Справа № 947/3829/25
Суддя: Петренко В. С.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3829/25
Провадження № 2-а/947/80/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Полегенького Віталія Сергійовича звернулася до Київського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Одеській області, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕНА №3825844 від 09.01.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП та закрити провадження у справі, стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 09.01.2025 року близько 22:30 години працівником патрульної поліції інспектором 1 взводу 7 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, капралом поліції Скоп Олександром Сергійовичем за сигналом проблискових маячків спеціального транспортного засобу, було зупинено транспортний засіб Toyota Carina E номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 .

При цьому, позивач вказує, що після зупинки транспортного засобу Toyota Carina E номерний знак НОМЕР_1 на вимогу поліцейського, вона відстібнула ремінь для того, щоб дістати посвідчення водія з сумочки яка знаходилася на задньому сидінні автомобіля.

Також вказує, що первинна причина зупинки, яку було озвучено працівником поліції є неосвітлений номерний знак, яка в подальшому не підтвердилася.

Проте, працівником поліції відносно позивачки було складено постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3825844 за вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а саме порушення правил користування ременями безпеки.

З вказаною постановою позивачка не погоджується, вважає її не законною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки її вина не доведена, працівником поліції не було долучено жодних доказів вчинення нею вказаного правопорушення.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу адміністративну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 03.02.2025 року клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду із позовом про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення було залишено без задоволення. Визнано неповажними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до суду, зазначені у позовній заяві від 24.01.2025 року. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: надати заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням вагомих і переконливих аргументів, які б свідчили про наявність обставин об`єктивного і непереборного характеру, що створили суттєві перешкоди у реалізації позивачу належного йому права на звернення до суду упродовж строку, встановленого для цього законодавством, або ж взагалі унеможливили своєчасну реалізацію позивачем такого права, з наданням відповідних доказів на підтвердження зазначених у заяві обставин; зазначити в адміністративному позові ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України) відповідача. Роз`яснено позивачу, що якщо недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, не будуть усунуті у встановлений судом строк, позовна заява буде повернута відповідно до пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

11.02.2025 року від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, а також заява про поновлення процесуального строку, відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 не було порушено строку на оскарження постанови від 09.01.2025 року, оскільки вона звернувся до Київського районного суду м. Одеси вчасно, а саме 16.01.2025 року та 20.01.2025 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси (суддя Бескровний Я.В.) позов їй було повернуто та після усунення недоліків заяви, вона повторно звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 24.02.2025 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Полегенького Віталія Сергійовича про поновлення позивачу строку на оскарження постанови серії ЕНА №3825844 від 09.01.2025 року про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП було задоволено. Поновлено позивачу ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою. Прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Роз`яснено позивачу, що Управління патрульної поліції в Одеській області не є належним відповідачем у справі.

26.02.2025 року до канцелярії суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Полегенького Віталія Сергійовича надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області належним відповідачем - Департаментом патрульної поліції.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 27.02.2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Полегенького Віталія Сергійовича про заміну відповідача задоволено. Замінено у справі № 947/3829/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, неналежного відповідача - Управління патрульної поліції в Одеській області на належного відповідача - Департамент патрульної поліції (адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, ).

06.03.2025 року від представника Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , зазначає, що в обґрунтування власної позиції позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростували факт вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а саме обставин керування нею транспортним засобом будучі не пристебнутою ременем безпеки. На місці зупинки позивачка не заперечувала вказаного факту. За таких обставин, підстави для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення, відсутні. Також не погоджується з розміром витрат на правову допомогу.

У своїй відповіді на відзив, наданій суду, позивач зазначає, що не погоджується з твердженнями Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, просить скасувати оскаржувану постанову та задовольнити її позовні вимоги, оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження її винуватості, а сама постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення та обов`язок доказування вказаних в оскаржуваній постанові обставин, належить відповідачу, який зобов`язаний надати усі належні докази того, що його дії про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , є правомірними.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 09.01.2025 року працівником патрульної поліції інспектором 1 взводу 7 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції в Одеській області, капралом поліції Скоп Олександром Сергійовичем була винесена постанова ЕНА №3825844 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

У вказаній постанові серії ЕНА №3825844 від 09.01.2025 року інспектором було зазначено суть адміністративного правопорушення, а саме, що 09.01.2025 року Солодова Діана Олександрівна в м. Одесі по вул. М`ясоєдівській, 28 керувала транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки та була не пристебнута ременем безпеки, чим порушила п.2.3 в Правил дорожнього руху України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Відповідно до ч.1,2 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення Правил дорожнього руху України, зокрема, правопорушення передбачені ч. 5 ст. 121 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно п.2.3 «в» Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Разом з тим, відповідачем до суду не надано доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення і не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відтак, висновки відповідача, відображені в оскаржуваній постанові серії з приводу порушення позивачем п. 2.3 «в» Правил дорожнього руху є такими, що не підтверджено в установленому порядку належними та допустимими доказами.

Єдиними доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення є відеозапис, на якому не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, а такожсама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, яка є предметом спору між сторонами та суд не може розглядати її як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові.

Будь-яких інших об`єктивних доказів, де зафіксовано факт керування позивачем транспортним засобом із не пристебнутим ременем безпеки, суду не надано.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином за вказаних обставин адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 605,60 грн., про що свідчить квитанція №6770-0366-2387-4182 від 15.01.2025 року, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції слід стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн.

Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частинами першою, третьою статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз вищенаведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. Принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21 відповідно, від 18.08.2022 у справі № 540/2307/21.

Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат з надання правової допомоги представником позивача не надано жодного доказу, окрім ордеру серії ВН №1460830.

З урахуванням викладеного, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн. підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 160-163, 241-246, 257-262, 286, 293, 295 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованому не в автоматичному режимі серії ЕНА №3825844 від 09.01.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

Провадження у адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, і накладення на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу у 510,00 грн. - закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, адреса: м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 605,60 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. С. Петренко