Справа № 240/18984/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/18984/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України, в якій позивачка просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати індексації-різниці грошового забезпечення у фіксованій сумі 3506,55 грн щомісячно за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2022 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій сумі 3506,55 грн щомісячно, за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2022 року включно;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (надалі - Закон № 2050-ІІІ) за період з 01 липня 2018 року по дату виплати заборгованих сум.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивачка зазначає, що упродовж спірного періоду проходила службу у Державній установі "Центр пробації" (структурний підрозділ Державної кримінально-виконавчої служби України), куди була переведена з 01 липня 2018 року у зв`язку з реорганізацією органів виконання покарань та пробації, й відповідачем не нараховувалась та, відповідно, не виплачувалась індексація грошового забезпечення у твердій (фіксованій) сумі. Стверджує, що відповідно до положень пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (надалі - Порядок № 1078) спірна індексації підлягає виплаті як різниця між сумою індексації за лютий місяць 2018 року (4463,15 грн) та сумою підвищення доходу у березні 2018 року (956,60 грн), оскільки у березні 2018 року відповідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (надалі - Постанова № 704) грошове забезпечення позивачки зросло й склало 7896 грн (порівняно з лютим 6939,40 грн). Невиплата індексації грошового забезпечення, як доводить позивачка, зумовлює її наступну виплату із компенсацією втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати індексації грошового забезпечення у порядку Закону № 2050-ІІІ за період з 01 липня 2018 року по день фактичної виплати заборгованих сум.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позов не визнав. У відзиві на позовну заяву зауважує на тому, що Державна установа "Центр пробації" є новоутвореною юридичною особою та не є правонаступником Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації. По суті заявлених вимог, покликаючись на пункт 4 Постанови № 704 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 № 103, зазначає про те, що у зв`язку з підвищенням посадових окладів, базовий місяць для обрахунку індексу інфляції березень 2018 року, тому індексація грошового забезпечення виплачувалась позивачці починаючи з грудня 2018 року при досягненні індексу споживчих цін рівня більше 103 %. Оскільки індекс споживчих цін у березні 2018 становив 101,1 %, відповідачем проводилось нарахування індексації відповідно до законодавства, при цьому позивачкою наведено у позові невірний розмір індексу споживчих цін у гривнях. Належна виплата індексації грошового забезпечення не утворює, як доводить відповідач, й підстав для виплати позивачці компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Також, з посиланням на положення статті 233 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) у редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" (надалі - Закон № 2352-ІХ), чинної на час звернення позивачки до суду із заявленими вимогами, наполягає на пропущенні встановленого цією нормою трьохмісячного строку звернення до суду у такій категорії спорів. Стверджує, що одержуючи щомісячно грошове забезпечення позивачка беззаперечно була обізнана із нарахованими та виплачуваними сумами починаючи з січня 2020 року по дату звільнення зі служби. Оперуючи поняттями "дізнався" та "повинен був дізнатися" в аспекті вирішення питання щодо строку звернення до суду з позовом у своїх доводах покликається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі № 800/30/17, а також Верховного Суду в постановах від 08 серпня 2019 року у справі № 127/13736/16-а та від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19, наполягаючи на тому, що тривала пасивна поведінка позивачки свідчить на користь висновку щодо пропуску строку звернення до суду без поважних причин.

З таких підстав просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відповіді на відзив позивачка підкреслює, що предметом заявлених вимог є індексація-різниця грошового забезпечення у фіксованій сумі 3506,55 грн щомісячно за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2022 року, обґрунтованість яких підтверджено низкою судових рішень та судовою практикою Верховного Суду. Оскільки заявлені вимоги окреслено межами до набрання чинності Законом № 2352-ІХ, звернення до суду з цим позовом, як наполягає позивачка, необмежено строком.

Ухвалою суду від 31 березня 2025 року клопотання Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України про зупинення провадження у справі № 240/18984/24 залишено без задоволення.

Розглянувши доводи у позовній заяві та заперечення у відзиві на позов, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням такого.

ОСОБА_1 відповідно до наказу Державної установи "Центр пробації" від 26 червня 2018 року № 54/К на підставі пункту 9 статті 65 Закону України "Про Національну поліцію" та пункту 5 статті 36 КЗпП України, з 01 липня 2018 року призначена на посаду старшого інспектора сектору ювенальної пробації м. Житомира Корольовського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Житомирській області , яка направлена для подальшого проходження служби з Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції. Підстава: рапорт ОСОБА_1 , наказ Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції від 18 червня 2018 року № 187/ОС-18.

Упродовж спірного періоду позивачка проходила службу у відповідача, що підтверджується послужним списком.

Відповідно до довідки про нараховані та виплачені суми індексації за період з грудня 2018 року по грудень 2022 року, виданої Державною установою "Центр пробації" від 19 жовтня 2023 року № 8/2-408 позивачці з грудня 2018 року по грудень 2022 року нараховувалась поточна індексація грошового забезпечення, у загальному розмірі 21 118,41 грн (за виключенням періоду перебування у відпустці без збереження грошового забезпечення з 11 квітня по 31 травня 2022 року на підставі наказів Державної установи "Центр пробації" від 05 квітня 2022 року № 159/в та від 22 квітня 2022 року № 216/в).

Надаючи оцінку доводам відповідача та визначаючись у питанні дотримання позивачкою строку звернення до суду із заявленими у позові вимогами, суд враховує, що Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 наголосив, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33,34 Закону України "Про оплату праці" такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є складовою заробітної плати або формою матеріальної компенсації, що забезпечує збереження рівня їхніх доходів.

Визначаючись щодо нормативного регулювання строку звернення до суду у такій категорії адміністративних спорів суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23, за якими положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні над частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України). Такий підхід відповідає висновкам Конституційного Суду України, сформульованим у рішенні від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002, за змістом якого при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних зі спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних законах норм, може застосовувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівника.

Отже, під час визначення строків звернення до адміністративного суду для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, згідно з позицією Великої Палати необхідно застосовувати приписи статті 233 КЗпП України.

Своєю чергою, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до змін, внесених згідно із Законом № 2352-IX, тобто до 19 липня 2022 року, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Виходячи з принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2024 року у справі № 460/25695/23 дійшов висновку, що нові зміни в законодавстві, які обмежують термін звернення до суду з трудовими спорами до трьох місяців, не поширюються на події, які мали місце до 19 липня 2022 року. Зокрема, для стягнення заробітної плати, яка належала працівнику до цієї дати, залишається можливість звернення без обмежень у часі, згідно з попередньою редакцією закону.

Оскільки період заявлених позовних вимог щодо індексації грошового забезпечення з 01 липня 2018 року по 30 червня 2022 року охоплено дією норми частини другої статті 233 КЗпП України у редакції до 19 липня 2022 року, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати та всіх сум, що належать працівникові при звільненні у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, відсутні підстави вважати пропущеним позивачем строк звернення до суду із позовом у цій справі.

Надаючи правову оцінку правовідносинам сторін по суті спору щодо виплати спірної індексації грошового забезпечення суд, насамперед, зауважує на тому, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці".

Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

У разі виникнення спору щодо індексації грошових доходів, коло обставин, які є істотними для справи; факти, що підлягають установленню; характер спірних правовідносин; матеріальний закон, який їх регулює, - залежать від виду індексації, з приводу якої існує спір.

Як встановлено судом, з грудня 2018 року по грудень 2022 року позивачці нараховувалась поточна індексація грошового забезпечення, проте такі виплати не оспорюються позивачкою. За змістом заявлених вимог позивачка наполягає на тому, що в силу абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 має право на отримання "індексації-різниці" за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2022 року, а тому в аспекті спірної індексації-різниці суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21 надавав оцінку нормам абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078.

Згідно із викладеною позицією Верховного Суду, Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, "поточної" та "індексації-різниці".

Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 01 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абзац 2 пункту 1-1, абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абзац 2, 5 пункту 4 Порядку № 1078).

При цьому слід зазначити, що з 01 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Застосовуючи вказаний у справі № 400/3826/2 підхід та ураховуючи, що 01 березня 2018 року набрала чинності Постанова № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, з огляду на правила пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078 можна дійти висновку що березень 2018 року став місяцем підвищення доходу, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 право на отримання суми індексації-різниці виникає за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

З урахуванням викладених підходів Верховним Судом у постановах у від 23 березня 2023 року у справі № 400/3826/21, від 23 травня 2024 року у справі № 160/15411/23, від 06 червня 2024 року у справі № 380/14704/22, зазначено про те, що для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, суду належить встановити:

- розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А) (визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року);

- суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б) (визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку №1078));

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

Для правильного розрахунку суми можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 року потрібно визначити розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на березень 2018 року, а також величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, застосовуючи січень 2008 року як місяць підвищення доходу.

У постанові від 23 травня 2024 року у справі № 160/15411/23 Верховний Суд розрахував, що величина приросту індексу споживчих цін в березні 2018 року, застосовуючи січень 2008 року як місяць підвищення доходу, становить 253,3 %.

Верховний Суд зазначив, що оскільки станом на березень 2018 року величина приросту індексу споживчих цін становила 253,3 %, у березні 2018 року прожитковий мінімум складав 1762,00 грн, то сума можливої індексації грошового забезпечення в березні 2018 році, якби не відбулося чергового підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців, мала становити 4463,15 грн (1762,00 грн х 253,30 % / 100 = 4463,15 грн).

Повертаючись до обставин справи, що розглядається, суд з`ясував, що згідно із довідкою Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 09 червня 2025 року № 3.1-3/Мл нараховане та виплачене грошове забезпечення позивачки за лютий 2018 року становить 6939,40 грн, а саме: посадовий оклад 1450,00 грн; оклад за спеціальним званням (капітан) 120,00 грн; надбавка за вислугу років 30 % 471,00 грн; надбавка за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби 50 % 1020,50 грн; премія 190 % 3877,90 грн.

Грошове забезпечення позивачки за березень 2018 року згідно із довідкою Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації від 09 червня 2025 року № 3.1-4/Мл складає 7896,00 грн, а саме: посадовий оклад 4370,00 грн; оклад за спеціальним званням (капітан) 1270,00 грн; надбавка за вислугу років 40 % 2256,00 грн.

Отже, збільшення грошового доходу позивачки становить 956,60 грн, що є меншим розміру можливої індексації, тому є підставою для нарахування й виплати індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату індексації-різниці грошового забезпечення позивачки у фіксованій сумі 3506,55 грн (4463,15 грн - 956,60 грн) за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2022 року (за виключенням періоду перебування у відпустці без збереження грошового забезпечення) із врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 є обґрунтованими, а, відповідно, бездіяльність (а не дії як зазначено у позові) є протиправною. При цьому, визнання протиправною бездіяльності відповідача не свідчить про часткове задоволення позову у цій частині чи вихід за межі заявлених позовних вимог, а лише спрямоване на ефективний захист порушеного права позивачки з огляду на фактичні обставини справи, встановлені судом під час її розгляду.

В частині заявлених позовних вимог щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку із затримкою виплати спірної індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2018 року по день фактичної виплати суд виходить з того, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом № 2050-III.

Статтею 2 Закону № 2050-ІІІ визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (абзац п`ятий частини другої статті 2 Закону № 2050-III у редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Своєю чергою, індексація грошового забезпечення, зокрема, є компенсаторною складовою заробітної плати (грошового забезпечення), на чому наголошував Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013.

Аналіз наведених норм Закону № 2050-ІІІ дає підстави вважати, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Відповідно до статті 3 Закону України № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону України № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Суд зазначає, що використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється шляхом множення суми "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Тобто зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Такий підхід до розуміння зазначених норм права сформульовано Верховним Судом у постановах від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17, від 29 квітня 2021 року у справі № 240/6583/20 та підтримано й натепер, зокрема, у постановах від 28 жовтня 2024 року у справі № 420/2598/24 та від 20 грудня 2024 року у справі № 440/6875/24, висновки у яких є релевантними у цій справі.

Ба більше, такий висновок суду узгоджується із висновками Європейського Суду з прав людини у рішенні від 24 жовтня 2024 року у справі "Шемет проти України". Так, у цій справі під час провадження в Європейському суді з прав людини Уряд, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, в якій право позивача на компенсацію за невиплачену пенсію було визнано лише після того, як національні суди зобов`язали ПФУ перерахувати його пенсію, стверджував, що заявниця не могла вимагати компенсації за відсутності попереднього судового рішення, яке зобов`язувало ПФУ перерахувати її пенсію. Проте, Європейський суд з прав людини відхилив вказаний вище довід Уряду і зазначив, що з положень національного законодавства не випливає, що рішення національних судів щодо позову заявниці про компенсацію залежало від попереднього рішення, яке зобов`язувало ПФУ перерахувати її пенсію.

Враховуючи висновки суду у цьому судовому рішенні щодо права позивачки на спірну компенсаторну виплату грошового забезпечення (індексацію), за наведеного правового регулювання з урахуванням викладеної Верховним Судом правової позиції, суд вважає зобов`язаним відповідача виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення.

Відтак заявлені позовні вимоги і у цій частині суд визнає обґрунтованими.

За нормами частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності його дій у межах спірних правовідносин, а також докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що за встановлених обставин справи та викладеного у цьому рішенні праворегулювання з урахуванням правозастосовчої практики Верховного Суду позов належить задовольнити.

За відсутності документально підтверджених судових витрат, питання про їх розподіл суд не вирішує.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Державної установи "Центр пробації" Міністерства юстиції України (вул. Юрія Іллєнка, буд. 81, м. Київ, 04050, ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексації-різниці грошового забезпечення у фіксованій сумі 3506,55 грн щомісячно за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2022 року включно (за виключенням періоду перебування у відпустці без збереження грошового забезпечення).

Зобов`язати Державну установу "Центр пробації" Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у фіксованій сумі 3506,55 грн щомісячно за період з 01 липня 2018 року по 30 червня 2022 року включно (за виключенням періоду перебування у відпустці без збереження грошового забезпечення).

Зобов`язати Державну установу "Центр пробації" Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати відповідно до Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" за період з 01 липня 2018 року по дату виплати заборгованих сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

30.06.25