Справа № 160/11548/25
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
22 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій просить:
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу роботи за вислугу років періоди роботи з 25.09.1992 року по 02.08.2021 рік в Публічному акціонерному товаристві «Дніпровський металургійний комбінат», зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 , призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 21.03.2025 р. - з дня подачі мною заяви про нарахування пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що він 21 березня 2025 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 27.03.2025 року ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017 року - не менше 12 років 06 місяців. Додатково повідомлено про період з 25.09.1992 року по 02.08.2021 року, який не зарахованого до спеціального стажу роботи.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 27.03.2025 року про відмову йому в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки він досяг пенсійного віку, має необхідний страховий та спеціальний стаж, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2025 року для розгляду адміністративної справи №160/11548/25 визначено суддю Олійника В.М.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

29 квітня 2025 року на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області направлено ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками.

30 квітня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області отримано ухвалу про відкриття провадження по справі та примірник позовної заяви з додатками, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в системі "Електронний суд", яка міститься в матеріалах справи.

07 травня 2025 року на адресу суду через систему "Електронний суд" від представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надійшов відзив на позовну заяву вх.№23835/25, в якому представник відповідача-2 з позовними вимогами, викладеними в позовній заяві не погоджується та вважає їх необґрунтованими з наступних підстав.

Згідно пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначений Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років професії і посади робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників.

Згідно роз`яснення «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» №804 від 25.03.2003 Управління пенсійного забезпечення Міністерства праці та соціальної політики України, відповідно до пункту «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» деякі категорії працівників, які безпосередньо займаються організацією перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, мають право на пенсію за вислугу років, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Пенсія за вислугу років призначається за зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Починаючи з 04 червня 2019 року право на пенсію за вислугу років згідно із статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначається з урахуванням вимог щодо вислуги років та стажу, що були передбачені законодавством на 11.10.2017 року, щодо віку - визначеного на дату призначення пенсії.

Вік позивача: 55 років.

Страховий стаж позивача складає: 38 років 05 місяців 01 день.

Стаж позивача як робітника локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо займаються організацією перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах станом на 10.10.2017 року складає 00 років 00 місяців 00 днів.

Відповідно до пункту 20 Порядку для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: період, що зараховуються до спеціального стажу;

Форма уточнюючої довідки затверджена додатком 5 до Порядку №637.

ОСОБА_1 надана архівна довідка від 25.06.2024 року №Л-21/2-09/917 про роботу складачем поїздів в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» за період з 25.09.1992 року по 02.08.2021 року, яка не відповідає формі Додатку №5 затвердженого Постановою від 12.08.1993 року №637.

Підприємство ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» знаходиться в стані припинення.

Для зарахування вказаного періоду роботи до спеціального стажу необхідно надати уточнюючу довідку, яка відповідає формі Додатку №5 затвердженого постановою від 12.08.1993 року №637.

Призначення пенсії на підставі некоректних документів є юридично недійсним.

Отже, оскільки ОСОБА_1 не має необхідного стажу по вислузі років, тому відсутні законні підстави для призначення пенсії.

З урахуванням викладеного, представник відповідача-2 просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття провадження, відповідач-1 відзиву на позовну заяву не надав, із заявами та клопотаннями на адресу суду не звертався.

Відповідно до частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вищезазначене, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 - позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30 вересня 1992 року ОСОБА_1 працював на умовах повного робочого дня виконував роботи в наступні періоди:

- з 25.09.1992 року по 30.06.1996 року виконував роботу за професією «складач поїздів 4 розряду» залізничного цеху (Записи №3-4);

- з 01.07.1996 року по 30.11.2012 року переведено за професією «складач поїздів 5 розряду» залізничного цеху (Записи №4-6);

- з 01.12.2012 року по 29.08.2020 року переведений в управління залізничного транспорту складачем поїздів 5 розряду (Записи №7-10);

- з 30.08.2020 року по 01.08.2021 року переведений на посаду помічника машиніста тепловоза (Записи №10-11);

- з 02.08.2021 року по 03.08.2021 року звільнений у зв`язку з переведенням до ПРАТ «ДКХЗ» та прийнятий в управління залізничного транспорту служба експлуатації станція Західна помічником машиніста тепловоза (Записи №11-12);

- з 02.01.2022 року по 16.01.2023 року переведений в управлінні залізничного транспорту цех експлуатації станція Доменна помічником машиніста тепловоза (Записи №13-15);

- з 17.01.2023 року по 02.05.2024 року переведений в управлінні залізничного транспорту цех експлуатації станція Доменна складачем поїздів 5 розряду (Записи №15-16).

Крім того, в матеріалах справи міститься архівна довідка від 25.06.2024 року №Л-21/2-09/917 про роботу ОСОБА_1 складачем поїздів в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» за період з 25.09.1992 року по 02.08.2021 року.

21 березня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою, в якій просив призначити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 27.03.2025 року ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017 року - не менше 12 років 06 місяців.

Вік позивача: 55 років.

Страховий стаж позивача складає: 38 років 05 місяців 01 день.

Стаж позивача як робітника локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо займаються організацією перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах станом на 10.10.2017 року складає 00 років 00 місяців 00 днів.

Додатково повідомлено, що надана архівна довідка від 25.06.2024 року №Л-21/2-09/917 про роботу складачем поїздів в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» за період з 25.09.1992 року по 02.08.2021 року, не відповідає формі Додатку №5 затвердженого Постановою від 12.08.1993 року №637.

ОСОБА_1 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 27.03.2025 року про відмову йому в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону У країни «Про пенсійне забезпечення», оскільки він досяг пенсійного віку, має необхідний страховий та спеціальний стаж, які дають право на призначення пенсії за вислугу років, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пунктів 1, 6 частини 1 статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Судом встановлено, що станом на момент звернення до відповідача-1 з заявою про призначення пенсії за вислугу років позивач досяг віку 55 років.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 30 вересня 1992 року ОСОБА_1 працював на умовах повного робочого дня виконував роботи в наступні періоди:

- з 25.09.1992 року по 30.06.1996 року виконував роботу за професією «складач поїздів 4 розряду» залізничного цеху (Записи №3-4);

- з 01.07.1996 року по 30.11.2012 року переведено за професією «складач поїздів 5 розряду» залізничного цеху (Записи №4-6);

- з 01.12.2012 року по 29.08.2020 року переведений в управління залізничного транспорту складачем поїздів 5 розряду (Записи №7-10);

- з 30.08.2020 року по 01.08.2021 року переведений на посаду помічника машиніста тепловоза (Записи №10-11);

- з 02.08.2021 року по 03.08.2021 року звільнений у зв`язку з переведенням до ПРАТ «ДКХЗ» та прийнятий в управління залізничного транспорту служба експлуатації станція Західна помічником машиніста тепловоза (Записи №11-12);

- з 02.01.2022 року по 16.01.2023 року переведений в управлінні залізничного транспорту цех експлуатації станція Доменна помічником машиніста тепловоза (Записи №13-15);

- з 17.01.2023 року по 02.05.2024 року переведений в управлінні залізничного транспорту цех експлуатації станція Доменна складачем поїздів 5 розряду (Записи №15-16).

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення міститься також і в статті 48 Кодексу законів про працю України, згідно з якою трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року, передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Суд зазначає, що норми пункту 3 Порядку передбачають обов`язковість витребування уточнюючих довідок для підтвердження трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, в той час як у трудовій книжці позивача містяться записи про роботу позивача у спірні періоди та наявні дані про його посаду та зазначені реквізити документів, на підставі яких такі відомості внесені, відтак суд зазначає, що в даному випадку неврахування відповідачем-1 вказаних періодів до пільгового стажу (спеціального) роботи позивача є необґрунтованими.

Відповідно до Порядку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки №637, позивачем до матеріалів пенсійної справи надано архівну довідка від 25.06.2024 року №Л-21/2-09/917 про роботу ОСОБА_1 складачем поїздів в ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат» за період з 25.09.1992 року по 02.08.2021 року.

Наказом Міністерства праці України №58 від 29.07.1993 року затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Згідно пункту 1.1. цієї Інструкції трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (п.п.2.2 Інструкції).

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону (пункт 2.3 Інструкції).

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення (пункт 2.4. Інструкції).

Аналогічні вимоги містила Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162.2.10.

Окрім того, відповідно до вимог пункту 2.10 цієї Інструкції зазначено, що у розділі "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження", "Відомості про заохочення" трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний".

Відповідності до пункту 2.4 Інструкції "Про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 року, у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

При цьому, суд зазначає, що у відповідності до розділів ІІІ, ІV Порядку №22-1, відповідач наділений повноваженнями самостійно отримати необхідні документи, що відповідає принципу належного урядування і націлено на забезпечення органами Пенсійного фонду України реалізації громадянами їх конституційного права на пенсійне забезпечення.

Згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Суд зазначає, що витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу.

Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Суд зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, суд приходить до висновку, що неточності у заповненні трудової книжки або уточнюючій довідці не можуть бути підставою для виключення спірних періодів роботи зі спеціального стажу позивача, тому суд приходить до висновку про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 25.09.1992 року по 02.08.2021 року на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 від 30 вересня 1992 року.

Щодо підстав для призначення пенсії за вислугу років, суд виходить з наступного.

Згідно пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788 від 05.11.1991 року право на пенсію за вислугу років мають робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначений Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Постановою Кабінету Міністрів України №583 від 12 жовтня 1992 року «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років професії і посади робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників.

Згідно роз`яснення «Про деякі питання призначення пенсій на пільгових умовах та пенсій за вислугу років» №804 від 25.03.2003 року Управління пенсійного забезпечення Міністерства праці та соціальної політики України, відповідно до пункту «а» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» деякі категорії працівників, які безпосередньо займаються організацією перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті, мають право на пенсію за вислугу років, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

Списком професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо займаються організацією перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 року №583, передбачено:

- Бригадири магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій та штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів;

- Електромонтери і електромеханіки контактної мережі магістральних залізниць;

- Кондуктори вантажних поїздів;

- Кочегари паровозів і парових кранів на залізничному ходу;

- Майстри (шляхові, мостові, тунельні) магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів;

- Машиністи автомотрис і мотовозів;

- Машиністи і помічники машиністів паровозів і парових кранів на залізничному ходу;

- Машиністи і помічники машиністів тепловозів;

- Машиністи і помічники машиністів електровозів;

- Машиністи і помічники машиністів дизель-поїздів;

- Машиністи і помічники машиністів електропоїздів (секцій);

- Машиністи-інструктори локомотивних бригад;

- Механіки рефрижераторних поїздів (секцій);

- Монтери колії магістральних залізниць, зайняті на поточному утриманні, ремонті колій і штучних споруд на дільницях з інтенсивним рухом поїздів;

- Оглядачі вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу;

- Оглядачі-ремонтники вагонів магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу;

- Поїзні диспетчери і старші поїзні диспетчери;

- Регулювальники швидкості руху вагонів;

- Ремонтники штучних споруд магістральних залізниць на дільницях з інтенсивним рухом поїздів;

- Складачі поїздів;

- Слюсарі по ремонту рухомого складу магістральних залізниць, зайняті на пунктах технічного і комерційного) обслуговування вагонів станцій позакласних, 1 та 2 класу;

- Чергові по станціях позакласних і 1 класу, зайняті прийманням відправленням і пропусканням поїздів на дільницях магістральних залізниць з особливо інтенсивним рухом;

Чергові та оператори сортувальних гірок на станціях позакласних і 1 класу.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 27.03.2025 року ОСОБА_1 відмовлено в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017 року - не менше 12 років 06 місяців.

Вік позивача: 55 років.

Страховий стаж позивача складає: 38 років 05 місяців 01 день.

У контексті вимог статей 6, 8, 22, 46, 151-2 Конституції України, рішення Конституційного Суду України у справі №1-р/2020 щодо порушень частини першої статті 8 Конституції України внаслідок підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи мають враховуватись всіма суб`єктами владних повноважень.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак, суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини.

На думку Європейського суду з прав людини відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

У контексті предмету спору, Європейським судом з прав людини сформовано підхід щодо застосування принципу «належного урядування».

Так, в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Лелас проти Хорватії» (заява №55555/08) ЄСПЛ наголосив, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу (пункт 74).

Отже, принцип "належного урядування" без сумніву є дотичним і до означених пенсійних спорів. Адже особа-пенсіонер чи майбутній пенсіонер, як приватна особа, не має у своєму розпорядженні ані державного апарату, ані владних функцій. Зоною відповідальності саме держави є те, щоб пенсії при призначенні були правомірно нараховані та своєчасно поновлені й виплачені. І всі помилки та прорахунки в цій сфері є саме помилками, які могли з`явитись лише як наслідок порушення принципу «неналежного урядування».

Аналогічна правова позиція викладена у Рішенні Верховного Суду у справі №360/3611/20 від 21 квітня 2021 року.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 на час звернення з заявою про призначення пенсії досяг віку 55 років, мав страховий стаж роботи 38 років 05 місяців 01 день, у тому числі спеціальний стаж більш ніж 12 років 06 місяців, а отже суд приходить до висновку, що позивач має право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 27.03.2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», є протиправним та підлягає скасуванню.

Зважаючи на те, що відповідач-2 не застосував більш сприятливий закон, який передбачає право позивача на обумовлену роботою пенсію за вислугу років, суд вбачає за необхідне Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () з 21 березня 2024 року призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням зарахованого спеціального стажу з 25.09.1992 року по 02.08.2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 1211,20 грн., що документально підтверджується платіжною інструкцією АТ КБ "Приватбанк" №0.0..1 від 17 квітня 2025 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №46 від 27.03.2025 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», періоди роботи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з 25.09.1992 року по 02.08.2021 року на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 від 30 вересня 1992 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () з 21 березня 2024 року призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням зарахованого спеціального стажу з 25.09.1992 року по 02.08.2021 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України, до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.М. Олійник