213.1.12 пункту 213.1 статті 213 ПК України об`єктами оподаткування є операції з реалізації будь-яких обсягів пального понад обсяги, що отримані від інших платників акцизного податку, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних; ввезені (імпортовані) на митну територію України, що засвідчені належно оформленою митною декларацією; вироблені в Україні, реалізація яких є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 213.1.1 цього пункту, що підтверджені зареєстрованими акцизними накладними в Єдиному реєстрі акцизних накладних.

Пунктом 117.3 статті 117 ПК України передбачено, що здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку у порядку, передбаченому цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу на юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців у розмірі 100 відсотків вартості реалізованого пального.

Оскільки в ході судового розгляду даної справи судом встановлено, що позивач не є підприємством, що здійснює реалізацію пального, тому в останнього були відсутні законні підстави для реєстрації платником акцизного податку.

Відтак, застосування до ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» штрафу в розмірі 470,00 грн відповідно до податкового повідомлення-рішення від 25.12.2024 № є протиправним.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

На думку суду, відповідач належними та допустимими доказами не довів правомірність оскаржуваних податкових повідомленьрішень від 25.12.2024 №, № та №, а тому вони підлягають визнання протиправними та скасуванню.

Щодо розподілу судових витрат між сторонами суд зазначає таке.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений судовий збір в сумі 15839,64 грн відповідно до платіжної інструкції № 890 від 11.04.2025 (а.с. 9).

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 20000,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За приписами частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як вбачається із договору про надання правової допомоги від 10.04.2025, акту про надані послуги №3 від 05.05.2025, рахунку-фактури №3 від 02.05.2025, платіжної інструкції № 962 від 05.05.2025, адвокатом Гаврильчак-Кметь К.А. для ФГ «АГРОТРЕЙД-ПСС» були надані адвокатські послуги на загальну суму 20 000,00 грн., що складаються із: складання, підписання та подання позовної заяви (7 год), вартістю 14000 грн; складання, підписання та подання відповіді на відзив на позовну заяву (3 год) вартістю 6000 грн. вартість однієї години роботи становить 2000 грн.

В той же час, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд зазначає, що предметом позову є податкові повідомлення-рішення, які винесені за наслідками проведення однієї фактичної перевірки; спірні правовідносини регулюються нормами ПК України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню і застосуванню адвокатом, не передбачають. При цьому такі послуги, як складання, підписання та подання відповіді на відзив на позовну заяву охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України (зокрема, складність справи, яку розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження; час, який об`єктивно необхідно було витратити на підготовку позовної заяви, зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг), на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. Решту витрат повинен понести позивач.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 134, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, на підставі Податкового кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Фермерського господарства «АГРОТРЕЙД-ПСС» (45500, Волинська область, Володимирський район, селище Локачі, вулиця Польова, будинок 2, ) до Головного управління ДПС у Волинській області (43010, Волинська обл., м. Луцьк, Київський м-н, 4, код ЄДРПОУ ВП 44106679) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 25.12.2024 №, № та №.

Стягнути на користь Фермерського господарства «АГРОТРЕЙД-ПСС» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області судовий збір в сумі 15 839,64 грн (п`ятнадцять тисяч вісімсот тридцять дев`ять гривень 64 копійки) та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський