Справа № 120/9671/24
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/9671/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Свентух Віталій Михайлович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

25 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Ватаманюка Р.В. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,

представника позиача: Романюка І.М.,

представника відповідача: Лозінської І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ» на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ» до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її у повному обсязі.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача та просила суд залишити її без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року - без змін.

Також від представника позивача надійшло клопотання про проведення судову економічної експертизи у даній справі для повноти та об`єктивності встановлення всіх обставин справи.

Суд розглянувши вказане клопотання протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання про проведення судову економічної експертизи у даній справі у звязку з необґрунтованості та безпідставності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Вінницькій області №279к від 17.01.2024 року, головним державним інспектором Головного управління ДПС у Вінницькій області Ніною Доброштан, проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ".

За результатами проведеної перевірки Головним управлінням ДПС у Вінницькій області складено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" щодо дотримання вимог податкового законодавства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01 червня 2022 року по 31 березня 2023 року по взаємовідносинах з Міністерством оборони України щодо державних закупівель з постачання товарів, робіт та послуг /том 1 а.с. 142-156/.

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ":

1) статті 200, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.7 статті 187 Податкового кодексу України, пункту 6 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 220386093 грн., в тому числі:

- вересень 2022 року на суму 4777500 грн.;

- жовтень 2022 року на суму 1431028 грн.;

- листопад 2022 року на суму 7545192 грн.;

- грудень 2022 року на суму 69918607 грн.;

- січень 2023 року на суму 80132488 грн.;

- лютий 2023 року на суму 18373766 грн.;

- березень 2023 року на суму 38207512 грн.

2) пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" не складено податкові накладні та не зареєстровано в ЄРПН, на загальний обсяг (зарахування бюджетних коштів на рахунок платника) в сумі грн., в тому числі ПДВ 210780845 грн., а саме:

- 19.09.2022 на суму ПДВ 4777500 грн.;

- 31.10.2022 на суму ПДВ 1431028 грн.;

- 03.11.2022 на суму ПДВ 2873849 грн.;

- 03.11.2022 на суму ПДВ 1833300 грн.;

- 14.11.2022 на суму ПДВ 185073 грн.;

- 21.11.2022 на суму ПДВ 1003000 грн.;

- 21.11.2022 на суму ПДВ 1649970 грн.;

- 12.12.2022 на суму ПДВ 7543125 грн.;

- 12.12.2022 на суму ПДВ 1528000 грн.;

- 12.12.2022 на суму ПДВ 29770750 грн.;

- 12.12.2022 на суму ПДВ 5801134 грн.;

- 30.12.2022 на суму ПДВ 15670350 грн.;

- 25.01.2023 на суму ПДВ 565 грн.;

- 25.01.2023 на суму ПДВ 80131924 грн.;

- 16.02.2023 на суму ПДВ 6771266 грн.;

- 27.02.2023 на суму ПДВ 6630000 грн.;

- 27.02.2023 на суму ПДВ 4972500 грн.;

- 02.03.2023 на суму ПДВ 33333000 грн.;

- 02.03.2023 на суму ПДВ 4750078 грн.;

- 02.03.2023 на суму ПДВ 124435 грн.

В результаті чого, 24.04.2024 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкові повідомлення-рішення № та № від 24.04.2024 року.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" подано до Державної податкової служби України скаргу на вказані податкові повідомлення-рішення.

Однак, 18.06.2024 року за результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення №18277/6/99-00-06-01-04-06, яким вирішено скаргу залишити без розгляду.

Вважаючи, що податкові повідомлення-рішення № та № від 24.04.2024 року є протиправними та підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до пунктів 44.1 та 44.2 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність", згідно зі статтею 1 якого господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі - Наказ № 88).

Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз вказаних норм свідчить, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

При цьому, будь-які документи (у тому числі накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції не відбулося, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Положенням пункту 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із пунктами 200.1, 200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

При цьому, пунктом 201.1 статті 201 ПК України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Пунктом 201.7 статті 201 ПК України врегульовано, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем. Покупцю товарів/послуг податкова накладна / розрахунок коригування можуть бути надані продавцем таких товарів/послуг в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги".

Разом з тим, слід врахувати правові висновки Верховного Суду викладені у постанові №380/1905/20 від 09.08.2022 року у якій суд касаційної інстанції вказав, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Встановлюючи обов`язкове підтвердження платником податків задекларованих показників податкового обліку належними документами, законодавець презюмує, що ці документи мають відображати реальний стан речей щодо задекларованих об`єктів оподаткування.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми), як один із принципів бухгалтерського обліку, відповідає сутності податкового обліку, який ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Отже, у податковому обліку суми ПДВ, включені до податкового кредиту, повинні бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення та витрати, пов`язані із цією операцією. Податковий кредит, крім цього, має бути обов`язково підтверджений податковою накладною, зареєстрованою відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК.

Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум податкового кредиту, врахованих платником податків при визначенні податкових зобов`язань, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують дійсно мали місце.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені для оформлення такої операції, не відповідають дійсності і не можуть бути підставою податкового обліку. Також вимагається, щоб операція була пов`язана з господарською діяльністю платника податків, тобто була спрямована на отримання доходу (була економічно доцільною з точки зору звичайної господарської практики).

Аналогічних висновків дійшов Сьомий апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.04.2024 року у справі №240/14733/21.

Так, надаючи оцінку висновку податкового органу, що ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 220386093 грн., суд зауважує наступне.

Із акту перевірки вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду, яке сплачується до державного бюджету в сумі 220386093 грн., в тому числі:

- вересень 2022 року на суму 4777500 грн.;

- жовтень 2022 року на суму 1431028 грн.;

- листопад 2022 року на суму 7545192 грн.;

- грудень 2022 року на суму 69918607 грн.;

- січень 2023 року на суму 80132488 грн.;

- лютий 2023 року на суму 18373766 грн.;

- березень 2023 року на суму 38207512 грн.

В той же час, представник позивача наголошує на необґрунтованості таких висновків податкового органу, зазначаючи, що згідно електронних даних кабінету платника податків позивача у період, який охоплено перевіркою відповідача, наявні відомості про сформований податковий кредит по операціям з придбання товарів (зареєстровані податкові накладні від постачальників) та по операціям з імпорту товарів по взаємовідносинах з Міністерством оборони України щодо державних закупівель з постачання товарів, робіт, послуг (зареєстровані вантажно-митні декларації), а саме за період з червня 2022 року по березень 2023 року на загальну суму на загальну суму 487781370 грн., з них ,34 грн. за результатом розмитнення товарів, які були поставлені не резидентом позивачу.

Також вказано, що у спірний період Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" здійснено сплату ПДВ на загальну суму 42560000 грн.

В підтвердження представником позивача долучено в належній якості копії митних декларацій позивача з приводу яких Державна митна служба України підтвердила сплату податку на додану вартість в розмірі 246834973,13 грн. за 2022-2023 роки, які отримані позивачем після звернення із запитом до Державної митної служби України.

Крім того, представником позивача долучено таблицю зобов`язання зі сплати ПДВ за період перевірки, докази сплати ПДВ та реєстрації митних декларацій згідно електронного кабінету, виписку по рахунку за 19 вересня 2022 року, митні декларації за листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, квітень 2023 року, травень 2023 року, червень 2023 року, червень 2023 року, ухвалу про обрання запобіжного заходу ОСОБА_1 , реєстри ПН постачальників за жовтень 2022 року, листопад 2022 року, грудень 2022 року, січень 2023 року, лютий 2023 року, березень 2023 року, адвокатський запит до Державної митної служби України, адвокатський запит до Державної податкової служби України, адвокатський запит до Міністерства оборони України.

Представник позивача зазначає, що усі документи з приводу обставин, які стосуються предмету перевірки були направлені відповідачу супровідним листом від 20.02.2024 року на запит про надання додаткових документів (копій документів) від 19.01.2024 року №2172/6/02-32-07-09-15.

В свою чергу, представник відповідача зауважує, що на усіх стадіях податкового контролю у формі проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" не надано документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, в т.ч. не забезпечено надання податкових накладних та вантажно-митних декларацій, долучених представником позивача до матеріалів справи.

Так, письмовим запитом від 19.01.2024 року №2172/6/02-32-07-09-15 позивачу запропоновано надати документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а саме: регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку.

У відповідь на такий запит, ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" в адресу Головного управління ДПС у Вінницькій області надіслано супровідний лист від 20.02.2024 року (вх. №9841/6 від 26.02.2024), в якому повідомлено, що до цього листа додаються документи для перевірки, перелік яких налічує 656 позицій.

Однак, посадовими особами контролюючого органу, аналізуючи надані документи, надіслані засобами поштового зв`язку "Нова пошта" (пакет вагою 1 кг, м. Львів, відділення №33, відправник ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" через Бопкуневич Оксану Миколаївну, декларація №4113), встановлено, що позивачем фактично надано: супровідний лист від 20.02.2024 року, а також лист №04/08/24 від 08.02.2024 року (відповідь на запит ГУ ДПС у Вінницькій області №2533/6/02-32-07-06-07 від 22.01.2024 з додатками на 24 аркушах), що стосується дотримання вимог ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" валютного законодавства.

Таким чином, позивачем для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" щодо дотримання вимог податкового законодавства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01 червня 2022 року по 31 березня 2023 року по взаємовідносинах з Міністерством оборони України щодо державних закупівель з постачання товарів, робіт та послуг не надано документів, окрім супровідного листа, про що складено відповідний акт від 26.02.2024 року №291/02-32-07-09.

Суд враховує, що позивачем в підтвердження своєї позиції щодо направлення в адресу відповідача усіх матеріалів згідно переліку вказаного у супровідному листі від 20.02.2024 року на запит про надання додаткових документів (копій документів) від 19.01.2024 року №2172/6/02-32-07-09-15 надано суду експрес-накладну "Нова пошта" №8515 із якої вбачається, що загальна вага пакету документів направлених відповідача становить 5 кг.

Однак, суд критично ставиться до таких доказів, оскільки експрес-накладна "Нова пошта" №8515 є лише підтвердженням факту направлення певного листа або посилки, але вона не містить інформації щодо змісту надісланих документів. Відсутність переліку конкретних документів, що були надіслані, створює певну невизначеність стосовно того, які саме матеріали чи відомості фактично було доставлено одержувачу.

Більше того, експрес-накладна №8515 сформована раніше (19.02.2024 року), ніж супровідний лист від 20.02.2024 року на запит про надання додаткових документів (копій документів) від 19.01.2024 року №2172/6/02-32-07-09-15, тому такі докази неможливо вважати належними та допустимими стосовно направлення матеріалів саме до цієї перевірки.

Крім того, представник відповідача зазначає, що під час проведення документальної перевірки податковий орган не може виходити за межі показників, задекларованих самостійно платником податків в декларації з податку на додану вартість, тим самим перебираючи на себе повноваження з формування податкового кредиту за платника податків та втручаючись у його майнові права.

Враховуючи ненадання позивачем документів під час проведення перевірки, контролюючий орган при визначенні податкових зобов`язань з податку на додану вартість керувався задекларованими позивачем показниками в декларації на додану вартість, в т.ч. показниками щодо податкового кредиту.

Таким чином, під час проведення перевірки щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість за результатами господарських операцій з Міністерством оборони України, у контролюючого органу не було обов`язку досліджувати питання формування податкового кредиту з податку на додану вартість, не задекларованого в декларації з податку на додану вартість відповідного звітного (податкового періоду), оскільки під час проведення заходу податкового контролю у формі документальної перевірки з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, із зазначенням таких питань у наказі про проведення перевірки.

Стосовно митних декларацій, що долучені представником позивача до додаткових пояснень, слід зазначити, що наявність митних декларацій не є достатнім та беззаперечним документальним підтвердженням сплати податкових зобов`язань з податку на додану вартість внаслідок здійснення митних операцій та, як наслідок, вичерпною підставою для визначення правильності формування податкового кредиту.

Натомість належних обґрунтувань того, яким чином зазначені митні декларації вплинули на визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість та формування податкового кредиту в охопленому перевіркою періоді представником позивача не наведено.

Також слід зауважити, що митні декларації долучені позивачем до матеріалів справи не впливають на правомірність висновків акту перевірки, так як значна їх частина охоплює інший період, а саме з квітня 2023 року по грудень 2023 року.

Суд зауважує, що якщо митні декларації охоплюють інший часовий проміжок, їх не можна вважати релевантними для підтвердження правомірності чи неправомірності дії, що відбувалися в іншому періоді. Під час перевірки, особливо в контексті митного законодавства або фінансового контролю, важливим є точне співвіднесення даних декларацій із конкретними датами та періодами, зазначеними у акті перевірки.

Таким чином, надані митні декларації, що стосуються періоду після здійснення перевірки, не можуть бути використані для коригування або оскарження висновків перевірки, адже вони не підтверджують обставин, які мали місце під час самої перевірки.

Щодо митних декларацій складених за період з червня 2022 року по березень 2023 року, слід звернути увагу суду на наступне.

Згідно з пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з:

- постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України відповідно до статті 186 ПК України;

- ввезення товарів на митну територію України;

- вивезення товарів за межі митної території України.

Відповідно до пункту 187.8 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв`язку зокрема, з ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Документом, що посвідчує право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі ввезення товарів на митну територію України, є митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку (пункт 201.12 статті 201 ПК України).

При цьому, для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Отже, при митному оформленні товарів, що ввозяться на митну територію України, платник податку, що здійснив сплату податку на додану вартість за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 ПК України, на дату такої сплати включає суми податку до податкового кредиту на підставі належним чином оформленої митної декларації.

Правові основи функціонування системи електронного адміністрування ПДВ регулюються статтею 200-1 ПК України та регламентуються Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 року № 569 (далі - Порядок № 569).

Система електронного адміністрування ПДВ серед іншого передбачає забезпечення автоматичного обліку в розрізі платників податку на додану вартість сум податку, сплачених платниками при ввезенні товару на митну територію України.

Система електронного адміністрування ПДВ працює виключно в автоматичному режимі та на підставі алгоритмів, розроблених відповідно до статті 200-1 ПК України та Порядку №569.

Представник відповідача зазначає, що згідно з відомостями з бази даних системи електронного адміністрування ПДВ встановлено, що тільки в частині наданих позивачем митних декларацій за період з червня 2022 року по березень 2023 року суми податку на додану вартість сплачено митним органам, що було враховано при проведенні перевірки та не вплинуло на визначення суми нарахованих грошових зобов`язань з податку на додану вартість за результатами перевірки.

Сплата податку на додану вартість за рештою митних декларацій, складених за період з червня 2022 року по березень 2023 року, відбувалася протягом квітня та червня 2023 року, що виходить за межі періоду, який перевірявся, а, отже, не вплинула на суму нарахованих грошових зобов`язань з податку на додану вартість за результатами перевірки та на право формування податкового кредиту в охопленому перевіркою періоді.

Окрім того, значна частина митних декларацій, складених за період з червня 2022 року по березень 2023 року, не знайшла своє відображення у базі даних системи електронного адміністрування ПДВ, тобто за такими деклараціями суми податку на додану вартість не сплачено митним органам і такі суми не включені до складу податкового кредиту податкових декларацій з податку на додану вартість за відповідні звітні (податкові) періоди.

Разом з тим суд зазначає, що митні декларації, на які посилається позивач, не були надані податковому органу на етапі перевірки. Однак, незважаючи на це, податковий орган вживав усіх необхідних заходів для забезпечення проведення повної перевірки, враховуючи наявну інформацію, що була доступна на момент перевірки.

Слід зазначити, що податковий орган має право запитувати у платника податків документи, які необхідні для проведення перевірки, і в разі їх ненадання може припустити відсутність відповідної документації.

У даному випадку, якщо митні декларації не були надані вчасно або були відсутні, це не свідчить про недбалість чи упущення з боку податкового органу, а, можливо, про недотримання позивачем своїх обов`язків щодо надання всіх необхідних документів.

Таким чином, слід дійти висновку, що відповідач здійснив належну перевірку на підставі тих даних, які були у нього наявні, і здійснені ним висновки є обґрунтованими навіть у разі відсутності певних митних декларацій.

Отже, суд приходить до висновку про обґрунтованість висновків контролюючого органу, що викладені в акті перевірки, що позивачем допущено порушення статті 200, пункту 185.1 статті 185, пункту 187.7 статті 187 Податкового кодексу України, пункту 6 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 210780845 грн.

З огляду на наведене, суд зазначає, що контролюючим органом правомірно винесено податкове повідомлення рішення № від 24.04.2024 року в частині грошового зобов`язання за основним платежем в сумі 210780845 грн. та грошового зобов`язання за штрафними санкціями в сумі 52695211 грн.

Стосовно податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № від 24.04.2024 року в частині грошового зобов`язання за основним платежем в сумі 9605248 гривень та грошового зобов`язання за штрафними санкціями в сумі 2401312 гривень, суд зазначає наступне.

У змісті пояснень щодо заяви про зміну підстав позову 31.10.2024 року представником Головного управління ДПС у Вінницькій області зазначено, що за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.04.2024 року № форми «Р» за платежем "податок на додану вартість" у сумі 275482616,00 грн. (сума основного зобов`язання - 220386 093,00 грн., сума штрафних санкцій - 55096523,00 грн.).

Майже одночасно управлінням оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Вінницькій області проводилась камеральна перевірка податкової звітності з ПДВ за грудень 2022 року, акт перевірки № 9713/02-32-024-06-07/44755072 від 08.03.2024 року /том 2 а.с. 46-49/, в якому знайшло відображення вищевказане порушення, а саме завищення суми податкового кредиту в розмірі 9605248 грн., в частині від`ємного значення податку на додану вартість, яке підлягає включенню до складу податкового кредиту (рядок 16 Декларації).

За результатами камеральної перевірки Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.04.2024 року № форми «Р» за платежем "податок на додану вартість" у сумі 12006560,00 грн. (сума основного зобов`язання - 9605248,00 грн., сума штрафних санкцій - 2401312,00 грн).

У зв`язку з вищевикладеним, відповідачем надано у новій редакції розрахунок до акта документальної позапланової невиїзної перевірки від 06.03.2024 року № 9365/02-32-07-09/44755072 та до податкового повідомлення-рішення від 24.04.2024 № форми «Р» за платежем "податок на додану вартість" відповідно до якого: сума грошового зобов`язання за основним платежем - 210780845,00 грн., сума грошового зобов`язання за штрафними санкціями (25%) - 52695211,00 грн., разом - 263476056,00 грн. /том 3 а.с. 83-84/.

Тому, просили суд у задоволенні позовної вимоги ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 24.04.2024 року № відмовити в частині 263476056,00 грн.

В іншій частині погодились, що не існує іншого шляху, окрім як визнати податкове повідомлення-рішення протиправним та скасувати його.

За таких обставин суд вважає, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області № від 24.04.2024 року в частині грошового зобов`язання за основним платежем в сумі 9605248 гривень та грошового зобов`язання за штрафними санкціями в сумі 2401312 гривень є протиправним та підлягає скасуванню.

Стосовно тверджень контролюючого органу, що ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" не складено податкові накладні та не зареєстровано в ЄРПН, на загальний обсяг (зарахування бюджетних коштів на рахунок платника) в сумі грн., в тому числі ПДВ 210780845 грн., то суд вказує наступне.

Пунктом 201.10 статті 201 ПК України передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Згідно з абзацом 14 пункту 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для зведених податкових накладних та/або розрахунків коригування до таких зведених податкових накладних, складених за операціями, визначеними пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 цього Кодексу, - протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем місяця, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

З аналізу процитованих положень вбачається, що продавець товарів/послуг зобов`язаний зареєструвати в ЄРПН податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування.

Крім того, суд зауважує, що на момент ухвалення спірного податкового повідомлення-рішення відбулися зміни у податковому законодавстві, які не були враховані відповідачем.

Так, відповідно пункту 89 підрозділу 2 розділу XX "Перехідних положень" ПК України тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням таких граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до 5 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 18 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 18 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Так, у акті перевірки встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ", згідно даних баз Державної казначейської служби України (АРМ "Є-казна") не нараховано податок на додану вартість, не складено податкові накладні та не направлено на реєстрацію в ЄРПН, на загальний обсяг (зарахування бюджетних коштів на рахунок платника) в сумі грн., в тому числі ПДВ 210780845 грн., а саме:

- 19.09.2022 на суму ПДВ 4777500 грн.;

- 31.10.2022 на суму ПДВ 1431028 грн.;

- 03.11.2022 на суму ПДВ 2873849 грн.;

- 03.11.2022 на суму ПДВ 1833300 грн.;

- 14.11.2022 на суму ПДВ 185073 грн.;

- 21.11.2022 на суму ПДВ 1003000 грн.;

- 21.11.2022 на суму ПДВ 1649970 грн.;

- 12.12.2022 на суму ПДВ 7543125 грн.;

- 12.12.2022 на суму ПДВ 1528000 грн.;

- 12.12.2022 на суму ПДВ 29770750 грн.;

- 12.12.2022 на суму ПДВ 5801134 грн.;

- 30.12.2022 на суму ПДВ 15670350 грн.;

- 25.01.2023 на суму ПДВ 565 грн.;

- 25.01.2023 на суму ПДВ 80131924 грн.;

- 16.02.2023 на суму ПДВ 6771266 грн.;

- 27.02.2023 на суму ПДВ 6630000 грн.;

- 27.02.2023 на суму ПДВ 4972500 грн.;

- 02.03.2023 на суму ПДВ 33333000 грн.;

- 02.03.2023 на суму ПДВ 4750078 грн.;

- 02.03.2023 на суму ПДВ 124435 грн.

Крім того у акті перевірки зазначено, що Головним управлінням ДПС у Вінницькій області відповідно до пункту 6 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1165 прийнято рішення №127 від 11.01.2024 року про відповідність платника податку ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" критеріям ризиковості платника податку п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку.

Вказано, що відповідальними особами, що ставили підпис на поданих деклараціях з податку на додану вартість був директор ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" Володимир Тимків. Пояснення щодо виявлених порушень в ході проведення перевірки посадовою особою не надавались.

В свою чергу, представник позивача не погоджується із такими висновками податкового органу та вказує, що ними зареєстровано податкові накладні згідно господарських операцій, платежі по яким відображено в акті перевірки.

При цьому, вказали, що частина податкових накладних була предметом камеральної перевірки згідно акту від 11.03.2024 року №9826/02-32-04-06-07/44755072 про результати камеральної перевірки щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ".

Згідно вказаного акту перевірки від 11.03.2024 року відповідач нарахував штрафні санкції за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної № 44 від 03.10.2022 року, яка складена і зареєстрована відносно операції по отриманню 28665000 грн. попередньої оплати за речове майно для ЗСУ (рукавички зимові). Договір №286/3/22/338 від 01.09.2022, в т.ч. ПДВ 4777500 (операція відображена в Акті перевірки від 06.03.2024, однак помилково зазначено дату надходження коштів 19.09.2022, а не 03.10.2022).

Тобто, з приводу реєстрації податкової накладної по операції, яка була також предметом перевірки згідно акту від 06.03.2024 року, на сьогодні відповідачем винесено інше податкове повідомлення рішення від № від 28.03.2024 року.

Також зазначено, що частина податкових накладених, які складені позивачем за результатами господарських операцій, які були предметом перевірки, не зареєстровані з огляду на зупинення реєстрації податкових накладних у зв`язку з прийняттям рішення відносно позивача про відповідність/невідповідність платників податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку рішенням Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної /розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних Головного управління ДПС у Вінницькій області №127 від 11.01.2024 року.

З приводу розбіжностей в даті складення податкових накладних, то зауважили, що такі помилки обумовлені недоліками ведення податкового обліку, який на той час був орієнтований на реєстрацію податкових накладних з огляду на дату надходження партії товарів на митну територію України.

Щодо приведення податкової звітності у відповідність в цій частині позивач звертався до Головного управління ДПС у Вінницькій області з приводу отримання індивідуальної податкової консультації та отримав її лише в грудні 2023 року.

Представник позивача вказав, що з метою усунення недоліків податкової звітності позивач на підставі індивідуальної податкової консультації почав реєстрацію розрахунків коригування до податкових накладних, однак реєстрація останніх була зупинена з огляду на віднесення позивача до категорії підприємств яке відповідає критеріям ризикованості платника податку.

Спростовуючи такі висновки представника ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" представник податкового органу зазначає, що ознайомившись з податковими накладними долученими позивачем до матеріалів справи, слід звернути увагу, що на усіх стадіях податкового контролю у формі проведення документальної позапланової невиїзної перевірки товариством не надано документів, що стосуються або пов`язані з предметом перевірки, зокрема не забезпечено надання вищезазначених податкових накладних.

Посадовими особами контролюючого органу проаналізовано відомості з баз даних Державної казначейської служби України (АРМ "Є-казна"), з Єдиного реєстру податкових накладних та податкові накладні, які долучені представником позивача до заяви про зміну підстав позову (складені в період з 01.06.2022 по 31.03.2023 на суми коштів, що надійшли від Міністерства оборони України у періоді з 01.06.2022 по 31.03.2023).

Зазначено, що представником позивача, окрім інших, долучено податкові накладні, які не стосуються охопленого перевіркою періоду, а саме: № 2165 від 31.07.2023, № 2166 від 31.07.2023, № 529 від 30.06.2023, № 2555 від 31.07.2023, № 2161 від 31.07.2023, № 1231 від 30.08.2023, № 1232 від 30.08.2023, № 2120 від 31.07.2023, № 8 від 03.04.2023, № 680 від 28.04.2023, № 1123 від 31.05.2023, № 531 від 30.06.2023, № 530 від 30.06.2023, № 524 від 30.06.2023, № 1239 від 31.08.2023, № 2088 від 30.10.2023, № 1393 від 30.11.2023.

Головне управління ДПС у Вінницькій області наполягає на тому, що позивачем не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на дату виникнення податкових зобов`язань, а долучені до матеріалів справи податкові накладні не спростовують зазначеної обставини, з огляду на наступне.

Так, положеннями пункту 187.1 статті 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з ПДВ за операціями з постачання товарів/послуг визначається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника;

б) дата відвантаження товарів/дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг.

Відповідно до пункту 187.7 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів/послуг з оплатою за рахунок бюджетних коштів є дата зарахування таких коштів на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг або дата отримання відповідної компенсації у будь-якій іншій формі, включаючи зменшення заборгованості такого платника податку за його зобов`язаннями перед бюджетом.

На дату виникнення податкових зобов`язань платник ПДВ зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені ПК України терміни. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Об`єктом оподаткування ПДВ є, зокрема, операції платника ПДВ з постачання товарів/послуг, місцем постачання яких відповідно до статті 186 ПК України визначено митну територію України.

За такою операцією платник ПДВ зобов`язаний визначити податкові зобов`язання з ПДВ та скласти на покупця / замовника (розпорядника бюджетних коштів) податкову накладну і зареєструвати її в ЄРПН у встановлені ПК України терміни.

При цьому, дата виникнення податкових зобов`язань з ПДВ та складання податкової накладної за такою операцією визначається з урахуванням особливостей, а саме якщо оплата вартості поставлених платником ПДВ робіт (послуг) здійснюється за рахунок бюджетних коштів, то за операціями платника ПДВ з постачання таких робіт (послуг) покупцю / замовнику (розпоряднику бюджетних коштів) датою виникнення податкових зобов`язань з ПДВ буде дата перерахування таких коштів покупцем / замовником (розпорядником бюджетних коштів) на банківський рахунок такого платника ПДВ.

Оскільки у постачальника товарів/послуг, оплата за які здійснюється за рахунок бюджетних коштів, датою виникнення податкових зобов`язань є дата зарахування таких коштів на його банківський рахунок, то податкова накладна, складена на таку операцію на дату відвантаження товарів, є такою, що складена з порушенням.

З урахуванням наведеного, контролюючий орган дійшов висновку, що на дату виникнення податкових зобов`язань з ПДВ (зарахування бюджетних коштів) за операціями з постачання товарів ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні.

З огляду на викладені обставини, суд погоджується із твердженнями відповідача щодо правомірності висновків контролюючого органу, що на дату виникнення податкових зобов`язань, а саме на дату зарахування бюджетних коштів, ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" не склало та не зареєструвало в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідні податкові накладні.

Крім того, позивач стверджує, що авансовий платіж від Міністерства оборони України за договором №286/3/22/338 від 01.09.2022 у розмірі 28665000 грн. не був отриманий 19.09.2022, а надійшов позивачу 03.10.2022 про що було складено і зареєстровано податкову накладну за №44.

В спростування наведеного представник відповідача зазначив, що згідно з відомостями з баз даних Державної казначейської служби України (АРМ "Є-казна"), надісланих листами Бюро економічної безпеки України від 21.04.2023 року №11/3.2.2/9244-23 та від 25.04.2023 року №11/3.2.2/9527-23 щодо діяльності ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ", встановлено що 19.09.2022 Міністерство оборони України перераховувало кошти на рахунок позивача в сумі 28665000 грн. з призначенням платежу "попередня оплата за речове майно для ЗСУ (рукавички зимові). Договір №286/3/22/338 від 01.09.2022, в т.ч. ПДВ 4 777 500 грн".

В ході документальної позапланової невиїзної перевірки встановлено, що ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" на суму отриманих коштів не складено та не направлено на реєстрацію в ЄРПН податкову накладну.

Надалі, 03.10.2022 Міністерство оборони України перераховувало кошти на рахунок ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" в сумі 28665000 грн. з призначенням платежу "попередня оплата за речове майно для ЗСУ (рукавички зимові). Договір №286/3/22/338 від 01.09.2022, в т.ч. ПДВ 4 777 500 грн".

В даному випадку, позивачем на суму отриманих коштів складено податкову накладну №44 від 03.10.2022 на загальну суму 28665000 грн., в тому числі ПДВ 4777500 грн., та зареєстровано в ЄРПН 11.01.2024 (реєстраційний № ), що враховано в акті перевірки №9365/02-32-07-09/44755072 від 06.03.2024.

Отже, сума ПДВ 4 777 500 грн. включена позивачем до складу податкових зобов`язань за жовтень 2022 року в уточненому розрахунку з ПДВ за жовтень 2022 року і врахована в ході проведення перевірки, тобто не вплинула на суму нарахованих податкових зобов`язань з ПДВ за результатами перевірки.

Більше того, вищезазначена податкова накладна зареєстрована несвоєчасно, що відображено в акті камеральної перевірки від 11.03.2024 №9826/02-32-04-06-07/44755072.

В ході розгляду справи судом з`ясовано обставини щодо авансового платежу від Міністерства оборони України за договором №286/3/22/338 від 01.09.2022 та його повернення, у зв`язку із закриттям рахунку отримувача.

Однак, ці відомості не були надані контролюючому органу під час перевірки, а тому не могли вплинути на правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення.

Стосовно доводів представника позивача, що частина податкових накладних була предметом камеральної перевірки відповідно до акта від 11.03.2024 року №9826/02-32-04-06-07/44755072 про результати камеральної перевірки щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування в ЄРПН ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ", то такі є безпідставними, оскільки предметом камеральної перевірки були виключно питання дотримання граничних термінів реєстрації податкових накладних /том 2 а.с. 37-39/.

За висновками акта камеральної перевірки, ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" допущено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування, за що позивача притягнено до фінансової відповідальності відповідно до приписів податкового законодавства.

В свою чергу, актом документальної позапланової невиїзної перевірки від 06.03.2024 №9365/02-32-07-09/44755072 /том 1 а.с. 142-156/ встановлено, що позивачем при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг взагалі не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на дату виникнення податкових зобов`язань (зарахування бюджетних коштів на рахунок платника).

Щодо доводів позивача, що частина податкових накладних не зареєстровані з огляду на зупинення реєстрації податкових накладних у зв`язку з прийняттям рішення № 127 від 11.01.2024 про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, то суд вважає їх необґрунтованими, оскільки податкові накладні, які складені на дату відвантаження товарів, складалися протягом 2022-2023 років, в той час рішення про віднесення позивача до переліку ризикових платників податку прийнято 11.01.2024 року.

Суд також зазначає, що відсутність податкових накладних та інших необхідних документів у процесі перевірки перешкоджала податковому органу виконати свої функції належним чином, оскільки відсутність відповідних доказів не дозволяє в повному обсязі перевірити правомірність здійснених господарських операцій.

При вирішенні даної справи слід врахувати правові висновки Верховного Суду у постанові №640/13251/19 від 14 листопада 2024 року які полягають у наступному.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки. При цьому великий платник податків на запит контролюючого органу зобов`язаний також надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб копії таких документів, що створюються ним в електронній формі з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, не пізніше двох робочих днів, наступних за днем отримання запиту.

Підпунктом 20.1.6 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючим органам надано право запитувати та вивчати під час проведення перевірок первинні документи, що використовуються в бухгалтерському обліку, регістри, фінансову, статистичну та іншу звітність, пов`язану з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, виконанням вимог законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Отже, після початку перевірки, яка в даному випадку була плановою виїзною, саме на позивача було покладено обов`язок надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Право контролюючого органу під час проведення перевірок додатково запитувати документи не означає, що за відсутності відповідного запиту вважається, що документи були надані у повному обсязі.

Водночас, факт відмови надання платником податків документів під час податкової перевірки повинен фіксуватися у визначений законом спосіб, а саме шляхом складання акта про відмову у наданні документів. Про це Верховний Суд неодноразово зазначав, зокрема, у постановах від 26 січня 2021 року у справі №814/3617/14, від 03 березня 2021 року у справі №824/638/18-а, від 08 вересня 2022 року у справі №640/26351/20, від 11 липня 2023 року у справі №822/554/17, від 10 січня 2023 року у справі №814/876/16 тощо.

У постановах від 29 травня 2020 року у справі № 826/27811/15, від 06 серпня 2019 року у справі № 160/8441/18, від 31 січня 2020 року у справі № 826/15328/18, від 03 жовтня 2023 року у справі № 420/534/20 Верховний Суд сформулював такі висновки. Надання платником податків фінансово-господарських документів під час проведення перевірки є необхідною умовою підтвердження правомірності задекларованих платником показників податкового обліку. Обов`язок платника податків зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондує з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі документів. Ненадання платником податків документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності. Винятком є випадки виїмки документів або іншого їх вилучення правоохоронними органами та іншими компетентними органами. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені ним у податковій звітності, але не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Поряд з цим, у постанові від 08 вересня 2019 року у справі №802/1069/13-а Верховний Суд також зауважував, що обставина щодо порушення платником податків обов`язку, встановленого пунктом 85.2 статті 85 ПК України, надати після початку перевірки всі документи, які пов`язані з предметом перевірки, не означає, що платник не має права додатково їх надати до прийняття контролюючим органом відповідного рішення за результатами перевірки та не звільняє контролюючий орган від обов`язку врахувати при прийнятті рішення додатково надані платником документи у строк, встановлений абзацом другим пункту 44.7 статті 44 ПК України, що прямо передбачено нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Також, у постановах від 08 вересня 2019 року у справі №802/1069/13-а, від 01 квітня 2020 року у справі №640/637/19, від 04 березня 2020 року у справі №0440/5658/18 Верховний Суд висловив позицію про те, що законодавцем передбачено право платника податків надати контролюючому органу документи, які були відсутні під час перевірки. При цьому, якщо платник податків у запереченнях на акт перевірки посилається на обставини, що не були досліджені під час перевірки, контролюючий орган до прийняття рішення за результатами такої перевірки зобов`язаний призначити та провести позапланову перевірку.

У постановах від 24 лютого 2020 року у справі №440/4443/18, від 27 квітня 2022 року у справі №420/13197/20 Верховний Суд дійшов висновку, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на визначені нормами ПК України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі якщо рішення контролюючого органу вмотивоване саме не наданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.

Узагальнюючи наведені вище підходи, суд касаційної інстанції у постанові від 14 серпня 2024 року у справі №560/12984/23 зазначав, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених ПК України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки. Поряд з цим платник податків не позбавлений права довести у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу у здійсненні податкового контролю.

Як уже було встановлено судом, позивачем для проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" щодо дотримання вимог податкового законодавства з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на додану вартість за період з 01 червня 2022 року по 31 березня 2023 року по взаємовідносинах з Міністерством оборони України щодо державних закупівель з постачання товарів, робіт та послуг не надано документів, окрім супровідного листа, про що складено відповідний акт від 26.02.2024 року №291/02-32-07-09.

У зв`язку із ненаданням позивачем відповіді на запит контролюючого органу, Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 24.04.2024 року про застосування штрафу в сумі 7100 грн., який був добровільно сплачений.

Представник позивача в ході розгляду справи не спростовував тих обставин, що ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" не надано документів, що стосуються предмету перевірки. При цьому, ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ" також не надало доказів того, що ним вживались заходи із долучення таких документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 ПК України (якщо під час перевірки мали місце обставини, передбачені вказаною нормою).

Крім того, позивач не подавав заперечення на акт перевірки в порядку, передбаченому пунктом 86.7 статті 86 ПК України.

Оскаржуючи податкові повідомлення-рішення до Державної податкової служби України позивачем не викладено мотивів стосовно надання посадовим особам відповідача документів, які стосуються предмету перевірки, що свідчить про визнання, на той момент, факту ненадання відповіді на запит контролюючого органу.

Разом з цим, позивач зазначає про відсутність в його діях умислу та вини, як необхідної передумови для притягнення до відповідальності за пунктом 123.2 статті 123 ПК України, та стверджує, що податковий орган не довів наявності у діях позивача умислу.

Так, за доводами позивача, він вчиняв активні дії та не мав умислу порушити податкове законодавство.

Однак, незважаючи на ці твердження, в процесі проведення документальної перевірки, а також під час подачі скарги на прийняті за її наслідком податкові повідомлення-рішення, позивач не надав належних доказів, що могли б підтвердити його позицію.

Відсутність таких доказів створює підстави для сумнівів щодо правомірності його поведінки, оскільки без відповідних підтверджень неможливо зробити обґрунтовані висновки щодо відсутності порушень.

Отже, незважаючи на заяви позивача про відсутність умислу та намагання діяти відповідно до закону, його бездіяльність у наданні необхідних доказів не дозволяє суду прийти до позитивного висновку щодо правомірності дій позивача. Це свідчить про порушення з його боку обов`язку надавати документи, що підтверджують законність господарських операцій, і підтверджує правильності висновків контролюючого органу.

Не надання позивачем будь-яких пояснень з приводу виявлених порушень в ході проведення перевірки також відображено в акті документальної перевірки.

Цей факт підтверджує, що позивач не виконав своїх зобов`язань перед податковим органом щодо надання належної інформації та документів, що могли б пом`якшити або спростувати висновки перевірки, що, в свою чергу, обґрунтовано впливає на рішення контролюючого органу щодо виявлених порушень.

За наведених обставин суд не вбачає правових підстав для визнання протиправним та скасування прийнятого Головним управлінням ДПС у Вінницькій області податкового повідомлення-рішення № від 24.04.2024 року

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ЛАЙНС РІТЕЙЛ» залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Ватаманюк Р.В. Курко О. П.