Справа № 953/14/25
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 р.Справа № 953/14/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Афанасьєвої К.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Муратова С.О., м. Харків, повний текст складено 11.04.25 року по справі № 953/14/25

за позовом ОСОБА_1

до Поліцейського 1 взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Харківській області Панова Олександра Федоровича Департаменту патрульної поліції

про скасування постанови у справ про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Київського районного суду міста Харкова з адміністративним позовом до поліцейського 1 взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Харківській області Панова Олександра Федоровича (далі по тексту перший відповідач, інспектор), Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції (далі по тексту другий відповідач, УПП ДПП), Департаменту патрульної поліції (далі по тексту третій відповідач, ДПП), в якому просив суд:

- скасувати постанову поліцейського сержанта Панова Олександра Федоровича Управління патрульної поліції в Харківській області серії ЕНА № 3718309 від 24.12.2024 про адміністративне правопорушення, яку складено у відношенні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за порушення ч. 5 ст. 121 КУпАП від 24.12.2024.

В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність оскаржуваної постанови серії ЕНА № 3718309 від 24.12.2024, якою на позивача накладено адміністративне стягнення за порушення вимог частини 5 статті 121 КУпАП (порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами), оскільки при її винесенні інспекторами протиправно проігноровано, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, що у розумінні положень підпункту «в» пункту 2.3 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), надає йому право не пристібатись ременем безпеки в населених пунктах.

До того ж, інспектором було допущено порушення процедури розгляду справи, зокрема, не роз`яснено позивачу право надавати докази та пояснення, заявляти клопотання та користуватись правовою допомогою, що є самостійною підставою для скасування спірної постанови.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 11.04.2025 по справі № 953/14/25 адміністративну позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського 1 взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Харківській області Панова Олександра Федоровича, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справ про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі - задоволено.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі поліцейського 1 взводу 2 роти 4 батальйону УПП в Харківській області Панова Олександра Федоровича серія ЕНА № 3718309 від 24.12.2024, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП, провадження у справі закрити.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) на користь держави судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Третій відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Київського районного суду міста Харкова від 11.04.2025 в справі № 953/14/25 скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, з викладенням у ньому висновків, що не відповідають фактичним обставинам по справі, що в силу статті 317 КАС України є підставою для його скасування.

Наполягав, що позивач, посилаючись на наявність в нього статусу особи з інвалідністю та фізіологічних особливостей, що виключають можливість користування ременем безпеки, всупереч положень статті 77 КАС України, не довів які саме фізіологічні вади об`єктивно перешкодили використання ременя безпеки. Надані ж ОСОБА_1 до матеріалів справи пенсійне посвідчення, довідка МСЕК та витяг із медичної карти з переліком діагнозів, не містять прямої вказівки на наявність таких перешкод.

З урахуванням вищевикладеного переконував, що долучені позивачем документи не дають підстав вважати доведеним факт наявності в нього фізіологічних обмежень, які б відповідали винятку, передбаченому підпунктом «в» пункту 2.3 ПДР, та, відповідно, підстав для звільнення від адміністративної відповідальності.

Інші сторони правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання.

Відповідно до частини 3 статті 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою поліцейського 1 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції в Харківській області Панова О.Ф. від 24.12.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 3718309, на позивача ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП (а.с. 12-15).

У постанові зазначено, що 24.12.2024 о 08.01 год. водій курував транспортним засобом Chevrolet Aveo д.н.з. НОМЕР_1 , чим порушив п. 2.3. ПДР - правила користування ременями безпеки (а.с. 12).

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з не доведення відповідачами факту порушення позивачем вимог підпункту «в» пункту 2.3 ПДР з огляду на не спростування доводів позивача про наявність у нього інвалідності та фізіологічних особливостей, що унеможливлюють користування ременями безпеки, у зв`язку із чим дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3718309 від 24.12.2024, якою накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн та закриття провадження у справі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Таким чином, поліцейські, на виконання своїх законних повноважень щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, в умовах воєнного стану мають право на застосування превентивних заходів, таких як перевірка документів, зупинення транспортного засобу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що підставою для зупинки 24.12.2024 на блок-посту у с. Високий Харківської області транспортного засобу Chevrolet Aveo, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача слугувало переконання інспектора про порушення ОСОБА_1 вимог п.п. «в» п. 2.3 ПДР України керування транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки будучи непристебнутим паском безпеки, що слугувало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП відповідно до постанови серії ЕНА № 3718309 від 24.12.2024 про адміністративне правопорушення.

Відповідно до частини 5 статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначено ПДР України.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із підпунктом «в» пункту 2.3 розділу 2 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушення підпункту «в» пункту 2.3 ПДР України, а саме керування транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 31 Закону України № 580-VIII надано право поліції застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 Закону України № 580-VIII визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото - і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем було надано до матеріалів справи відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, які були досліджені судом апеляційної інстанції.

Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 (далі Інструкція № 1395) встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Колегією суддів, з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського встановлено, що безпосередньо після здійснення зупинки транспортного засобу позивача працівник патрульної поліції представився та повідомив, що причиною зупинки транспортного засобу було здійснення ОСОБА_1 керування автомобілем, обладнаним засобами пасивної безпеки (ременем безпеки), будучи не пристебнутим паском безпеки.

Позивач, у відповідь на вказані твердження інспектора повідомив, що є особою з інвалідністю ІІ групи, має фізіологічні обмеження, а тому, в силу положень підпункту «в» пункту 2.3 розділу 2 ПДР України звільняється від обов`язку з використання ременя безпеки та на підтвердження вказаних обставин представив пенсійне посвідчення інваліда ІІ групи.

Однак, на противагу наведеному позивачем, поліцейський без проведення будь-якої перевірки повідомлених обставин, безпосередньо на місці зупинки автомобіля Харченка В. М. вказав, що у позивача відсутні будь-які фізіологічні обмеження у розумінні підпункту «в» пункту 2.3 розділу 2 ПДР України, та розпочав розгляд справи.

Колегія суддів зауважує, що з наявного в матеріалах справи відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивач висловив бажання надати пояснення, на що працівник патрульної поліції попросив не перебивати його та продовжив розгляд справи.

Від ОСОБА_1 надійшло клопотання надати йому лист паперу з метою викладення своїх пояснень письмово, у задоволенні якого поліцейським без наведення будь-яких мотивувань було відмовлено та винесено спірну постанову.

Відтак, наявні підстави вважати, що працівником патрульної поліції безпосередньо під час розгляду справи не було дотримано встановлено законодавством процедури, зокрема, не заслухано особу, яка бере участь у розгляді справи та не вирішено отримані клопотання.

Колегія суддів констатує, що встановлена протиправність здійсненого інспектором розгляду справи внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою та самостійною підставою для скасування прийнятої за результатами її проведення постанови, що унеможливлює перехід до суті покладених в її основу адміністративних правопорушень.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2020 року в справі № 524/9827/16-а та від 26 травня 2020 року в справі № 640/16220/16-а.

Таким чином, оскільки відповідачами не вжито дій щодо надання реальної можливості позивачу реалізувати право на надання пояснень, колегія суддів дійшла висновку, що такі обставини вказують на порушення інспектором патрульної поліції порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, що є самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3718309 від 24.12.2024 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -.

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 11.04.2025 по справі № 953/14/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій