Справа № 358/930/25
Суддя: Романенко К. С.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 358/930/25 Провадження № 2-а/358/26/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Романенко К.С.,

за участю секретаря Шпак К.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом адвоката Ящука Леоніда Адамовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області та поліцейського відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУ НП в Київській області сержанта поліції Стоматова Максима Вячеславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:

06.06.2025 до Богуславського районного суду Київської області надійшов адміністративний позов адвоката Ящука Леоніда Адамовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області та поліцейського відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУ НП в Київській області сержанта поліції Стоматова Максима Вячеславовича, в якому просить:

- поновити строк для звернення до адміністративного суду з даним адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови поліцейського відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУНП в Київській області сержантом поліції Стоматова Максима Вячеславовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №4713825 від 12.05.2025 на ОСОБА_1 .

- постанову поліцейського відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУНП в Київській області сержанта поліції Стоматова Максима Вячеславовича від 12.05.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №4713825, згідно з якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП, скасувати.

- справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності у його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП.

- понесені позивачем судові витрати стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.06.2025, зазначену справу передано в провадження судді Богуславського районного суду Київської області Романенко К.С. (а.с.13).

Ухвалою суду від 13.06.2025 відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.17-18).

Учасники справи не надавали до суду клопотань про розгляд позову в загальному порядку.

19.06.2025 в порядку ст.162 КАС України, представником відповідача Головним управлінням Національної поліції у Київській області подано відзив на позовну заяву, у якому представник просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне. Згідно постанови серії ЕНА № 4713825 від 12.05.2025 про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Згідно вказаної постанови вбачається, що 12 травня 2025 року о 15 годині 15 хвилин на вул.Ярослава Шинкаренка в м. Богуслав Київської області позивач керував транспортним засобом ВАЗ 21099 н.з. НОМЕР_1 та не мав при собі посвідчення водія, та реєстраційний документ на вище вказаний транспортний засіб. Було встановлено, що відсутність посвідчення водія та документів на транспортний засіб є тотожним з непред`явленням вищевказаних документів. Разом з тим у тексті адміністративного позову ОСОБА_1 не заперечує факту ненадання працівникам поліції відповідних документі та не вказує, яким чином, на його думку, насправді відбувалися події, а зазначає лише на недостатність доказів для винесення постанови і наводить посилання на норми законодавства та практику судочинства. Саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Отже, неточності, на які вказує позивач у своєму позові, не є тим дефектом адміністративного акту, що впливає на зміст прийнятого рішення. Така ж правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2018 року по справі № 826/11623/16 та від 14.08.2018 року по справі № 826/15341/15. Доводи позивача, що останній мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки не буде доведено, що зупинка його транспортного засобу була законною, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи. Невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненому правопорушенні, слід розцінювати як спосіб уникнення ним адміністративної відповідальності при накладенні адміністративного стягнення. Із врахуванням наведеного, зазначає, що поліцейський, керуючись наявними доказами та нормами власної дискреції, виніс законну та правомірну постанову, а відтак відсутні підстави для задоволення позову. Правова позицію Головного управління Національної поліції в Київській області щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, буде направлена до суду окремим документом, після отримання відповідних доказів. Крім того, звертають увагу на те, що інспектор як посадова особа і працівник органу Національної поліції при розгляді справи і накладенні адміністративного стягнення діє не самостійно, а від імені органу Національної поліції.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд прийшов до наступних висновків.

Щодо строку звернення та вимоги про поновлення строку.

Відповідно до ч.2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

06.06.2025 до Богуславського районного суду Київської області надійшов адміністративний позов адвоката Ящука Леоніда Адамовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області та поліцейського відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУ НП в Київській області сержанта поліції Стоматова М.В., в якому просили суд поновити строк на оскарження та скасувати постанову серії ЕНА серія ЕНА №4713825 від 12.05.2025.

Оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення була винесена 12.05.2025. Позивач пропустив строк оскарження, оскільки отримав постанову поштою 27.05.2025, що суд визнає як поважну причину.

Отже, суд дійшов висновку, що строк оскарження постанови про адміністративне правопорушення пропущений позивачем з поважних причин та підлягає поновленню.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджено паспортом № НОМЕР_2 виданим 16.12.2019, орган що видав 7122 (а.с. 6).

12 травня 2025 року поліцейським відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУНП в Київській області сержантом поліції Стоматовим М.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №4713825 від 12.05.2025, відповідно до якої, 12.05.2025 13:47:22, в м. Богуслав по вул. Ярослава Шинкаренка (Кільцева) водій керуючи автомобілем не мав при собі посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб, чим порошив п. 2.1 ПДР. На підставі вищевказаної постанови позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. (а.с. 8).

Як вбачається з наданого суду відеозаписом з відео реєстратора службового автомобіля та боді-камери, зафіксовано, що працівники поліції підійшли до автомобіля марки «ВАЗ 21099» НОМЕР_1 , який рухався в м. Богуслав по вул. Ярослава Шинкаренка (Кільцева) та зупинився на узбіччі, з якого вийшов водій ОСОБА_1 та почав спілкуватись із працівниками поліції. ОСОБА_1 не надав на вимогу поліцейського реєстраційні документи на транспортний засіб та посвідчення водія. У ході розмови неодноразово поясняв, що він сам зупинився на узбіччі дороги, а потім вимагав від поліцейських пояснити причину зупинки, згодом сказав, що не керував автомобілем, при цьому поводив себе зухвало. ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу.

Вважаючи свої права порушеними зазначеною постановою, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі за текстом ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством (пункт 1.9).

Відповідно до пп.пп. "а", "б", "ґ" п. 2.1 ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з пп. «а» п. 2.4 ПДР, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як установлено частиною 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу у розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм слідує, що відповідно до законодавства України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Позивач зазначає, що відносно нього протиправно складено постанову про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 12 травня 2025 року о 13 год. 47 хв. в м. Богуслав по вул. Шинкаренка (Кільцева) керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21099» НОМЕР_1 не мав при собі посвідчення водія та реєстраційних документів на транспортний засіб, чим порушив п.2.1 Правил Дорожнього руху України, що беззаперечно підтверджується постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ЕНА №4713825 від 12.05.2025, яка була винесена поліцейським відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУНП в Київській області сержантом поліції Стоматовим М.В. та відеозаписом на компакт-диску DVD-R.

Постановою серії ЕНА № 4233398 від 09 березня 2025 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425, 00 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 був зобов`язаний надати працівникам поліції на їх вимогу для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але цього не зробив.

Разом з тим, судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено обставини того, що на вимогу працівника патрульної поліції позивач не пред`явив документи, визначені п. 2.1 ПДР України, а отже в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Натомість, позивачем, в порушення вимог ст. 71 КАС України, до адміністративного позову не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про незаконність винесеної щодо нього постанови. Відтак, доказів на підтвердження позовних вимог позивачем суду надано не було.

Незгода позивача з притягненням його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що, на вимогу поліцейського щодо надання посвідчення водія, реєстраційного документа на транспортний засіб він не виконав, у зв`язку із тим, що зупинення його транспортного засобу було здійснено з порушенням вимог чинного законодавства, адже поліцейський не повідомив йому про причину зупинки.

Згідно з п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Так, відповідно до пункту 2.1«а» та 2.1«б» Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб.

Пунктом 2 ч. 1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (одна із вичерпного переліку підстав).

Частиною 4 ст.8 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Водійське посвідчення є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус в частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами та уповноважені особи Національної поліції наділені повноваженнями перевірки таких документів.

Отже, водій при керуванні транспортним засобом зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom» будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Право органів Національної поліції перевіряти наявність посвідчення водія кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такий документ.

Як вбачається з відеозапису інспектор поліції роз`яснив водію причину зупинки та неодноразово пропонував пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом, проте позивач вимоги працівника поліції не виконав та посвідчення водія не пред`явив.

При цьому відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 25.09.2019 в адміністративній справі №127/19283/17, притягнення позивача до відповідальності та накладення стягнення за частиною 1статті 126 КУпАП є обґрунтованим, навіть коли факт невиконання вимог ПДР не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Доводи позивача, про те, що доказів вчинення ним будь-яких порушень, внаслідок яких у інспектора виникало право вимагати від позивача пред`явити документ на транспортний засіб, суд до уваги не приймає, оскільки зазначені обставини не є підставою для визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП України, а наведені позивачем у своєму адміністративному позові обставини про відсутність вчинення адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що матеріали справи не містять доказів порушення ним ПДР, оскільки такі його твердження спростовуються дослідженою постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, так і відеозаписом з відео реєстратора службового автомобіля та боді-камери, з яких вбачається, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом і на вимогу працівників поліції відмовився надати посвідчення водія та технічний паспорт.

Інші доводи, зазначені позивачем на підтвердження позовних вимог, не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують висновків суду та не суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Оцінюючи вищевказані докази в сукупності, суд вважає, що відповідач довів правомірність прийнятої постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.126 КУпАП, та накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу.

При цьому враховується практика Європейського суду з прав людини, згідно з якою будь яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (OHalloran and Francis v. the United Kingdom), заяви №15809/02 і № 25624/02).

Крім того, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Судом встановлено, що оскаржувана постанова серії ЕНА №4713825 від 12.05.2025 була винесена поліцейським ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області (м. Богуслав) сержантом поліції Стоматовим Максимом Вячеславовичем.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 13 Закону України «Про Національну поліцію» систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліцією; 2) територіальні органи поліції.

До складу апарату центрального органу управління поліції входять організаційно поєднані структурні підрозділи, що забезпечують діяльність керівника поліції, а також виконання покладених на поліцію завдань.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про Національну поліцію» територіальні органи поліції утворюються як юридичні особи публічного права в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах, районах у містах та як міжрегіональні (повноваження яких поширюються на декілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи у межах граничної чисельності поліції і коштів, визначених на її утримання.

Головне управління Національної поліції у Київській області є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Головне управління Національної поліції у Київській області фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання.

У свою чергу Обухівське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області є районним територіальним підрозділом та входить до структури Головного управління Національної поліції у Київській області, а поліцейський ВП №2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області (м. Богуслав) сержант поліції Стоматов М.В. є посадовою особою вказаного органу.

Суд зазначає, що інспектор Стоматов М.В. є працівником структурного органу Головного управління Національної поліції у Київській області, та не є юридичної особою, а отже не може бути відповідачем у даній справі у розумінні КАС України.

За змістом ст. 24 Конституції України громадяни є рівними перед законом; не може бути привілеїв за будь-якими ознаками.

З огляду на викладене, оскаржувана постанова винесена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлений законодавством, стягнення накладено в межах санкції ч. 1 ст. 126 КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та вважає, що при прийнятті оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню.

У відповідності до положень ст. 139 КАС України суд відносить судові витрати за рахунок позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, ст.ст. 126, 251 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 7, 8,9, 72-78,241-246,286,293 КАС України

ВИРІШИВ:

Поновити позивачу строк на оскарження постанови серія ЕНА №4713825 від 12.05.2025.

Відмовити у задоволенні позовних вимог адвоката Ящука Леоніда Адамовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області та поліцейського відділення поліції №2 (м. Богуслав) Обухівського РУП ГУ НП в Київській області сержанта поліції Стоматова Максима Вячеславовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя К. С. Романенко