Справа № 320/11528/23
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

30 червня 2025 року

м. Київ

справа №320/11528/23

адміністративне провадження №К/990/48610/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.,

розглянувши у порядку письмового провадження клопотання ОСОБА_1 про передачу на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 320/11528/23 за позовом ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,

УСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Бюро економічної безпеки України (далі - БЕБ України), у якому просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 09 січня 2023 року № 52-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору внутрішнього контролю БЕБ України або на аналогічній посаді у БЕБ України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ відповідача від 09 січня 2023 року № 52-к «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору внутрішнього контролю БЕБ України з 11 січня 2023 року. У задоволені решти позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2024 року апеляційну скаргу БЕБ України задоволено. Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року скасовано та ухвалено постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до БЕБ України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, позивачка звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 13 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

24 квітня 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про передачу цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

На обґрунтування заявленого клопотання зазначає, що ця справа відповідає відразу декільком критеріям, притаманним справам, що містять виключну правову проблему: існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми; існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема: відсутня усталена судова практика у застосуванні однієї і тієї ж норми права, наявність правових висновків судів апеляційної та касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які є предметом спору у спірних правовідносинах.

Дослідивши наведені у клопотанні доводи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

В окремих випадках, відповідно до частини п`ятої статті 346 КАС України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду (ухвали від 11 липня 2024 року у справі № 160/11921/20, від 04 липня 2024 року у справах № 580/5882/22, № 360/917/23), для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему і вирішення яких необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати декілька з наведених ознак:

- справа не може бути вирішена відповідним касаційним судом у межах оцінки правильності застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права;

- встановлена необхідність відступити від викладеного в постанові Верховного Суду України правового висновку, який унеможливлює ефективний судовий захист;

- існують кількісні критерії, що свідчать про наявність виключної правової проблеми, а саме значний перелік подібних справ (зокрема, між тими ж сторонами або з однакового предмета спору), які перебувають на розгляді в судах;

- існують якісні критерії наявності виключної правової проблеми, зокрема:

немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному;

невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права;

встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому;

наявність різних наукових підходів до вирішення конкретних правових питань у схожих правовідносинах.

Отже, виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. За якісним критерієм про виключність правової проблеми свідчать такі обставини: 1) касаційна скарга мотивована тим, що суди допустили істотні порушення норм процесуального права, які унеможливили розгляд справи з дотриманням вимог справедливого судового розгляду; 2) норми матеріального права були застосовані судами нижчих інстанцій так, що постає питання дотримання принципу пропорційності, тобто забезпечення належного балансу між інтересами сторін у справі.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 01 грудня 2022 року у справі № 826/23910/15 зазначила, що в розумінні частини п`ятої статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати, якщо дійде до висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики. Але для цього має існувати сукупність проблем в певній сфері правовідносин, яка вимагає їхнього розв`язання і потребує втручання судової інституції вищого рівня, котра через свої призначення, завдання та повноваження покликана усувати неоднакове (судове) розуміння та пов`язане з цим застосування норм права, і правоможна формувати єдину правозастосовну практику.

Приміром, якщо стверджується, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, то у ній мають зазначатися, щонайменше, новітні, засадничі, нерозв`язані, рідкісні, колізійні ((взаємо-) суперечливі), раніше ґрунтовно не досліджувані питання права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Якщо відштовхуватись від положень процесуального закону про те, що справа має виняткове значення, то для цього мають наводитися обставини, які виділяють порушені питання якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загального ряду.

Згідно з частиною першою статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.

Положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 КАС України є Верховний Суд, у складі якого за змістом статей 36, 37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» діє, зокрема, Касаційний адміністративний суд. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції у межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами нижчих інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Отже, до повноважень Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, належить вирішення питань про правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, їх тлумачення при вирішенні юридичних спорів в адміністративних справах чи проблем щодо забезпечення захисту прав, свобод або інтересів. Реалізація таких повноважень пов`язана з наявністю правових проблем.

Учасник справи, який ініціює передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду як такої, що має саме виключну правову проблему, повинен обґрунтувати не тільки те, що є правова проблема, але й те, що вона є виключною (цьому покликані сприяти відповідні критерії). Констатація наявності певної правової проблеми без відповідного обґрунтування її виключності не означає наявності підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду та не зумовлює доцільності розгляду нею цієї справи.

Позивачка у клопотанні про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суд не продемонструвала відповідність проблеми, яку вона вважає виключною правовою, кількісному критерію. Лише саме посилання на наявність в адміністративних судах справ, пов`язаних із спорами щодо звільнення державних службовців, які перебували на посаді за строковим призначенням та були звільненні у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури/штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців також не свідчить про кількісний критерій.

Крім цього у зазначеному вище клопотанні позивачка не наводить обґрунтування причин, з яких справу №320/11528/23 не може вирішити Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в межах оцінки правильності застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права чи дотримання норм процесуального права та обставини, які виділяють порушені питання якимись особливими, рідкісними чи унікальними ознаками, завдяки чому вони виокремлюються із загального ряду

Ураховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що зазначені позивачкою у клопотанні обґрунтування наявності виключної правової проблеми, вирішення якої необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, не створюють підстави для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 320/11528/23.

Таким чином, клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 345, 346, 347, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи № 320/11528/23 на розгляд Великої Палати Верховного Суду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний

Судді М. В. Білак

В. Е. Мацедонська