Справа № 950/479/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 р.Справа № 950/479/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Бакланов Р.В., м. Лебедин, повний текст складено 25.04.25 року по справі № 950/479/25

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1 третя особа Лебединський відділ державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Лебединського районного суду Сумської області з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), Лебединського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту Лебединський ВДВС, третя особа), у якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № СУ/2198/2024 від 28.11.2024 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП, та накладення на позивача штрафу у розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень;

- провадження по адміністративній справі № СУ/1489/2024 від 12.09.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладення на позивача штрафу у розмірі 17000,00 грн закрити;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору 605,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про необґрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови № СУ/2198/2024 від 28.11.2024 про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, оскільки будь-яких доказів, які б підтверджували факт оповіщення ОСОБА_1 про необхідність з`явитись 21.10.2024 о 09 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріали справи не містять, що унеможливлює притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вищевказаною нормою.

Звернув увагу, що всупереч положень статей 248, 278, 280, 285 КУпАП оскаржувана постанова не містить жодних відомостей про те, яке саме правопорушення вчинив позивач, коли та ким було вручено ОСОБА_1 повістку про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якою метою, наявність чи відсутність свідків, що свідчить про її протиправність та наявність підстав для скасування.

Наполягав, що сама по собі постанова про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Крім того, зауважив, що копія спірної постанови не направлялась рекомендованим листом у встановленому законодавством порядку, а доказів причин неможливості її надсилання у 3-денний строк з моменту винесення матеріали справи не містять.

Також, ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправно здійснено розгляд справи за відсутності позивача, при цьому, не повідомлено його заздалегідь про дату, час та місце такого розгляду, що у свою чергу призвело до порушення права ОСОБА_1 на правову допомогу адвоката, передбаченого статтею 268 КУпАП.

Враховуючи вищевикладене, переконував, що допущення суб`єктом владних повноважень процедурних порушень, зокрема, розгляд справи за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, час та місце судового розгляду, є самостійною, безумовною підставою для скасування постанови про притягнення такої особи до відповідальності.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 25 квітня 2025 року у справі № 950/479/25 залишено без задоволення позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення № СУ/2198/2024 від 28.11.2024, а постанову про накладення адміністративного стягнення - без змін.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25.04.2025 по справі № 950/479/25 та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити, скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 28.11.2024 № СУ/2198/2024 за ч. 3 ст. 210 КУпАП щодо ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення, а провадження у справі закрити; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати; розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі апелянта та його представника.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що висновки суду першої інстанції про належне оповіщення ОСОБА_1 про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_4 є такими, що не відповідають дійсності, оскільки жодних належних та допустимих доказів отримання позивачем повістки про необхідність прибути 21.10.2024 на 9 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_3 матеріали справи не містять.

Так, долучена до відзиву на позовну заяву копія розписки про отримання повістки № 1269 не підписувалась позивачем, а такі графи як «документ, який посвідчує особу», «РНОКПП», «особистий підпис громадянина» є незаповненими, що спростовує доводи про її отримання. Такі обставини ставлять під сумнів існування такої повістки взагалі.

Крім того, всупереч положень статті 256 КУпАП ІНФОРМАЦІЯ_2 не складався протокол про притягнення особи до адміністративної відповідальності, що свідчить про допущення відповідачем встановленої законодавством процедури, що є додатковою підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Повідомив про намір понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання, про причини неявки до суду не повідомили.

Позивач в апеляційній скарзі просив розгляд справи здійснювати за його відсутності та відсутності представника.

Відповідно до частини 3 статті 268 та частини 2 статті 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до розписки до повістки № 1296 ОСОБА_1 19 жовтня 2024 року отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09.00 год. 21 жовтня 2024 року, для взяття на військовий облік, уточнення облікових даних, визначення придатності на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Підтвердженням отримання повістки є особовий підпис ОСОБА_1 .

З дослідженого Акту про доставлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення передбачене статтями 210, 210-1 КУпАП від 22 листопада 2024 року № 2/7526, встановлено, що поліцейським СРПП ВП №3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, в порядку передбаченому статтею 259 КУпАП до ІНФОРМАЦІЯ_3 був доставлений ОСОБА_1 та відносно нього було складено матеріали справи про адміністративне правопорушення по ч. 3 ст. 210 КУпАП серія СУ № 2198/2024.

Також 22 листопада 2024 року було складене повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення серія СУ № 2198/2024, яке було вручене особисто ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис. Відповідно до повідомлення ОСОБА_1 був повідомлений про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 11 год. 30 хв. 28 листопада 2024 року у ІНФОРМАЦІЯ_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

28.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 винесена постанова № СУ/2198/2024 (а.с. 15,17), якою притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 по ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у сумі 17000 грн.

Відповідно до постанови, 22.11.2024 о 15:59 під час прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 було встановлено, що ОСОБА_1 в порядку, передбаченому пунктом 21 п, за повісткою від 19.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 (визначена дата прибуття) 21.10.2024 о 09.00, про що був повідомлений належним чином), не прибув, про важні причини неприбуття, передбачені пунктом 23 постанови Кабінету Міністрів України від 16 05.2024 № 560, в порядку, передбаченому пунктом 24 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, не повідомив, і таким чином своїми умисними діями що виразились у тривалому, неперервному невиконанні обов`язків, передбачених та покладених на нього законом, а саме не виконанні ним вимог абзаців першого, другого, шостого частини 10 статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу", підпункту 2 пункту 1 Правил військового обліку, призовників військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, вчинив триваюче правопорушення, яке припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок або виконанням обов`язку відповідним суб`єктом, вчинивши таке правопорушення в особливий період.

Оскільки ОСОБА_1 28.11.2024 на розгляд його справи не прибув, будучи своєчасно і належним чином повідомлений, такий розгляд відбувся без його участі, а постанова у справі про адміністративне правопорушення була направлені ОСОБА_1 поштою.

Не погодившись із винесеною ІНФОРМАЦІЯ_2 постановою, позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання її протиправною та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність порушення прав позивача при притягненні його до адміністративної відповідальності, оскільки позивач не надав розумних пояснень невиконання своїх обов`язків визначених Конституцією України, Законів України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які полягали у не явці по повістці до ТЦК та СП.

Судом відхилено доводи позивача про наявність в оскаржуваній постанові розбіжностей, як таких, що не спростовують у його діях складу правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП.

Судом зауважено, що оскаржувана постанова містить відомості про неявку позивача по повістці без поважних причин. Окрім того, позивач був повідомлений 22.11.2024 про розгляд справи, призначеної на 28.11.2024, а відтак, до моменту розгляду міг подати усі можливі докази у обґрунтування поважності причин неявки, з`явитися для уточнення, але цього не зробив.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Так, спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок притягнення ОСОБА_1 на підставі постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 28.11.2024 № СУ/2198/2024 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП у зв`язку з порушенням правил військового обліку щодо неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 210 КУпАП порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного слідує, що для кваліфікації дій за частиною 3 статті 210 КУпАП необхідним є встановлення наявності кваліфікуючої ознаки правопорушення - вчинення такого порушення в особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі по тексту Закон № 2232-XII).

Згідно із статтею 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.

Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та діє станом по сьогоднішній день.

Згідно із Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022, було оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Враховуючи те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 було оголошено проведення загальної мобілізації, колегія суддів зазначає, що на момент притягнення позивача до адміністративного правопорушення (28.11.2024) діяв особливий період.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначення засад організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів регулює Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі по тексту Закон № 3543-XII).

Відповідно до абзацу 1 частини 1 та частини 3 статті 22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Аналіз вищенаведеної норми права дозволяє дійти висновку, що у розумінні частини 1 та частини 3 статті 22 Закону № 3543-XII обов`язок з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, виникає у громадянина України у разі: взяття його, як військовозобов`язаного чи резервіста, на військовий облік, визначення його призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до абзацу 2 пункту 56 «Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 березня 2002 р. № 352 (далі по тексту Положення № 352) оповіщення громадян про призов на строкову військову службу та їх прибуття на призовні дільниці здійснюється за розпорядженнями керівників районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за формою згідно з додатком 17. Конкретні строки явки до призовних дільниць установлюються районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки в повістках за формою згідно з додатком 18, вручення яких проводиться через відповідні органи місцевого самоврядування, керівників підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти, незалежно від підпорядкування і форми власності. Повістки громадянам можуть також вручатися безпосередньо посадовими особами районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Розпорядження керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки розсилається відповідним органам місцевого самоврядування, керівникам підприємств, установ, організацій, у тому числі закладів освіти.

Згідно з абзацом 3 частини 9 статті 29 Закону № 2232-XII поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених норм слідує, що громадянин за умови призову його на строкову військову службу повинен прибути за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, вказані у повістці, а у разі неможливості прибуття, повідомити ІНФОРМАЦІЯ_4 про поважність причин не прибуття за повісткою.

Відповідно до пункту 1 «Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 (далі по тексту Положення № 154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно із пунктом 8 Положення № 154 завданнями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації, керівництво військовим обліком призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, здійснення контролю за його станом, зокрема в місцевих держадміністраціях, органах місцевого самоврядування та в органах, що забезпечують функціонування системи військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (крім СБУ та розвідувальних органів України), забезпечення в межах своїх повноважень адміністрування (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя) та ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) (районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), проведення заходів з приписки громадян до призовних дільниць, призову громадян на військову службу, проведення відбору кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом, участь у відборі громадян для проходження служби у військовому резерві Збройних Сил, підготовка та проведення в особливий період мобілізації людських і транспортних ресурсів, забезпечення організації соціального і правового захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори до Збройних Сил (далі - збори), ветеранів війни та військової служби, пенсіонерів з числа військовослужбовців Збройних Сил (далі - пенсіонери) та членів їх сімей, участь у військово-патріотичному вихованні громадян, здійснення інших заходів з питань оборони відповідно до законодавства.

Згідно із пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", здійснюють ознайомлення громадян України з їх правами та обов`язками під час взяття на військовий облік, направлення для проходження базової військової служби, призову на військову службу та проходження зборів, а Центральне управління та регіональні органи СБУ, відповідні підрозділи розвідувальних органів України - під час призову на військову службу та проходження зборів; оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); здійснюють фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також можуть використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Реєстру (крім співробітників СБУ та розвідувальних органів України, військовозобов`язаних та резервістів, які перебувають у них на військовому обліку); ведуть на відповідній території облік підприємств, які залучаються до виконання мобілізаційних завдань, а також облік людських і транспортних ресурсів, призначених для задоволення потреб оборони

Відповідно до частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Положеннями статті 254 КУпАП визначено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається зі змісту спірної постанови, в якості нормативної підстави порушення позивачем правил військового обліку відповідачем зазначено абзаци перший, другий та шостий частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункт 2 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, а фактичною не прибуття позивача за повісткою від 19.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 21.10.2024 о 09.00 год, про що той був повідомлений належним чином, про поважні причини неприбуття, передбачені пунктом 23 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 не повідомив.

В свою чергу, позивач наполягав, що його не було оповіщено про необхідність прибуття 21.10.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а тому, відповідно, в нього був відсутній обов`язок такої явки.

Отже, з метою повного та всебічного розгляду даної справи необхідним є з`ясування факту належного інформування позивача про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_6 21.10.2024 за викликом.

В якості підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, ІНФОРМАЦІЯ_2 надано повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення від 22.11.2024 № СУ/2198/2024, акт про доставлення особи, яка вчинила адміністративне правопорушення № 2/7526 від 22.11.2024, копії фіскальних чеків, трекінг відправлення, розписку про отримання повістки.

Колегія суддів зазначає, що на виконання пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Дослідивши наявну в матеріалах справи розписку про отримання повістки на ім`я ОСОБА_1 колегією суддів встановлено, що позивач був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_3 одночасно з метою : для взяття на військовий облік, уточнення облікових даних, визначення призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду, на 21.10.2024 о 09 год 00 хв.

Отже, відповідачем водночас вказано усі чотири підстави для виклику по повістці, що є порушенням принципу правової визначеності, оскільки позбавляє особу розуміння з якою саме метою її викликають до ІНФОРМАЦІЯ_3 : (1) для взяття на військовий облік, (2) уточнення облікових даних, (3) визначення призначення на особливий період, чи (4) для направлення для проходження медичного огляду.

Крім того, такий документ не містить відомостей ані про документ, на підставі якого було встановлено особу позивача, а також його РНОКПП, ані адреси місця явки за викликом, ані повної адреси позивача (назви області, району, населеного пункту, квартири).

До того ж, зазначений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_4 у розписці телефон (нібито позивача), не відповідає контактному телефону, який вказано ОСОБА_1 власноруч у позові. А доказів того, що телефон у розписці є телефоном позивача відповідачем не надано.

Також, слід зауважити, що долучена до матеріалів справи розписка про отримання повістки взагалі не відповідає затвердженій у Додатку 1 до Порядку № 560 формі, зокрема в ній відсутні такі дані, як конкретна мета виклику, адреса ІНФОРМАЦІЯ_4 , до якого викликається особа, а також година вручення такої розписки позивачу.

Колегія суддів зауважує, що інших документів чи доказів, які б підтверджували обставини вручення позивачу повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 (відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки, а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки) до матеріалів справи долучено не було.

Відтак, враховуючи що наявна в матеріалах справи розписка про отримання повістки не відповідає встановленій Додатком 1 до Порядку № 560 формі, містить недоведені відомості щодо номеру телефону позивача, при цьому заповнена не у повному обсязі (не вказано документ, на підставі якого було встановлено особу позивача, а також його РНОКПП, адреса місця явки за викликом, повна адреса позивача (не має назви області, району, населеного пункту, квартири)), слід дійти висновку про відсутність у матеріалах справи доказів належного повідомлення ОСОБА_1 у передбачений законом спосіб про необхідність з`явитись на 21.10.2024 о 9 год 00 хв до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За таких обставин, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що розбіжності у документах, про які зазначає позивач не спростовують наявність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Крім того, особливістю справ про адміністративні правопорушення є те, що обов`язок із доказування покладається саме на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень.

Рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.

Порушення норм процесуального права, недотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення суб`єктом владних повноважень (в даному випадку начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 ) при складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання адміністративної відповідальності особи, яка вчинила правопорушення, оскільки унеможливлює врахування судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, наданих відповідачем доказів.

В контексті спірних правовідносин, враховуючи повне заперечення позивача факту отримання ним повістки, відповідач на виконання частини 2 статті 77 КАС України має довести належними доказами існування такого факту, та як наслідок належне інформування позивача про обов`язок його явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Разом з цим, за встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не було доведено вжиття усіх заходів, спрямованих на інформування позивача про обов`язок з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_6 , а відтак, твердженням позивача про не отримання ним повістки під час апеляційного перегляду справи залишились неспростованими відповідачем та наявними в матеріалах справи доказами.

Таким чином, вина ОСОБА_1 , яка полягала в умисному невиконанні правил військового обліку, не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП.

В контексті наведеного, колегія суддів вважає за доречне звернути увагу на суттєвий розмір штрафу, що у свою чергу, покладає на ІНФОРМАЦІЯ_4 вимогу належним чином пересвідчитись у сповіщенні особи про необхідність прибути за викликом. Підставою для накладення адміністративного стягнення може бути визнана виключно умисна поведінка направлена на ухилення від обов`язку прибути по повістці. Відсутність ж доказів обізнаності особи про існування повістки, за умови її добросовісної поведінки, не може бути підставою для накладення адміністративного стягнення.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що надані відповідачем докази не доводять факту повідомлення позивача про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є підставою для скасування спірної постанови.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Наведеним положенням кореспондують норми статті 293 КУпАП, якими регламентовано повноваження органу, який розглядає скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Так, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю, що зумовлює прийняття рішення про задоволення вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та не доведення факту вчинення адміністративного правопорушення, на яке послався апелянт знайшло підтвердження під час апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає, що рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25.04.2025 по справі № 950/479/25 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).

Водночас, відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду на рівні 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, розмір судового збору, який підлягає сплаті становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 01.01.2025 року - 3028,00 грн.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання даного позову, становив 605,60 грн., а відтак, розмір судового збору, який підлягав сплаті позивачем за подання апеляційної скарги становив 726,72 грн (605,60*1,5*0,8).

Згідно з наявною в матеріалах справи квитанцією (а.с. 19) ОСОБА_1 сплачено судовий збір за подання адміністративного позову в розмірі 605,60 та сплачено судовий збір згідно з квитанцією від 31.05.2025 за подання апеляційної скарги в розмірі 924,75 грн.

Колегія суддів роз`яснює позивачу, що у відповідності до статті 7 Закону України «Про судовий збір» позивач не позбавлений права подання до суду окремого клопотання про повернення судового збору, надмірно сплаченого за подання апеляційної скарги в розмірі 198,03 грн.

Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції за результатами розгляду даної справи дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям постанови про задоволення позову, керуючись статтею 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальному розмірі 1332,32 грн (605,60+726,72).

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 25.04.2025 по справі № 950/479/25 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № СУ/2198/2024 від 28.11.2024 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

Провадження по адміністративній справі № СУ/1489/2024 від 12.09.2024 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 17000,00 грн закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 1332,32 грн (одна тисяча триста тридцять дві) грн 32 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій Я.М. Макаренко