Справа № 522/4618/24-Е
Суддя: Федчишена Т. Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 522/4618/24-Е
Провадження № 2-а/522/105/25
РІШЕННЯ
30 червня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Федчишеної Т. Ю., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
До Приморського районного суду м. Одеси надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Позов обґрунтовано тим, що інспектором з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Крецулом Р. В. 18.03.2024 прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ОДП № 6611633 відносно власниці транспортного засобу VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , якою її визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 400 грн.
Як заначено у постанові, підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 стало порушення п. 26 Правил паркування ТЗ, затверджених постановою КМУ від 03.12.2009 №1342, а саме: «несплата вартості послуг користування майданчиком для платного паркування» за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, вул. Новощіпний ряд, 2.
Позивач з цією постановою не погоджується, вважає її такою, що прийнята з порушенням норм законодавства та підлягає скасуванню, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв.
При цьому позивач указує, що він є особою з інвалідністю 2 групи та 18.03.2024 о 10:48 год. ним було тимчасово припарковано автомобіль VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`я його дружини ОСОБА_2 , на території майданчика для платного паркування.
Повернувшись менш ніж за 10 хвилин до автомобіля він побачив біля нього інспектора з паркування Крецула Р. В., який вручив йому оскаржувану постанову, складену відносно ОСОБА_2 .
Він повідомив інспектору з паркування що він є особою з інвалідністю 2 групи та показав місце розташування посвідчення особи з інвалідністю в правому кутку під лобовим склом автомобіля, надав для огляду пенсійне посвідчення особи з інвалідністю 2 групи, а також пояснив відсутність знаку особи з інвалідністю тим, що така вимога не є обов`язковою з причин відсутності даної відмітки в свідоцтві про реєстрацію автомобіля, оскільки він є його користувачем, а не власником.
Інспектор запропонував йому звернутись до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, куди він того ж дня подав письмову заяву з проханням скасувати дану постанову.
Однак, Департаментом транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради листом від 25.03.2024 йому відмовлено у скасуванні штрафу за оскаржуваною постановою.
Указує, що він не зміг ознайомитися із розміщеними на офіційному веб-сайті матеріалами щодо правопорушення.
Крім того зазначає, що майданчик для платного паркування за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна, вул. Новощіпний ряд, 2, не забезпечений належним чином облаштованим місцем, призначеним для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Також майданчик не позначений відповідними дорожніми знаками та відповідною розміткою.
Зауважує, що підпункт «д» пункту 2.1 ПДР передбачає, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі у разі встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» - документ, що підтверджує інвалідність водія або пасажира (крім водіїв з явними ознаками інвалідності або водіїв, які перевозять пасажирів з явними ознаками інвалідності), проте, п.2.1 ПДР України не передбачає обов`язку водія, який є особою з інвалідністю, встановлювати на механічних транспортних засобах, якими вони керують, розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», однак зобов`язує мати документ, що підтверджує інвалідність водія.
Інспектором з паркування Крецулом Р. В. були проігноровані будь-які його пояснення, не взято до уваги наявність у нього інвалідності 2 групи, підтверджене пред`явленим пенсійним посвідченням.
За наведених підстав просив скасувати постанову серії ОДП № 6611633 від 18.03.2024, якою власницю транспортного засобу VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 400 грн за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.
У відзиві на позовну заяву Департамент транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради просить у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити, вважає доводи позивача про визнання постанови такою, що суперечить законодавству України та про її скасування безпідставними та необґрунтованими.
Зазначає, що 18.03.2024 інспектором з паркування відділу контролю за безпекою дорожнього руху та паркуванням управління розвитку транспортної інфраструктури Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Крецулом Р. В. виявлено порушення водієм транспортного засобу VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, д/н НОМЕР_2 , вимог п. 26 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2009 № 1342, а саме: не відповідає вимогам дорожньої розмітки або дорожніх знаків, у тому числі несплата вартості послуг користування майданчиком за адресою: м. Одеса, вул. Водопровідна Новощіпний ряд, 2. У зв`язку з чим, інспектором винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ОДП 6611633 із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 400 грн, відповідно до вимог ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.
Указує, що як слідує з позовної заяви, позивач, як на підставу відсутності складу адміністративного правопорушення посилається на те, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, а чинним законодавством передбачено надання пільг, зокрема, водіям з інвалідністю, щодо здійснення безоплатного паркування.
Водночас зазначає, що у відповідності до п. 3 Рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 27.07.2023 № 255 «Про встановлення тарифу на послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів у м. Одесі» встановлено право безоплатного користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів у м. Одесі особам з інвалідністю або тим, які перевозять осіб з інвалідністю, за умови розміщення на лобовому склі транспортного засобу відповідного розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та розміщення транспортного засобу на місцях, призначених для зазначеної категорії осіб.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 № 585 затверджено «Порядок надання пільг водіям з інвалідністю, водіям, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі транспортними засобами, що належать громадським організаціям осіб з інвалідністю, підприємствам, установам, організаціям, які провадять діяльність у сфері соціального захисту населення, на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів» (далі - Порядок № 585). Цей Порядок визначає механізм надання пільг власникам транспортних засобів, зазначеним у частині шостій статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», на безоплатне паркування на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування і на безоплатне зберігання на автостоянках, на яких надаються послуги із зберігання транспортних засобів (крім гаражних кооперативів) (пункт 1 Порядку № 585). Пунктом 2 Порядку №585 визначено категорію осіб, яким надається право на безоплатне паркування і зберігання транспортних засобів це, зокрема, водії з інвалідністю, водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Зазначеним вище Порядком детально визначено механізм отримання пільг, обов`язки та повноваження органів місцевого самоврядування. Пункт 4 Порядку встановлює, що документом, що посвідчує право на безоплатне паркування транспортного засобу, є пенсійне посвідчення або посвідчення отримувача державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, або посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, в яких міститься запис про інвалідність.
Безоплатне паркування здійснюється шляхом розташування транспортного засобу на місці для безоплатного паркування з урахуванням дорожніх знаків та дорожньої розмітки, а також з дотриманням Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 № 1342 і Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306. При цьому в лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу розміщується розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» (п.5 Порядку № 585).
Тобто вважає, що у разі недотримання вказаних вимог, а саме розташування транспортного засобу за відсутності на ньому розпізнавального знаку «Водій з інвалідністю», отримання послуг з паркування на майданчику для платного паркування повинно бути сплачено на загальних підставах. Отже хоча позивач і належить до пільгової категорії громадян, які звільняються від оплати паркування, однак за умови наявності на транспортному засобі відповідного розпізнавального знаку, що ним керує особа з інвалідністю.
Разом з тим, як вбачається із фотофіксації правопорушення, розпізнавального знаку на автомобілі позивача немає.
Також на виконання вимог ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08 квітня 2024 року Департаментом транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради надано копію оскаржуваної постанови, а також матеріали фотофіксації правопорушення.
У відповіді на відзив позивач вважає наведені у відзиві аргументи необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам законодавства України та зазначає, що він не порушував пункт 26 «Правил паркування транспортних засобів» затверджених постановою КМУ № 1342 від 03.02.2009. Указує, що з матеріалів фотофіксації вбачається, що його автомобіль був припаркований на місці, призначеному для паркування відповідно до дорожньої розмітки та дорожніх знаків.
Також звертає увагу, що він особисто повідомив інспектору з паркування ОСОБА_3 , що він є особою з інвалідністю 2 групи, та показав місце розташування посвідчення особи з інвалідністю в правому кутку під лобовим склом автомобіля, надав для огляду пенсійне посвідчення особи з інвалідністю 2 групи та пояснив відсутність знаку особи з інвалідністю тим, що така вимога не є обов`язковою з причин відсутності даної відмітки в свідоцтві про реєстрацію автомобіля, оскільки він є його користувачем а не власником.
Крім того позивач зазначає, що відповідно до статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування забезпечують виділення та облаштування в межах майданчиків місць для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю. Водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, у тому числі на транспортних засобах, що належать підприємствам, установам, організаціям, які здійснюють діяльність у сфері соціального захисту населення, та громадським об`єднанням осіб з інвалідністю, мають право на встановлення на транспортному засобі розпізнавального знака «Водій з інвалідністю» та під час перевезення осіб з інвалідністю користуються всіма перевагами, що надаються водіям з інвалідністю. Водії, які керують транспортними засобами, на яких встановлений розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю», повинні мати при собі документи, що підтверджують інвалідність водія або одного з пасажирів. Кількість місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, становить не менше 10 відсотків загальної кількості місць на спеціально обладнаних чи відведених майданчиках для паркування, але не менше одного місця з позначенням таких місць відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.
Також указує, що вказаний закон передбачає, що якщо власники спеціально обладнаних чи відведених майданчиків для паркування не забезпечили виділення та облаштування місць, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, такими місцями на відповідних майданчиках вважаються місця, на яких розміщені транспортні засоби, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю.
Дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.
Судом установлено, що постановою інспектора з паркування Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради Крецула Р. І. серії ОДП № 6611633 від 18 березня 2024 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 400,00 грн, оскільки 18.03.2024 10:48 в м. Одесі на вул. Водопровідна Новощіпний ряд, 2, водій транспортного засобу VOLKSWAGEN ID.4 CROZZ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив правила паркування транспортного засобу (не оплатив вартість послуг користування майданчиком з платного паркування), чим порушив ч. 1 ст. 152-1 КУпАП; ст. 26 Постанови Кабінету Міністрів України 1342.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до ч. 1ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, або адміністратор за випуском облігацій, який подає позов до адміністративного суду на захист прав, свобод та інтересів власників облігацій відповідно до положень Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки», а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 КАС України позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Належний позивач, в розумінні процесуального закону, це особа, якій належить право вимоги.
Предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси осіб, тобто суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд установлює, чи щодо особи дійсно має місце факт порушення права, свободи чи інтересу, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.
Однак, на переконання суду, ОСОБА_1 є неналежним позивачем у даній справі, не є суб`єктом порушених прав, свобод чи інтересів. ОСОБА_1 не доведено порушення відповідачем його прав, свобод чи інтересів.
Водночас, як слідує з матеріалів справи, оскаржувану постанову складено відносно ОСОБА_2 , отже саме вона є належним позивачем у даній справі.
З урахуванням наведеного, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст. ст. 8, 9, 72, 242-246, 250, 272, 286, 287, 295 КАС України,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту транспорту, зв`язку та організації дорожнього руху Одеської міської ради, Одеської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА

30.06.25