Справа № 440/7342/24
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/7342/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання незаконним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської митниці, у якому позивач просив визнати незаконним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 01.05.2024 № UА209000/2024/600009/2.

Позовні вимоги позивач мотивував протиправністю прийняття рішення про коригування митної вартості товарів від 01.05.2024 № UА209000/2024/600009/2. Зазначав, що відповідач, не зважаючи на достовірність заявленої позивачем митної вартості у розмірі 6948 доларів США та доданих в підтвердження цієї вартості до митної декларації доказів, при відсутності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості автомобіля, всупереч вимог частини четвертої статті 368 МК України застосував 6 метод визначення митної вартості - резервний, який регламентований статтею 64 МК України. Вказував, що в оскаржуваному рішенні, в порушення вимог частини другої статті 55 МК України та "Правил заповнення рішення", взагалі відсутнє будь-яке обґрунтування прийнятого рішення про коригування митної вартості. Також оскаржуване рішення не відповідає вимогам "Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів", затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за №883/21195, а саме, в оскаржуваному рішенні відсутні графи з 27 по 32. Наполягав, що у спірному випадку позивачем у відповідності до норм як частини першої статті 368 МК України, так і у відповідності до норм частини другої статті 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості 24.04.2024 разом з митною декларацією №24UA21U5 були подані документи, які містять відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари. В поданих документах ніяких розбіжностей в відомостях, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостях щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідачем не виявлено та в оскаржуваному рішенні про такі розбіжності не зазначено.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві (з урахуванням виправлення) на позов представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити стверджуючи про їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 27-31, 53-56/. Свою позицію мотивував посиланням на те, що під час розгляду поданих для митного оформлення документів було виявлено, що рахунок (proforma invoice) №PIA- від 10.08.2023 не містить атрибутів підприємства продавця (відтиску печатки, підпису керівника), а згідно поданої CMR перевізником виступає MAZUR NATALIIA, відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 "Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, але до митного контролю жодного із перерахованих документів для підтвердження заявлених відомостей щодо вартості перевезення митниці не надано. Також платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару-відсутні. Таким чином, митницею виявлено невідповідності та не надано відомостей для підтвердження заявлених всіх числових значень митної вартості товару. У зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, Львівська митниця не визнала заявлену митну вартість. Проведено консультації з декларантом згідно із статтею 57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 року № 4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД UA209180/2023/51579 від 11.09.2023, де вартість товару зі схожими характеристиками становить 10032,99 дол. США.

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні) /а.с. 25/.

У відповіді на відзив /а.с. 58-61/, позивач наполягав на задоволенні позовних вимог, а також на відшкодуванні на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00 грн.

Заперечення на відповідь на відзив до суду від відповідача не надходили.

Відповідач подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги /а.с. 65-67/.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

4. Обставини справи

10.08.2023 в Південній Кореї на аукціоні по розпродажу пошкоджених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілів, у підприємства "AUTOWINI INC" згідно рахунку-проформи №РІА- ОСОБА_1 був придбаний за ціною 5348 доларів США після отримання автомобілем значних пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Infiniti модель Q50, 2016 року виготовлення, кузов № НОМЕР_1 (далі також автомобіль) /а.с. 13-14/.

Крім того, вартість доставки цього автомобіля до порту Клайпеда (Литва) згідно рахунку-проформи №РІА- від 10.08.2023 визначена продавцем в розмірі 1000 доларів США /а.с. 13-14/.

Таким чином, загальна вартість автомобіля склала 6348 доларів США.

За вказаний автомобіль позивач сплатив безготівковим розрахунком шляхом оплати 6348 доларів США платіжним дорученням від 14.08.2023 на банківський рахунок продавця "AUTOWINI INC" з відміткою про призначення платежу "Оплата згідно рахунку-проформи №РІА-" /а.с. 15-16/.

Позивачем до вартості автомобіля для цілей його оподаткування митними платежами були додані витрати по доставці автомобіля до пункту ввезення на митну територію України, які склали 600 доларів США, про що відповідачу була надана відповідна довідка /а.с. 17/.

Як наслідок, митна вартість автомобіля позивача загалом склала 6948 доларів США.

24.04.2024 автомобіль був заявлений позивачем Львівській митниці в режимі імпорту по митній декларації №24UA21U5 /а.с. 44/, в графі 43 якої зазначено, що позивачем застосований основний - 1 метод визначення вартості, тобто метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (стаття 58 МК України).

Згідно графи 44 митної декларації №24UA21U5 разом з декларацією для митного оформлення декларантом, зокрема, було надано митному органу:

- рахунок-проформу №РІА- від 10.08.2023 /а.с. 45/;

- товарно-транспорту накладну (CMR) від 04.04.2024 /а.с. 45 зі звороту/;

- довідку від 24.04.2024 про вартість перевезення за маршрутом Клайпеда (Литва) - П/П Ужгород - Вишнє Нємецьке /а.с. 46/.

01.05.2024 Львівською митницею винесено рішення про коригування митної вартості № №UA209000/2024/600009/2, відповідно до якого митну вартість належного позивачу автомобіля скориговано та визначено в розмірі 10033 доларів США на підставі статті 64 МК України, тобто, за резервним методом визначення митної вартості (6 метод визначення вартості).

В якості підстав для винесення вказаного рішення митним органом у графі 33 рішення зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з невідповідністю вимогам пунктів 2а) (оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній митній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товарі і не повинна ґрунтуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості) та 2б) (під "дійсною вартістю" слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається чи пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції) статті VІІ ГАТТ. За результатами встановлено наступне: - рахунок (proforma invoice) №PIA- від 10.08.2023 не містить атрибутів підприємства продавця (відтиску печатки, підпису керівника); - згідно поданої CMR перевізником виступає MAZUR NATALIIA, відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 "Про затвердження форми декларації митної вартості та правил її заповнення", для підтвердження витрат на транспортування декларантом надаються наступні документи: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури, але до митного контролю жодного із перерахованих документів для підтвердження заявлених відомостей щодо вартості перевезення митниці не надано; - платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару - відсутні. Таким чином, митницею виявлено невідповідності та не надано відомостей для підтвердження заявлених всіх числових значень митної вартості товару. Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 53 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 МКУ) та методу 2б (стаття 60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 МКУ) та методу 2г (стаття 63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (стаття 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості товару слугувала МД UA209180/2023/51579 від 11.09.2023, де митна вартість визнана митним органом на рівні 10032,99 дол.США.

Не погодившись із рішенням про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/600009/2 від 01.05.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

5. Норми права, якими урегульовані спірні відносини

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, урегульовані положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 №4495-VI (надалі - МК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 34-1 частини першої статті 4 МК України митні органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.

Згідно зі статтями 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, на які накладено електронний підпис декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 МК України).

Відповідно до положень статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною першою статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина друга статті 52 МК України).

У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина четверта статті 52 МК України).

У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (частини восьма, дев`ята статті 52 МК України).

Відповідно до частини першої статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною другою статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Положеннями статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:

1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:

а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;

б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);

в) не впливають значною мірою на вартість товару;

2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;

3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;

4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Частинами першою, другою та третьою статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Положеннями частини п`ятої статті 54 МК України визначено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:

1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;

2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;

3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;

4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;

5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

При цьому, у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (статті 64 МК України) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598).

6. Оцінка судом обставин справи

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За обставин цієї справи між сторонами виник спір щодо правомірності рішення митного органу про коригування митної вартості товарів.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).

Із системного аналізу наведених приписів МК України слідує, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей, визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Разом із тим, визначаючи митну вартість за резервним методом, митний орган зазначив, що джерелом числового значення митної вартості є митна декларація №UA209180/2023/551579 від 11.09.2023, якою митна вартість визнана митним органом на рівні 10032,99 дол. США, не навівши, при цьому, порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за таким другорядним методом, як резервний метод, а також докладну інформацію щодо зроблених коригувань, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, що є порушенням статті 55 МК України.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 27.07.2018 у справі №809/1174/17 та від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а.

Суд вважає, що обов`язок з виконання відповідачем зазначених вимог підсилюється й тим, що позивач ввозив достатньо специфічний товар, а саме "автомобіль, що був у використанні та пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди".

Відтак, застосування митним органом цього резервного методу закономірно потребує належного обґрунтування відповідного рішення з огляду на те, що оцінюваний товар і товар, ціна якого береться за основу для коригування митної вартості, можуть істотно відрізнятися за багатьма показниками і характеристика, зокрема такими як комплектація, пробіг, технічний стан транспортного засобу.

Тому, навіть у випадку ввезення на митну територію України автомобіля, що був у використанні, однієї марки, одного року випуску, потужністю двигуна, їх вартість може різнитись в залежності від пробігу та інших об`єктивних чинників.

Суд зауважує, що митна декларація, яка, як зазначив відповідач, є джерелом числового значення митної вартості, при цьому, у ній характеристика максимально схожих автомобілів (марка, модель, рік виготовлення), але існують численні фактори, які впливають на ціну аналогічного на перший погляд товару: пробіг, поточний технічний стан, комплектація, необхідність проведення сервісного обслуговування (заміна оливи, гуми тощо).

Усі вищезазначені фактори суттєво впливають на вартість транспортного засобу.

Як слідує зі змісту декларації №UA209180/2023/551579 від 11.09.2023 /а.с. 49/, яка за твердженнями митниці стала джерелом інформації для коригування митної вартості товару, по цій митній декларації був оформлений автомобіль, країною відправлення якого є США, про що свідчить графа 15 цієї митної декларації, в той час, як автомобіль позивача надійшов з Республіки Корея.

Також згідно опису в графі 31 митної декларації №UA209180/2023/551579 від 11.09.2023, у автомобіля наявне тільки пошкодження переднього бампера.

В той же час, згідно опису в графі 31 скоригованої митної декларації на автомобіль позивача, яка повністю відповідає графі 26 оскаржуваного рішення відповідача, в автомобілі позивача наявні наступні пошкодження: деформація крила переднього лівого, капота, замка капота, петель капота, переднього бампера, арки колісної передньої лівої, дверей передніх лівих, петель передніх лівих дверей, розбита фара ліва, підкрилок передній лівий, направляюча переднього бампера ліва.

Отже, всі зазначені фактори впливають на вартість автомобіля позивача в бік її зменшення в порівнянні з автомобілем, оформленим по митній декларації №UA209180/2023/551579 від 11.09.2023.

Проте, відповідачем у спірному випадку всупереч вимог частини другої статті 55 МК України в оскаржуваному рішенні, а так само і у відзиві на позов, не наведено жодних обґрунтувань з цього приводу.

Поряд з цим, суд враховує, що згідно системного аналізу частини третьої статті 62 МК України для визначення митної вартості товарів, митними органами використовується інформація по оформленим митними органами товарам у час, максимально наближений до дати ввезення оцінюваних товарів в Україну, але до сплину 90-денного строку.

У спірному випадку позивач заявив до митного оформлення автомобіль 24.04.2024 по митній декларації №24UA21U5.

Натомість, відповідач при визначенні митної вартості товару позивача використав ціну з Єдиної автоматизованої інформаційної системи по оформленій митним органом декларації за період після вичерпання 90-денного строку перед митним оформленням товару позивача (митна декларація №UA209180/2023/51579 оформлена 11.09.2023).

Все вищезазначене залишилось поза увагою відповідача при прийнятті оскаржуваного рішення.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, після придбання товару для підтвердження заявленої митної вартості 24.04.2024 разом з митною декларацією №24UA21U5 декларантом, зокрема, було надано митному органу:

- рахунок-проформу №РІА- від 10.08.2023 /а.с. 45/;

- товарно-транспорту накладну (CMR) від 04.04.2024 /а.с. 45 зі звороту/;

- довідку від 24.04.2024 про вартість перевезення за маршрутом Клайпеда (Литва) - П/П Ужгород - Вишнє Нємецьке /а.с. 46/.

Аналізуючи зміст усіх цих документів суд доходить висновку, що вони були достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного законодавства.

Водночас відповідач поставив під сумнів достовірність наданих декларантом документів у зв`язку з наявністю певних розбіжностей, які зазначені в оскаржуваному рішенні.

З приводу встановлених митним органом розбіжностей у наданих декларантом документах, суд вважає за доцільне зазначити наступне.

У цій справі відповідачем не заперечується та обставина, що позивач ввозив автомобіль та заявляв його митному органу в митному режимі "імпорт" саме як громадянин, а не суб`єкт зовнішньоекономічної діяльності.

При цьому, питання визначення митної вартості товарів громадян, визначено статтею 368 МК України.

Так, за приписами вказаної статті для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, банківських виписках, електронних повідомленнях з інтернет-магазинів, інших документах, які містять відомості про вартість таких товарів.

У разі переміщення (пересилання) товарів у міжнародних поштових відправленнях для цілей оподаткування додатково може застосовуватися фактурна вартість цих товарів, зазначена у товаросупровідних документах, складених відповідно до актів Всесвітнього поштового союзу.

При визначенні фактурної вартості товарів, які переміщуються у несупроводжуваному багажі та вантажному відправленні, крім вартості самих товарів враховується вартість їх страхування та перевезення (фрахту) до моменту перетинання ними митного кордону України.

Особа, яка декларує товари, вправі довести достовірність відомостей, представлених для визначення їх фактурної вартості.

У разі наявності доказів недостовірності заявленої фактурної вартості товарів митні органи визначають їх вартість самостійно, на підставі ціни на ідентичні або подібні (аналогічні) товари відповідно до вимог цього Кодексу шляхом прийняття письмового рішення за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаної статті суд доходить висновку, що в ній відсутні норми про те, що документи, які подаються громадянином на підтвердження митної вартості, повинні мати відтиск печатки та підпис керівника підприємства продавця.

Таким чином, посилання митного органу у спірному рішенні на те, що рахунок (proforma-invoice) №РІА- не містить атрибутів підприємства продавця (відтиску печатки, підпису керівника), не ґрунтуються на вимогах МК України.

При цьому, суд відмічає, що інші реквізити підприємства продавця як то назва, адреса та контактні дані, в рахунку-проформі від 10.08.2023 №РІА- зазначені.

Також суд зауважує на тому, що жодної декларації митної вартості позивачем разом з митною декларацією на автомобіль відповідачу не надавалось.

Відтак, зазначення відповідачем у відзиві на позов про те, що позивач повинен був надати на підтвердження транспортних витрат по доставці автомобіля до кордону України документи, передбачені Правилами заповнення декларації митної вартості, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, є безпідставним.

У відповідності до частини другої статті 368 МК України позивачем до вартості автомобіля для цілей його оподаткування митними платежами були додані витрати по доставці автомобіля до пункту ввезення на митну територію України, які склали 600 доларів США, на підтвердження чого відповідачу була надана відповідна довідка /а.с. 17/.

В свою чергу, відповідач у відзиві на позов не спростував належними, достатніми та допустимими доказами, що витрати позивача по доставці автомобіля до пункту ввезення на митну територію України в сумі 600 доларів США, є недостовірними.

Щодо доводів митного органу у спірному рішенні про відсутність платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, то суд зазначає, що за приписами статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Тобто, вказана стаття містить диспозитивні норми стосовно надання банківських документів, з чого слідує, що надання таких документів не є обов`язком.

Разом з цим, суд враховує, що до матеріалів справи позивачем додано платіжне доручення від 14.08.2023, яке підтверджує оплату позивачем на банківський рахунок продавця автомобіля - компанії "AUTOWINI INC" (Південна Корея) коштів саме в сумі 6348,00 дол. США та в якому зазначене призначення платежу "Оплата згідно рахунку-проформи №РІА-" /а.с. 15-16/.

За наведених вище підстав суд вважає, що винесене відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів не відповідає вимогам пункту 2 та пункту 4 частини другої статті 55 МК України.

Подані позивачем документи для митного оформлення товару дають змогу встановити митну вартість товару, а відповідачем не надано належного обґрунтування причин їх неврахування для встановлення митної вартості товару та не надано переконливих доказів, які підтверджують правомірність прийняття оскаржуваного рішення щодо коригування митної вартості товарів.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2024/600009/2 від 01.05.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні "Щокін проти України" (Заяви №23759/03 та №37943/06, п.49-51) Європейський Суд вказав, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд, керуючись положеннями частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню саме шляхом визнання протиправним та скасування рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 01.05.2024 №UA209000/2024/600009/2.

7. Розподіл судових витрат

Відповідно до частини другої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивач разом з позовною заявою надав платіжну інструкцію від 18.06.2024 щодо сплати судового збору у розмірі 969,00 грн, тобто із застосуванням коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору /а.с. 22/.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Зважаючи на ухвалення рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути судові витрати позивача у розмірі 968,96 грн (1211,20 грн х 0,8) за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці.

Разом з цим, представник позивача Іванов О.В. у відповіді на відзив заявив клопотання про відшкодування витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Питання, що стосуються витрат на професійну правничу допомогу, регулюються статтею 134 КАС України, у силу положень якої за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Отже документально підтверджені судові витрати належить компенсувати стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 04.08.2020 у справі №810/3213/16.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу у цій справі представник позивача надав: витяг з договору про надання правової допомоги №1 від 11.06.2024, акт №1 наданих послуг (виконаної роботи) від 13.07.2024, квитанцію до прибуткового касового ордера №37 від 13.07.2024 на суму 5000,00 грн /а.с. 62 зі звороту, 63, 63 зі звороту/.

Зі змісту наданих документів слідує, що адвокат надає клієнту правничу допомогу, що включає опрацювання документів, підготовку та направлення до суду позовної заяви з відповідними додатками, опрацювання відзиву на позов, підготовку та направлення відповіді на відзив. При цьому, гонорар адвокату за надання правової допомоги, передбаченої договором, встановлюється у розмірі 5000,00 грн.

Актом №1 наданих послуг (виконаної роботи) від 13.07.2024 підтверджено, що адвокат Іванов О.В. надав позивачу правничу допомогу, що включає опрацювання документів, підготовку та направлення до суду позовної заяви з відповідними додатками, опрацювання відзиву на позов, підготовку та направлення відповіді на відзив, на суму 5000,00 грн, кількість витрачених годин - 10 годин.

Статтею 19 Закону України від 05.07.2012 №5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду вказує на те, що при визначенні суми судових витрат, на відшкодування якої має право позивач, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Відповідно до частини сьомої статті 134 КАС України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак заперечення відповідача щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу загалом зводяться виключно до цитування положень нормативно-правових актів та твердження про неспівмірність витрат зі складністю справи.

Водночас у таких запереченнях відповідач не зазначив, яка сума витрат на його думку є розумною та співмірною складності справи, а також не навів достатніх обґрунтувань, що свідчили б про завищення розміру гонорару позивачем та його представником.

Посилання ж відповідача у клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги на те, що написанням та поданням до суду відповіді на відзив на позовну заяву адвокат формально збільшує обсяг виконаної роботи шляхом написання процесуальних документів, в яких дублює свою позицію, судом оцінюються критично, оскільки у відповіді на відзив на позовну заяву представник відповідача виклав додаткові пояснення та обґрунтував доводи саме у відповідь на окремі твердження відзиву на позовну заяву.

За викладених обставин, оцінюючи надані заявником документи у взаємозв`язку з фактичними обставинами цієї справи, а також зважаючи на те, що передумовою для виникнення цього спору є протиправне рішення відповідача про коригування митної вартості товарів, суд враховує, що визначений адвокатом та клієнтом розмір гонорару в сумі 5000,00 грн відповідає складності справи, підтверджений документально, а тому підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 143, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Львівської митниці про визнання незаконним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів від 01.05.2024 №UА209000/2024/600009/2.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень нуль копійок).

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 )

Відповідач: Львівська митниця (, вул. Костюка Т., буд. 1, м. Львів, Львівська область, 79000)

Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА