Справа № 191/790/25
Суддя: Окладнікова О. І.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 191/790/25
Провадження № 2-а/191/11/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Окладнікової О.І.,

за участю секретаря судового засідання Заламай О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 04.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулася представник позивача адвокат Волошина К.Ю. в інтересах ОСОБА_1 із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 04.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що ОСОБА_1 є особою, яка заброньована відповідно до наказу Мінекономіки від 29 листопада 2024 року "Про бронювання військовозобов`язаних за Прат "ВФ Україна" на 10 місяців до 23 вересня 2025 року. Також, 26 червня 2024 року ОСОБА_1 вчасно оновив дані через застосунок "Резерв+", в якому було зазначено всю необхідну інформацію про його особу. Оскільки надане йому бронювання діяло не довше 28 лютого 2025 року згідно Постанови Кабінету міністрів України від 22 листопада 2024 р. № 1332, а товариство на якому працює планувало перебронювати своїх працівників засобами Єдиного державного веб порталу електронних послуг, він був вимушений звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_2 (Межова), так як дані про бронювання не підтягувалися до застосунку "Резерв +". 24 січня 2025 року ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де без будь-яких з`ясувань працівники відділу почали здійснювати тиск на ОСОБА_1 та вказували, що внесуть дані про його бронювання до системи після того, як він сплачу штраф в розмірі 17 тисяч гривень. Того ж дня, був складений прокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП, який не має номеру, та вказано невірний рік складання. Розгляд справи був призначений на 04 лютого 2025 року о 10 годині. Коли ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , то ніякого розгляду справи не відбулося, йому і повідомили, що постанова перебуває на підписі у начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), та відразу почали говорити щоб він сплатив штраф, і тільки тоді внесуть відомості до системи. Так як, товариство де він працює планувало переброньовувати своїх працівників найближчим часом, а також враховуючи тиск з боку працівників РТЦК та СП, ОСОБА_1 був вимушений сплатити штраф і після здійснення таких дій працівники відділу РТЦК та СП 12 лютого 2025 року внесли відомості до системи, що підтверджується інформацією з додатку «Резерв +». Представник зазначила, що з суттю порушення, яка вказана в протоколі ОСОБА_1 не був згодний, прибув 04 лютого 2025 року о 10 годині до ІНФОРМАЦІЯ_2 де хотів викласти свою думку щодо обставин зазначених у протоколі, здійснити свій захист, але оскільки розгляд справи не проводився він був взагалі позбавлений можливості на вказані дії. ОСОБА_1 був вимушений сплатити штраф через тиск працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки, із зазначеною у протоколі суттю правопорушення він не був згоден, то неодноразово, спочатку в усній формі, звертався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в тому числі й 04 лютого 2025 року про видачу постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності, але йому постійно повідомляли вказуючи, що постанова знаходиться на підписі у начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ), що підтверджує факт не проведення розгляду справи, а також більш істотне порушення, що 04 лютого 2025 року о 10 годині ніякої постанови взагалі не було винесено, як і на час внесення ним грошових коштів. З тих підстав, що на неодноразові звернення ОСОБА_1 не надавали постанови про притягнення до адміністративно відповідальності, він подав заяву про видачу копії постанови, яку на даний час не отримав. Також представник зазначила, що позивач не міг вчинити адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП з 26 січня 2023 року, так як на той період не потрібно було ставати на облік в 25 років, а також враховуючи, що норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що позивач і зробив 26.06.2024 року. Таким чином дана суть правопорушення не утворює ні події, ні складу адміністративного правопорушення ч.3ст.210 КУпАП, за яке позивача піддано такому стягненню як 17000 грн. штрафу. Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП неможливе, бо закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії.

Ухвалою суду від 28.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду, надано відповідачу строк для надання відзиву на позов.

Позивач у сьогоднішнє судове засідання не з`явився, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву до суду не надавали.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно зі ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.02.2025 року начальником (керівником) ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 відносно позивача була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії МЖ № 12, відповідно до змісту якої: 29.01.2025 о 10:00 по прибуттю громадянина ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 було встановлено факт порушення ним правил військового обліку. Відповідно до наданих громадянином до ІНФОРМАЦІЯ_3 документів було виявлено, що ОСОБА_1 згідно із Законом №3127-ІХ від 30.05.2023, який набрав чинності 04.04.2024 р., по досягненню 25-річного віку, відповідно до абз.9 п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підлягав взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, але не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання та не перебував на обліку військовозобов`язаних у період з 04.04.2024 р. по 29.01.2025 р. Відповідно до абз.8 ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» повинен був отримати військово-обліковий документ військовозобов`язаного, але не отримав та мав при собі тільки посвідчення про приписку до призовної дільниці П/6-97 р. З заявою про отримання військово-облікового документа в зв`язку з взяттям на облік звернувся 29.01.2025 р., тобто в період з 04.04.2024 року по теперішній час ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних, чим порушив вимоги абз. 2 п.п.1 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», викладених у Додатку 2 «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затверджених Постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 р. (зі змінами) та абз.8 ч.3, абз.8 ч.9, абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП (а.с.42-43).

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскарження правомірності винесеного суб`єктом владних повноважень рішення у формі постанови від 04.02.2025 року є предметом судового розгляду в даній справі.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Так, спірні правовідносини між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України «Про оборону України», Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Кодексом України про адміністративні правопорушення, «Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів», затвердженим Постановою КМ України від 30 грудня 2022 року №1487.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 251 КупАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Частиною першою та другою статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Висновок про наявність чи відсутність у діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом взято до уваги те, що ч. 3 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

За змістом оскаржуваної постанови кваліфікуючою ознакою вчиненого адміністративного правопорушення є порушення правил військового обліку в особливий період, а саме з 04.04.2024 року по 04.02.2025 року ОСОБА_1 не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних.

Однак, як вбачається із копії військово-облікового документу №1, виданого на ім`я військовозобов`язаного ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у ньому наявна відмітка про військовий облік, а саме позивача було взято на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 15.05.2024 року (а.с.16-зворот а.с.16).

Крім того, у роздруківці інформації з застосунку Резерв+, що була сформована 27.06.2024 року, вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , категорія обліку: військовозобов`язаний, дійсний до 27.06.2025 р., ТЦК та СП: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Межова), звання: солдат, ВОС: 956647, номер в реєстрі Оберіг: 1 та інша інформація (а.с. 17).

Будь-які належні та допустимі докази стороною відповідача в обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови не надано.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Крім того, згідно з позицією Верховного Суду України, що викладена у постанові від 22 липня 2019 року у справі №757/2757/16-а сплата штрафу за адміністративне правопорушення не є автоматичним визнанням вини. Це означає, що особа, сплативши штраф, не обов`язково погоджується з фактом вчинення правопорушення, а може робити це з різних причин.

Відтак, вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, не підтверджується жодним доказом, окрім оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення, що є предметом оскарження.

Суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, враховуючи, що в матеріалах справи відсутні жодні належні докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, суд дійшов до висновку, що постанова підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір у сумі 484,48 грн.

Отже, враховуючи, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає стягненню, на користь позивача, судовий збір в сумі 484,48 грн.

Згідно з ч.1 ст.296 КУпАП, скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість. Відповідно до положень ст.304 КУпАП питання, пов`язані з виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення, вирішуються органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Повернення коштів сплачених позивачем на виконання штрафу має здійснюватися на підставі Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03 вересня 2013 року «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, та перерахування компенсації частини суми штрафних (фінансових) санкцій, визначених за даними системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій».

Відповідно до вимог п. 3 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного або місцевих бюджетів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №787 від 3 вересня 2013 року, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень, відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги той факт, що позивачем сплачено штраф у сумі 17000,00 гривень, слід зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 повернути сплачений громадянином ОСОБА_1 адміністративний штраф в розмірі 17000,00 гривень за постановою МЖ №12 від 04.02.2025 року до Дніпропетровського управління Державної казначейської служби України.

Що стосується стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2 ст. 134 КАС України).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3 ст. 134 КАС України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

З огляду на викладене, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, виходить зі складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг позивачу, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), надання до суду доказів, які стосуються спірних правовідносин.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору №б/н про надання правничої допомоги від 17.02.2025 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Волошиною Крістіною Юріївною, акту приймання-передачі виконаних правничих послуг відповідно до Договору №б/н від 17.02.2025 року, акту приймання-передачі грошових коштів відповідно до Договору №б/н від 17.02.2025 року, ордера серія АЕ №1361599 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Волошиною Крістіною Юріївною, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №2539, чеку №mStNGfcgT2g від 17.02.2025 року на суму 20000,00 грн.

Договором №б/н про надання правничої допомоги від 17.02.2025 підтверджено, що він укладений між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Волошиною Крістіною Юріївною про надання правничої допомоги, з визначенням у ньому розмірів оплати та порядку розрахунків.

Відповідно до копії акту приймання-передачі виконаних правничих послуг відповідно до Договору №б/н від 17.02.2025 року та акту приймання-передачі грошових коштів відповідно до Договору №б/н від 17.02.2025 року, загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, які були сплачені позивачем адвокату, становить 20000,00 грн.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

У даному випадку відповідач клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх неспівмірністю, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв.

Верховний Суд в постанові від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16, зокрема зазначив, що на підтвердження витрат на правничу допомогу повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем надано копії договору №б/н про надання правничої допомоги від 17.02.2025 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Волошиною Крістіною Юріївною, акту приймання-передачі виконаних правничих послуг відповідно до Договору №б/н від 17.02.2025 року, акту приймання-передачі грошових коштів відповідно до Договору №б/н від 17.02.2025 року, ордера серія АЕ №1361599 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Волошиною Крістіною Юріївною, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №2539, чеку №mStNGfcgT2g від 17.02.2025 року на суму 20000,00 грн.

Загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, які позивач просить стягнути із відповідача на свою користь, становить 20000,00 грн.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Таким чином, суд знаходить доведеними судові витрати на правову допомогу в заявленому позивачем розмірі у сумі 20000,00 грн., які понесені позивачем, та підлягають відшкодуванню стороною відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 6, 77, 241-246, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 9, 7, 251, 258, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

УХВАЛИВ:

задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови від 04.02.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Скасувати постанову, винесену начальником (керівником) ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , серії МЖ №12 від 04.02.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 оформити та подати висновок про повернення сплаченого адміністративного штрафу в розмірі 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень за постановою серії МЖ №12 від 04.02.2025 року, сплаченого ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , до Дніпропетровського управління Державної казначейської служби України ().

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань із ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , витрати на судовий збір у розмірі 484,48 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн., а всього 20484 (двадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення складено 23.06.2025 року.

Суддя О.І. Окладнікова