Справа № 160/1336/25
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 рокуСправа №160/1336/25

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення №42/д від 13.12.2024р. та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

17.01.2025р. через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Міністерства оборони України та, з урахуванням уточненої позовної заяви від 18.02.2025р., просить:

- визнати протиправним та скасувати пункт 9 рішення, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 13.12.2024р. №42/д про повернення на доопрацювання документів ОСОБА_1 , яка проживала однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу з загиблим воїном ОСОБА_2 для призначення одноразової грошової допомоги;

- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця ОСОБА_2 , з яким вона проживала однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що оспорюваним рішенням відповідач повернув на доопрацювання подані нею документи з двох підстав, а саме: позивачка відповідно до наданих документів не відноситься до одного з подружжя, тобто не є членом сім`ї загиблого - ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця ОСОБА_2 ; позивачкою не надано доказів перебування на утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 з посиланням на те, що рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29.02.2024р., яке набрало законної сили 01.04.2024р., не встановлює, що позивачка перебувала на його утриманні. Позивачка вважає, що таким рішенням ОСОБА_3 порушила її законні права на отримання одноразової грошової допомоги, встановленої постановою КМУ №168 від 28.02.2022р., незважаючи на те, що вона проживала сім`єю з військовослужбовцем ОСОБА_2 як чоловік та жінка, вважає, що посилання Комісії щодо не знаходження її на утриманні військовослужбовця ОСОБА_2 є надуманим та помилковим. Позивачка зазначила, що вона знаходилась у шлюбних відносинах з ОСОБА_2 з липня 2016р. до 10.04.2023р. (по час призову) та сумісно проживали за адресою: АДРЕСА_1 , проживали як чоловік та дружина, вели сумісно господарство, мали сімейний бюджет та займалися благоустроєм житла, шлюб у відділі РАГС не укладали, від шлюбних відносин у них народився син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте, оскільки позивачка з ОСОБА_2 були у сварці, то запис про батька сина було вчинено відповідно до вимог ч.1 ст.135 СК України. ОСОБА_2 з приводу свого батьківства заяви до РАГСу не подавав, позивачка зазначила, що у період до 17.01.2023р. знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення останньою трирічного віку, тому у цей період перебувала на утриманні ОСОБА_2 . Після загибелі чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_1 вона звернулася з відповідними заявою та позовом до суду про визнання факту батьківства ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнання факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за результатами розгляду яких рішеннями судів від 29.02.2024р. у справі №178/163/24, від 25.07.2024р. у справі №208/3366/24 її заява та позов були задоволені, а саме: було зобов`язано відділ РАГС внести зміни до актового запису №62 щодо батьківства ОСОБА_2 та визнано факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з липня 2016р. по 10.04.2023р. позивачки та ОСОБА_2 , вказані судові рішення нею були надані разом із заявою про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги, однак Комісією не були враховані. Окрім того, позивачка вказала і на те, що Законом від 09.12.2023р. №3515-ІХ було розширено перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, внесені зміни до ст.16-1 Закону №2011-ХІІ, за якими до членів сім`ї загиблих (померлих) осіб, віднесли також і жінку, з якою загибла особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови, що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, позивачка вважає, оскільки вона проживала з військовослужбовцем ОСОБА_2 як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період з липня 2016р. по 10.04.2023р., який був призваний до ЗСУ і загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вона має право на призначення та отримання згаданої вище одноразової грошової допомоги з урахуванням внесених змін 09.12.2023р. до Закону №3515-ІХ, так як її заява була розглянута комісією 13.12.2024р. Також позивачка зазначила, що суд може зобов`язати Комісію з метою відновлення порушених прав позивачки прийняти рішення на користь позивачки, оскільки наявні докази для прийняття такого рішення не передбачають діяти Комісії на власний розсуд згідно ч.3 ст.245 КАС України. Позовні вимоги обґрунтовані позивачкою і правовими позиціями викладеними у постановах Верховного Суду від 17.04.2019р. у справі №456/1258/17, від 23.04.2020р. у справі №686/8440/16-ц, рішенням Конституційного Суду України від 03.06.1999р. №5-рп/1999. У відповіді на відзив від 06.03.2025р. представник позивачки послався на ті самі ж обставини та підстави, які наведені і у позові (а.с.50-56, 79-81).

Ухвалою суду від 10.02.2025р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, розгляд даної справи було призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 11 березня 2025 року та зобов`язано відповідача надати суду відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст.162,261 Кодексу адміністративного судочинства України; надати докази на підтвердження того, що рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29.02.2024р. у справі №178/163/24 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, яке стосується загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 не має юридичного значення з посиланням на норми матеріального права, виходячи з вимог ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України(а.с.40).

26.02.2025р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні даного позову відмовити посилаючись на те, що відповідно до пункту 3 Порядку №975, пункту 2 Постанови №168 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть. ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому саме на цю дату застосовується законодавство щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги. Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 26.10.2016р. №564, яким затверджено Положення про Комісію Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, встановлено, що згадана Комісія Міністерства оборони України уповноважена, зокрема, приймати рішення про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги. А відповідно до ст.16-1 Закону №2011-ХІІ ( у редакції на день смерті ОСОБА_2 17.08.2023р.) право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Тобто, законом встановлено, що члени сім`ї та особи, з якими військовослужбовець проживав без реєстрації шлюбу, до цієї категорії не відносяться. Відповідач вказав, що позивачка не надала документів на підтвердження того, що вона входить до кола осіб, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги. Відповідно до наданих документів заявниці, вона не відноситься до одного з подружжя загиблого, який не одружився вдруге, рішенням суду від 29.02.2024р. у справі №178/163/24 було встановлено лише факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а не факт перебування на утриманні загиблого військовослужбовця. Також відповідач зазначив і про те, що згідно до ст.21 Сімейного кодексу України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. А відтак, відповідач вважає, що встановлення рішенням суду факту спільного проживання із загиблим військовослужбовцем може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття статусу члена його сім`ї для одержання гарантій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» (постанова Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №809/1346/17). Крім того, представник відповідача вказав і на те, що за згаданим вище судовим рішенням було встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачки та ОСОБА_2 у період з липня 2016р. по 10.04.2023р., а не по день загибелі військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також у позові позивачка посилалася і на те, що у період перебування її у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вона перебувала на утриманні ОСОБА_2 , що підтверджено Витягом з наказу від 30.06.2020 №454 о/с Департаменту патрульної поліції НП України, проте, її сину ОСОБА_4 виповнилося 3 роки 17.01.2023р., ще до призову ОСОБА_2 на військову службу, що спростовує інформацію про перебування позивачки на утриманні ОСОБА_2 на день його загибелі; сповіщення сім`ї №2/КР/2250 від 18.08.2023р. також було направлено матері ОСОБА_2 , а не позивачці, як члену сім`ї. З огляду на викладене, відповідач вважає позовні вимоги позивачки безпідставними та необґрунтованими, тому у задоволенні позову просив відмовити (а.с.71-73).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді Конєвої С.О, у щорічній відпустці згідно довідок Управління персоналом суду №194 від 21.04.2025р., №280 від 18.06.2025р., розгляд даної справи було продовжено згідно до вимог ст.121 Кодексу адміністративного судочинства України до 30.06.2025р. (а.с.87).

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 30.06.2025р., тобто у межах строку, визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Із наданих учасниками справи документів, судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянин України ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 10.04.2023р. був призваний на військову службу за мобілізацією та проходив військову службу у Збройних Силах України по посаді стрільця-снайпера 2 штурмового відділення 3 штурмового взводу 2 штурмової роти НОМЕР_1 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється учасниками справи.

Як вбачається зі змісту копії Сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_4 №2/КР/2550 від 18.08.2023р. надісланого на адресу ОСОБА_6 (матері військовослужбовця) повідомлено, що її син, солдат в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , захищаючи територіальну цілісність та державний суверенітет України, загинув біля н.п. Бахмут Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.11-зворот).

Днем смерті (загибелі) військовослужбовця ОСОБА_2 згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 22.08.2023р. є 17 серпня 2023 року (а.с.10).

Надалі, за заявою громадянки України ОСОБА_1 судом було встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період з липня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з загиблим у зоні військових дій ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить зміст рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29.02.2024р. у справі №178/163/23, яке набрало законної сили 01.04.2024р., копія якого наявна у справі (а.с.17-19).

Також за позовом ОСОБА_1 рішенням Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25.07.2024р. у справі №208/3366/24 щодо внесення змін до актового запису про народження дитини було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали як сім`я, вели домашнє господарство, проживали за однією адресою, народили та виховували сина ОСОБА_4 , 2020 року народження, що підтверджується копією наведеного рішення (а.с.20-23).

За відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, зазначене судове рішення набрало законної сили 30.08.2024р.

На підставі згаданих судових рішень, які набрали законної сили, ОСОБА_1 (позивачка у справі) звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про призначення та отримання одноразової грошової допомоги як цивільна дружина загиблого військовослужбовця ОСОБА_2 , до якої були надані всі належні документи, у тому числі, і наведені судові рішення, про що свідчить зміст уточненого позову від 18.02.2025р.(а.с.54-зворот).

13.12.2024р. Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, було прийняте рішення у формі протоколу №42/д, за пунктом 9 якого, Комісія дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги позивачки з наступних підстав, а саме:

- у редакції статті 16-1 Закону №2011-ХІІ, чинній на дату смерті військовослужбовця, зазначено, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один з подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого), проте, відповідно до наданих документів, заявниця (позивачка у справі) не відноситься до одного з подружжя;

- за поданими документами неможливо встановити чи є вона непрацездатною (особою з інвалідністю) і перебувала на утриманні загиблого;

- підтверджуючих документів про право на призначення пенсії у разі втрати годувальника або факт призначення даного виду пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на розгляд Комісії не надано;

- рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області (справа №178/163/24 від 29.02.2024р.), яке набрало законної сили 01.04.2024р. про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з липня 2016р. по 10 квітня 2023р. не встановлює факт, що має юридичне значення, про перебування на утриманні ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

За викладеного, Комісія дійшла висновку, що документи ОСОБА_1 слід повернути на доопрацювання з метою надання документів, які відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» підтверджують, що вона перебувала на утриманні загиблого (копій документів, виданих Пенсійним Фондом України, які підтверджують право на призначення пенсії в разі втрати годувальника або факт призначення пенсії за загиблого, судового рішення про встановлення факту перебування на його утриманні на дату загибелі), що дають право на отримання одноразової грошової допомоги про що свідчить копія Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України від 13.12.2024р. №42/д (а.с.7-8).

Вважаючи наведений пункт 9 згаданого вище рішення відповідача, оформленого протоколом №42/д від 13.12.2024р. про повернення документів на доопрацювання для призначення одноразової грошової допомоги, поданих ОСОБА_7 , протиправним, позивачка звернувся з даним позовом до суду.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши доводи та давши їм належну правову оцінку, проаналізувавши норми чинного законодавства України, оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Закон України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Припасами ст. 16 № 2011-XII (в редакції, чинній станом на час смерті військовослужбовця ОСОБА_2 17.08.2023р.) визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з пп.1-2 п. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується зокрема у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.

Частиною 3 статті 16-2 Закону №2011 визначено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.

В свою чергу, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.

Постановою Кабінету Міністрів України Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану від 28.02.2022 №168 визначено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з приписами статті 16-1 Закону №2011 (у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця ОСОБА_2 17.08.2023р.) у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Частиною 9 ст.16-3 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання наведених приписів Закону, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. №975 було затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок №975).

Пунктом 1 цього Порядку №975 визначено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

У відповідності до пункту 5 Порядку №975 визначено розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця.

За приписами пункту 2 Порядку №975 передбачено, що допомога, що одноразова грошова допомога, що не призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку №975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, - дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть.

Також і згідно пункту 2 Постанови КМУ №168 визначено, що особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть його реалізувати протягом трьох років з дня виникнення у них такого права. Днем виникнення такого права є дата, зазначена у свідоцтві про смерть особи, зазначеної у пунктах 1-1-2 цією постанови.

Тобто, із аналізу наведених приписів законодавства (у редакції, чинній на дату смерті військовослужбовця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ), слідує, що вказаним Законом №2011-ХІІ було визначено коло осіб, які набувають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану, розмір якої визначено Постановою КМУ від 28.02.2022р. №168 і до такого кола осіб належали: батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Зазначений перелік є вичерпним.

При цьому, вказаними нормами визначено, що одноразова грошова допомога, що не призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

В свою чергу, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, - дата смерті, зазначена у свідоцтві про смерть.

Відтак, до правовідносин, які виникли у даній справі, слід застосовувати законодавство про призначення одноразового грошової допомоги, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто, у даному випадку, на дату смерті військовослужбовця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначене спростовує доводи позивачки про необхідність застосування до даних правовідносин змін внесених 09.12.2023р. Законом №3515-ІХ, оскільки наведені зміни набрали законної сили 29.03.2024р. та не мають зворотної дії в часі, тому не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли 17.08.2023р. в силу ст.58 Конституції України.

Так, із наявних в матеріалах справи копій документів, судом встановлено, що позивачка звернулася до відповідача із заявою про призначення та виплату їй одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану, як особа, яка є одним із подружжя (цивільною дружиною) загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовця ОСОБА_2 на підтвердження чого надала копію рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29.02.2024р. у справі №178/163/24 (а.с.17-19).

Зі змісту наведеного рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 29.02.2024р. у справі №178/163/24 видно, за ним було встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період з липня 2016 року по 10 квітня 2023 року ОСОБА_1 із загиблим у зоні військових дій ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 (а.с.17-19).

Тобто, зазначеним судовим рішенням встановлено факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з положеннями частини 2 статті 21 Сімейного кодексу України передбачено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

А відтак, враховуючи те, що у даних правовідносинах підлягають застосування норми вищенаведеного чинного законодавства, які діяли на дату смерті військовослужбовця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є датою виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у членів його сім`ї, суд приходить до висновку, що встановлення рішенням суду факту спільного проживання позивачки та загиблого військовослужбовця може впливати на виникнення та припинення окремих цивільних прав та обов`язків, однак не створює підстав для набуття позивачкою статусу члена його сім`ї для одержання гарантій, передбачених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Аналогічний правовий висновок узгоджується із висновками, викладеними у пункті 30 постанови Верховного Суду від 06.07.2022р. у справі №809/1346/17, які є релевантними і до правовідносин у даній справі у відповідності до вимог ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачка не має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану, розмір якої визначено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, оскільки позивачка не є одним із подружжя, який не одружився вдруге, як це передбачено статті 16-1 Закону №2011, у редакції, чинній на дату смерті військовослужбовця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, судом враховується те, що дійсно у подальшому законодавець Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 №3515-IX виклав статтю 16-1 Закону №2011-XII у редакції, в якій відповідно до пункту 4 цієї статті передбачив, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови того, що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Вказані зміни набрали чинності 29.03.2024р., а відповідно, його норми не мають зворотної в дії в часі та не можуть розповсюджувати свою дію на момент виникнення правовідносин у даній справі, які виникли 17.08.2023р.

Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності до пункту 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 у справі №1-7/99 де зазначено, що за загальним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, із наведеного слід дійти висновку, що внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» від 09.12.2023 №3515-IX у статтю 16-1 Закону №2011-XII не породжують у позивачки права на отримання такої допомоги, так як право на її отримання пов`язано безпосередньо із певною подією - загибеллю (смертю) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, що у спірних відносинах мало місце 17.08.2023 року.

А зважаючи на те, що на час смерті військовослужбовця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Законом №2011-XII не надавалося право особі, яка не перебувала у шлюбі з загиблим військовослужбовцем на отримання зазначеної допомоги, при цьому, набуття права на отримання такої допомоги пов`язано безпосередньо із певною подією - загибеллю (смертю) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, суд приходить до висновку, що позивачка не мала «законних сподівань» на отримання такої допомоги.

Наведене правозастосування міститься і у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025р. у справі №160/30378/24.

З огляду на викладене, обґрунтовані правові підстави для визнання протиправним та скасування пункту 9 оспорюваного рішення відповідача, оформленого протоколом від 13.12.2024р. №42/д, у адміністративного суду відсутні.

У відповідності до вимог ч.1, ч.4 ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання ст.76 наведеного Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, ч.1 ст.77 наведеного Кодексу, покладає обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Разом з тим, позивачкою та її представником у ході судового розгляду даної справи протиправність рішення відповідача, оформленого протоколом № 1/в від 12.01.2024р. (п.9), про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги позивачці, з урахуванням аналізу вищенаведених обставин та приписів чинного законодавства, жодними належними, достатніми і допустимими доказами не було доведено.

Не можуть бути покладені в основу даного судовому рішення, тому відхиляються судом, аргументи позивачки з приводу того, що вона проживала з військовослужбовцем ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з липня 2016 року до 10.04.2023 року, що встановлено судовим рішенням від 29.02.2024р. у справі №178/163/24, з огляду на висновки Верховного Суду викладені у його постанові від 06.07.2022р. у справі №809/1346/17, які наведені вище.

Окрім того, у контексті встановленого згаданим судовим рішенням факту проживання позивачки однією сім`єю з військовослужбовцем ОСОБА_2 у період з липня 2016р. по10.04.2023р. при розгляді згаданої справи Криничанським районним судом Дніпропетровської області не досліджувалося питання того, що позивачка проходить службу в органах поліції (згідно наказу ДПП НП України від 30.06.2020р. №454 о/с) та має обов`язок подавати щорічні декларації, у яких зазначати членів сім`ї, з якими вона проживає однією сім`єю та веде спільний побут.

Так, у ході розгляду даної справи адміністративним судом на офіційному сайті НАЗК були досліджені відомості, які містяться у щорічних деклараціях позивачки за вказаний період, де у складі членів сім`ї позивачка не зазначала гр. ОСОБА_2 , як свого цивільного чоловіка, а відтак, встановлений факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_2 у вказаний період, є сумнівним.

Відтак, правова оцінка, надана Криничанським районним судом Дніпропетровської області при розгляді справи №178/163/24 встановленому факту проживання позивачки однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з липня 2016р. по 10 квітня 2023 року при розгляді даної справи, з урахуванням встановлених вище судом обставин не декларування позивачкою спільного проживання з ОСОБА_2 як члена сім`ї у вказаний період, не є обов`язковою для адміністративного суду у відповідності до вимог ч.7 ст.78 КАС України.

Судом критично надається оцінка і аргументам позивачки з приводу того, що у період перебування її у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку її сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (згідно до витягу з наказу ДПП НП України від 30.06.2020р. №454 о/с) вона перебувала на утриманні ОСОБА_2 , з огляду на те, що наведений витяг з наказу підтверджує лише факт перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною, а відтак, наведений витяг з наказу не є належним доказом, що підтверджує перебування позивачки у період декретної відпустки на утриманні ОСОБА_2 .

Судом враховується і те, що Сповіщення сім`ї №2/КР/2550 від 18.08.2023р. про те, що військовослужбовець ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 як члену його сім`ї було скеровано його матері ОСОБА_6 , що свідчить про те, що у своїх документах, оформлених під час призову на військову службу у ТЦК та СП, військовослужбовець ОСОБА_2 позивачку, як члена своєї сім`ї, не зазначав.

Також і згідно змісту наданих судових рішень вбачається, що позивачка розпочала вживати заходи щодо оформлення шлюбних відносин, які мали місце між нею та ОСОБА_2 лише після смерті ОСОБА_2 , тобто, після 17.08.2023р.

Наведений аналіз встановлених судом обставин у цій справі у своїй сукупності дає підстави суду зробити висновок про те, що фактично, не проживаючи однією сім`єю з військовослужбовцем ОСОБА_2 на момент його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать зміст проаналізованих її щорічних декларацій за згаданий вище період, які містяться на офіційному сайті НАЗК, де вона не зазначала ОСОБА_2 як члена своєї сім`ї - цивільного чоловіка, з урахуванням приписів ст.16-1 Закону №2011-ХІІ, які були чинними на дату смерті військовослужбовця ОСОБА_2 -17.08.2023р., позивачка на отримання одноразової грошової допомоги, встановленої ст.16-1 Закону №2011-ХІІ, жодних законних правових підстав не мала.

Не заслуговують на увагу і посилання позивачки на правові позиції Верховного Суду, викладені у його постановах від 17.04.2019р. у справі №456/1258/17, від 23.04.2020р. у справі №686/8440/16-ц, оскільки наведені у них правові висновки не є подібними до даних правовідносин, а відтак, не можуть бути і застосовними у даній справі за приписами ч.5 ст.242 КАС України.

Інші аргументи позивачки вивчені судом, проте не беруться до уваги, оскільки зроблених вище висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття відповідачем оспорюваного припису за критеріями, переліченими у ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що при прийнятті вищевказаного п.9 оспорюваного рішення, оформленого протоколом від 13.12.2024р. №42/д, відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Таким чином, судом не встановлено, а позивачкою не підтверджено та не доведено жодними доказами, порушення відповідачем прав та інтересів позивачки при прийнятті оспорюваного п.9 рішення, оформленого протоколом від 13.12.2024р. №42/д, а тому у адміністративного суду підстави для його визнання протиправним та скасування відсутні.

Окрім того, слід зазначити, що оскільки суд не знайшов обґрунтованих правових підстав для визнання протиправним та скасування пункту 9 оспорюваного рішення, оформленого протоколом №24/д від 13.12.2024р. про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, як основної позовної вимоги, то і позовні вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, які є похідними вимогами, також задоволенню не підлягають.

Статтями 6,7 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Приймаючи до уваги все вищевикладене у задоволенні позову позивачеві слід відмовити повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України лише при задоволенні позову судові витрати покладаються на суб`єкта владних повноважень.

Однак, виходячи з того, що у суду відсутні будь-які правові підстави для задоволення даного позову, то і судові витрати позивачки по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн., понесені згідно квитанції до платіжної інструкції №100 від 14.01.2025р. (а.с.7,27) не підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суб`єкта владних повноважень, виходячи з вимог ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 52, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення №42/д від 13.12.2024р. та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивачку згідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, або протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва