Справа № 480/1650/25
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 червня 2025 року Справа № 480/1650/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/1650/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 просить суд:
- визнати протиправними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 17.01.2025 № 17, наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 15.01.2025 № 33-РС, наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 18.01.2025 № 18;
- поновити ОСОБА_1 на посаді навідника 5 зенітно-кулеметного відділення 1 зенітно-кулеметного взводу 1 зенітно-кулеметного роти військової частини НОМЕР_1 та звернути до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді та поновити всі види грошового забезпечення.
Вимоги мотивує тим, що проходить військову службу на посаді навідника 5 зенітно-кулеметного відділення 1 зенітно-кулеметного взводу 1 зенітно-кулеметного роти військової частини НОМЕР_1 . Мобілізований у 2023 році.
16.01.2025 позивач дізнався про те, що 17.01.2025 його переводять до іншої військової частини за межі Сумської області.
Однак, відповідно до пункту 112 Указу Президента України "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Своє згоди на переміщення солдат позивач не давав.
17.01.2025 позивач захворів, та за фізичним станом не зміг прибути до штабу військової частини НОМЕР_1 для відправки у іншу частину. Крім того, його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 була прооперована з приводу онкологічного захворювання. Крім батька за 4 неповнолітніми дітьми доглядати було нікому. Дружина позивача потребує догляду.
Про неможливість виконувати свої службові обов`язки позивач доповів рапортом через систему "Армія +" своєму безпосередньому командиру та начальнику медичної служби військової частини НОМЕР_1 з направленням копій медичних документів. Проте, командиром взводу 1 взводу 1 роти військової частини НОМЕР_1 сержантом ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні рапорту.
Позивач знаходився на лікуванні з 17.01.2025 по 22.01.2025. Перебуваючи на лікуванні, дізнався що командуванням військової частині НОМЕР_1 він був поданий як СЗЧ.
Вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду за їх захистом.
Ухвалою суду від 04.03.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
До суду від представника відповідача, військової частини НОМЕР_2 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, зазначає, що на обґрунтування підстав оскарження пункту наказу від 15.01.2025 № 33-РС про переміщення на нове місце військової служби представник позивача посилається на а. 2 п. 112 Указу Президента України № 1153/2008 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", а саме, що переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Для застосування вказаної норми необхідно ряд обставин:
1) існування передбачених п. 112 Указу, обставин до моменту прийняття рішення щодо переміщення на нове місце військової служби;
2) потреба у догляді за хворою дружиною, повинна бути визначена та документально підтверджена.
Так відповідно доданої до позовної заяви виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 532 виданої 16 січня 2025 року, ОСОБА_2 була направлена на стаціонар 15.01.2025, находилась в стаціонарі 15.01.2025, виписана 16.01.2025.
Посилання представника позивача на виписку від 16.01.2025 № 532, як на підставу отримання згоди при переміщенні, не є документом, який встановлює обставини передбачені пунктом 112 Положення, оскільки виписка не передбачає потреби у догляді за хворою особою, тому на момент прийняття оскаржуваного наказу у позивача не було виняткових випадків передбачених п. 112 Положення, які унеможливлюють переміщення військовослужбовця без його згоди.
Крім того, посилання позивача на наявність підстави на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану, а саме перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, не мають значення для розгляду вказаного спору оскільки не стосуються предмету позову та є правом ОСОБА_1 за реалізацію якого останній не звертався.
До суду від представника відповідача, військової частини НОМЕР_1 , надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечує, просить у їх задоволенні відмовити з підстав тотожним тим, які викладені у відзиві, який надійшов від військової частини НОМЕР_2 .
До суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача наголосив на тому, що позивач з 17.01.2025 по 22.01.2025 знаходився на лікуванні, тому наказ від 17.01.2025 № 17 йому доведений не був, саме перебуваючи на лікарняному позивач дізнався , що він був поданий як СЗЧ вже 18.01.2025.
Вважає, що відповідач 1, визначивши наказом № 18 від 18.01.2025 позивача таким, що самовільно залишив частину, знявши його з усіх видів забезпечення з 18.01.2025, призупинивши йому з 18.01.2025 виплату грошового забезпечення, порушив права та охоронювані законом інтереси позивача. Оскільки з 17.01.2025 по 22.01.2025 останній знаходився на лікуванні, про що у встановлений законом спосіб через систему "Арміям+" попередив свого безпосереднього командира та надав відповідні медичні документи.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді навідника 5 зенітно-кулеметного відділення 1 зенітно-кулеметного взводу 1 зенітно-кулеметного роти військової частини НОМЕР_1 . Мобілізований у 2023 році.
15 січня 2025 року наказом № 33-РС командуючого військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по особовому складу (військова частина НОМЕР_2 ) пунктом 121 § 3 звільнено з займаної посади і призначено до цього ж самого оперативного командування: солдата ОСОБА_1 , навідника зенітного кулеметного відділення зенітного кулеметного взводу зенітної кулеметної роти НОМЕР_4 окремого зенітного кулеметного батальйону (військова частина НОМЕР_1 ) солдатом резерву 66 запасної роти військової частини НОМЕР_5 , ВОС 100097А.
Як зазначив позивач, 16.01.2025 він дізнався про те, що 17.01.2025 його переводять до іншої військової частини за межі Сумської області. Згоди на зазначене переведення не давав.
17 січня 2025 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 17 (по стройовій частині) визнано таким, що справи і посаду здав та вибув до нового місця служби військової частини НОМЕР_5 солдат ОСОБА_1 , 17.01.2025 виключений зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 15.01.2025 № 33-РС.
З 18.01.2025 на підставі наказу військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2025 № 18 (по стройовій частині), вважається таким, що самовільно залишив військову частину.
Позивач, вважаючи накази командира військової частини НОМЕР_3 від 17.01.2025 № 17, командира військової частини НОМЕР_2 від 15.01.2025 № 33-РС, наказ командира військової частини НОМЕР_3 від 18.01.2025 № 18 необґрунтованим, протиправним та таким, що прийняті без дотримання вимог Положення № 1153/2008, звернувся із цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 2232, правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Порядок проходження військової служби врегульовано Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначенні підстави для прийняття рішення відповідним командиром про переміщення або перебування військовослужбовця у розпорядженні.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, дія якого у подальшому продовжувалась, тобто на час виникнення спірних правовідносин в Україні триває воєнний стан, період дії якого, відповідно до Законів України "Про правовий режим воєнного стану", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про оборону України" є особливим періодом, який передбачає перехід Збройних Сил України та інших військових формувань на штати воєнного стану, які передбачають заміщення воєнних посад.
Положення № 1153 встановлює, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 82 Положення № 1153 визначено підстави призначення військовослужбовців на вищі посади (підпункт 1), на рівнозначні посади (підпункт 2), нижчі (підпункт 3) та у зв`язку з настанням інших обставин (підпункти 4, 5, 6, 7, 8, 9).
Поряд з цим, Положення № 1153 містить розділ XIV, яким визначено особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період.
Так, відповідно до абзацу другого пункту 257 розділу XIV Положення № 1153 для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення.
У відповідності до пункту 112 Положення № 1153 військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків:
- неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії;
- неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують;
- потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Військовослужбовець, який проходить військову службу за призовом, переміщується у зв`язку із службовою необхідністю та за станом здоров`я на нове місце військової служби без його згоди.
Положення № 1153 містять як загальні вимоги щодо проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, так і спеціальні вимоги для проходження військової служби в особливий період.
Так, пунктом 82 розділу IV Положення № 1153 передбачено загальні вимоги щодо призначення військовослужбовців на посади. В той же час особливості проходження військової служби в особливий період врегульовані розділом XIV Положення № 1153, в тому числі п.257, норми якого є спеціальними по відношенню до положень п. 82 вказаного Положення.
Поряд з цим, п. 257 розділу IV Положення № 1153 передбачає, що призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади задля доукомплектування Збройних Сил України в особливий період, здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 Положення № 1153.
Як встановлено судом, призначення ОСОБА_1 на посаду солдата резерву 66 запасної роти військової частини НОМЕР_5 , ВОС - 100097А, наказом від 15.01.2025 № 33-РС відбулося відповідно до пунктів 82, 112 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України під час воєнного стану з метою доукомплектування Збройних Сил України в особливий період.
З огляду на спеціальні вимоги для переміщення на посадах в особливий період закріплені у пункті 257 Положення № 1153, призначення військовослужбовців на рівнозначні або нижчі посади задля доукомплектування Збройних Сил України в особливий період, може здійснюватися без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 Положення № 1153.
Суд зазначає, що на обґрунтування підстав оскарження пункту наказу від 15.01.2025 № 33-РС про переміщення на нове місце військової служби представник позивача посилається на а. 2 п. 112 Указу Президента України № 1153/2008 "Про Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", а саме, що переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Так, відповідно доданої до позовної заяви копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 532 виданої 16 січня 2025 року, ОСОБА_2 була направлена на стаціонар 15.01.2025, находилась в стаціонарі 15.01.2025, виписана 16.01.2025. У пункті 8 виписки лікуючим лікарем встановлені лікувальні та трудові рекомендації, з яких: 1) явка в СОКОЦ через 10 днів за результатом гістології; 2) спостереження у гінеколога за місцем проживання; …7) обмежити фізичні навантаження протягом місяця.
Виходячи з періоду лікування з 15.01.2025 по 16.01.2025, діагнозу, оперативного лікування, лікуючим лікарем не встановлено потреби у догляді за хворою особою, зазначено рекомендації, які свідчать, про здатність хворого до самообслуговування на період відновлення.
Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не доведено наявність передбачених п.112 Положення підстав, які виключають можливість його переведення на нове місце військової служби.
Поряд з цим, за вказаним пунктом Положення, лише у разі наявності сімейних обставин чи за віком або ж у разі наявності рішення посадової особи відповідно до номенклатури посад пункт 82 Положення визначає обов`язковість волевиявлення військовослужбовця.
Відтак, посилання позивача на недотримання відповідачами вимог чинного законодавства при прийнятті оскаржуваних наказів суд відхиляє.
Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позов позивача не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал