Справа № 420/16936/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

у складі

головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Подобіної О.М.,

за участю

представника позивача Ковалевського О.Г.,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 29.05.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чумаченко Юрієм Сергійовичем від 13 травня 2025 року ВП №76436012 про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 1 700 грн на користь Держави.

Обґрунтовуючи зміст позову зазначив, що 09 березня 2017 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 123,3 кв.м., посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А.

07 жовтня 2020 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі №522/3776/17 зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 , шляхом приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації будинку. 24 січня 2023 року постановою Одеського апеляційного суду Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року в частині зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 , шляхом приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 та приміщення горища, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до проектної документації будинку, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 76070,00 гривень, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом приведення приміщень у попередній стан та відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи залишити без задоволення.

01 листопада 2024 року постановою Старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чумаченко Ю. С. відкрито виконавче провадження №76436012.

26 грудня 2024 року за вих. №483-55/24 представник позивача звернувся до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з проханням надати проектну документацію будинку АДРЕСА_3 та повідомити хто с балансоутримувачем будинку АДРЕСА_3 . 06 січня 2025 року за вих №01-19/3190(24) Департаментом комунальної власності Одеської міської ради повідомлено Позивача, що проектна документація будинку розташованого за адресою: м. Одеса, просп. Українських героїв (колишн. Олександрівський), 4 у розпорядженні Департаменту відсутня. Згідно з інформацією, отриманою від КП «ЖКС «Порто-Франківський» зазначена будівля перебуває на обслуговуванні дільниці №1 КП «ЖКС «Порто-Франківський». 21 лютого 2025 на адресу КП «ЖКС «Порто-Франківський» направлено запит з проханням надати проектну документацію будинку АДРЕСА_3 . 25 лютого 2025 року за вих. №411/11 КП «ЖКС «Порто-Франківський» повідомлено Позивача, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , являється будинком старої забудови до 1917 року. На підприємстві відсутня проектна документації так, як будинок забудови до 1917 року. 24 березня 2025 року представником позивача направлено на адресу КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради запит з проханням надати проектну документацію. 02 квітня 2025 року на електронну адресу представника позивача надійшла відповідь КП «БТІ» Одеської міської ради згідно якої, у КП «БТІ» ОМР відсутня проектна документація на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , тому надати запитувані копії підприємством не вбачається можливим. Отже, для виконання рішення суду у спосіб та порядку визначеному законодавством, позивачу необхідно отримати проектну документацію будинку. Про зазначений будинок позивачу вдалося з`ясувати, що будинок побудовано у 1881 році під назвою Будинок прибутковий, готель «Саксонський», архітектор ОСОБА_5 , який помер ще в 1902 році. 13 травня 2025 року Старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чумаченко Юрієм Сергійовичем винесено постанову у виконавчому провадженні №76436012 про накладення на позивача штрафу у розмірі 1 700 грн на користь Держави. Про зазначену постанову стало відомо 18.05.2025 після отримання повідомлення в додатку «Дія».

03.06.2025 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі; призначено судове засідання на 18.06.2025 об 15 год 00 хв у приміщенні Одеського окружного адміністративного суду за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 14, зала судових засідань №23 (2-й поверх); залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ); витребувано від Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчені копії матеріалів ВП №76436012.

09.06.2025 від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Ковалевського Р.В. надійшло клопотання (вх. №ЕС/57438/25) про долучення на виконання ухвали від 03.06.2025 докази направлення копії позовної заяви з додатками на адресу третьої особи ОСОБА_3

11.06.2025 від представника відповідача Приморського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управлінням міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла заява (вх. №ЕС/58902/25) про долучення копій матеріалів виконавчого провадження №76436012, які прикріплені до реєстраційної картки по справі №420/16936/25 та містяться в КП «ДСС».

16.06.2025 від представника третьої особи Слюсаренка В.П. за довіреністю Слюсаренка О.С. надійшла заява (вх. №60534/25) про відкладення розгляду справи.

17.06.2025 від представника позивача ОСОБА_2 адвоката Ковалевського Р.В. надійшло клопотання (вх. №ЕС/61161/25) про відкладення розгляду справи.

18.06.2025 суд ухвалив відкласти розгляд справи на 26.06.2025.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались, додаткові докази не надходили.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник третьої особи просив суд у їх задоволенні відмовити та зазначив, що матеріали справи 522/3776/17 містять проектну документацію будинку, на підставі якої суд зобов`язав ОСОБА_2 привести у первинний стан самовільно реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено таке.

07.10.2020 рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі №522/3776/17 зобов`язано ОСОБА_4 та ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 , шляхом приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації будинку.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24.01.2023 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2020 року в частині зобов`язання ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_3 , шляхом приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_2 та приміщення горища, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до проектної документації будинку, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 76070,00 гривень, стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральної шкоди в розмірі 10 000,00 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом приведення приміщень у попередній стан та відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи залишити без задоволення.

24.01.2023 Приморським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист №522/3776/17. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 25.01.2026.

01.11.2024 старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чумаченко Юрієм Сергійовичем розглянута заява про примусове виконання: виконавчого листа №522/3776/17 виданий 22.03.2023 Приморським районним судом м. Одеси, постановлено про відкриття виконавчого провадження №76436012.

Пунктом 2 боржника повідомлено про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Пунктом 3 стягнути з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 16000 грн.

У позовній заяві, позивач зазначив, що ухвалюючи рішення судом визначено спосіб виконання рішення суду: приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири АДРЕСА_1 , відповідно до проектної документації будинку. Отже, для виконання рішення суду у спосіб та порядку визначеному законодавством, позивачу необхідно отримати проектну документацію будинку.

Так представником позивача здійснювалися певні заходи, спрямовані на виконання рішення суду, шляхом звернення із запитом до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 26.12.2024 щодо надання технічної документації.

Листом від 06.01.2025 №01-19/3190(24) повідомлено, що згідно з інформацією, отриманою від КП «ЖКС «Порто-Франківський» зазначена будівля перебуває на обслуговуванні дільниці №1 КП «ЖКС «Порто-Франківський».

21.02.2025 позивач звернувся до КП «ЖКС «Порто-Франківський» щодо надання технічної документації, проте листом від 25.02.2025 №411/11 повідомлено про відсутність на підприємстві проектної документації так, як будинок забудови до 1917 року.

24.03.2025 позивач звернувся до КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради щодо надання технічної документації, проте листом від 02.04.2025 №1657/03.01-12 повідомлено, що станом на 02.04.2025, в архівних матеріалах, наявних у КП «БТІ» ОМP відсутня проектна документація на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Одеса, Олександрівський проспект, № 4, тому надати запитувані копії підприємством не вбачається можливим. Однак повідомили, що в матеріалах інвентаризаційної справи на об`єкт нерухомості за адресою: м. Одеса, проспект Олександрівський, буд. 4 наявні матеріали технічної інвентаризації.

Всі вище перелічені запити та відповідні відповіді були надані до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується наданими копіями матеріалів ВП №76436012.

13.05.2025 старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чумаченко Юрієм Сергійовичем складено акт державного виконавця, яким встановлено наступне: «Державним виконавцем було здійснено вихід за адресою зазначеною в виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_5 . Приміщення за зазначеною адресою зачинене, встановити факт виконання рішення не вдалось».

13.05.2025 старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чумаченко Юрієм Сергійовичем у межах ВП №7643012 при примусовому виконанні виконавчого листа №522/3776/17 виданого 22.03.2023 Приморським районним судом м. Одеси, встановлено: «керуючись частиною 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 1 статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника юридичну особу 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання»

Вказаною постановою за невиконання виконавчого документа накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн.

Пунктом 2 зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попередити про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.

Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 2 цього ж Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пунктів 1, 16 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

За змістом абзацу першого частини 4 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Пунктами 1 та 6 частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що боржник зобов`язаний: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина восьма статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (абзац перший частини шостої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною першою статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз наведених правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку про те, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення).

Тобто, даючи оцінку тому, чи правомірно на боржника наклали штраф за невиконання/повторне невиконання судового рішення потрібно з`ясувати часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом/наказом) і в чому причина невиконання судового рішення у відведений йому строк. У цьому зв`язку варто зауважити, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 640/11833/19.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

До того ж у постанові від 05.06.2024 у справі № 480/6452/23 Верховний Суд вказав, що сам факт невиконання судового рішення у визначений строк без з`ясування і оцінки причин цього невиконання не може вважатися підставою для відповідальності боржника відповідно до статті 75 Закону України «Про виконавче провадження». Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.

Аналіз правових норм та судової практики Верховного Суду, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Отже, поважними, в розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ухвалюючи рішення Приморським районним судом м. Одеси визначено спосіб виконання рішення суду: приведення у первинний стан самовільно реконструйованої квартири №3 та приміщення горища, які розташовані за адресою: м. Одеса, проспект Олександрівський 4, відповідно до проектної документації будинку.

Так представником позивача вчинено здійснення заходів, спрямованих на виконання рішення суду, за його твердженням, шляхом звернення із запитом до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, КП «ЖКС «Порто-Франківський» та КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради щодо надання технічної документації з наданням відповідних відповідей.

Під час проведення виконавчій дій 13.05.2025 старшим державним виконавцем складено акт, в яких зафіксовано про не можливість встановлення виконання боржником рішення у справі №422/3776/17.

Вказане нівелює твердження позивача про не складення державним виконавцем акту з фіксації факту не виконання рішення суду, однак суд констатує, що акт державного виконавця складений без присутності осіб.

Згідно вимог пункту 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, акт - документ, що підтверджує певні встановлені факти або події. Текст акта складається з реквізитів виконавчого документа із зазначенням суті проведених дій; за зведеним виконавчим провадженням - повного найменування (прізвища, імені та по батькові) боржника та дати об`єднання виконавчих проваджень у зведене, а також вступної і констатуючої частин. У вступній частині зазначаються назва акта, дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові виконавця, підстава для складання акта, особи, які були присутні під час його складання, із зазначенням їхнього статусу у виконавчому провадженні, місця проживання (місцезнаходження), посад, інших наявних даних, зазначається кількість аркушів, на яких складено акт. У констатуючій частині викладаються мета і завдання складання акта, суть і характер проведених виконавчих дій, встановлені факти, події, а також у разі потреби висновки і пропозиції. У кінці акта (перед підписами) зазначаються відомості про кількість примірників акта та кому вони надаються (надсилаються). Акт підписується всіма особами, які брали участь у його складанні. У разі відмови від підписання осіб, що були присутні при складанні акта, про це робиться відмітка в акті. Відмітка «від підпису відмовився» проставляється напроти прізвища особи, яка відмовилася від підпису, та засвідчується підписами інших осіб, які були присутніми під час складання акта. До акта можуть вноситись також інші відомості, визначені Законом, цією Інструкцією та іншими нормативно-правовими актами.

Так 13.05.2025 старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чумаченко Юрієм Сергійовичем у межах ВП №7643012 при примусовому виконанні виконавчого листа №522/3776/17 виданого 22.03.2023 Приморським районним судом м. Одеси постановлено за невиконання виконавчого документа накладено на боржника ОСОБА_2 штраф на користь держави у розмірі 1700,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 ч.1 ст.4 КАС України).

Відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган розглядає і вирішує справи, віднесені до його відання законом (предметна компетенція) (ч.1 ст.21 Закону України «Про адміністративну процедуру»).

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).

Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.

Рішення, яке приймається суб`єктом владних повноважень у межах дискреційних повноважень є правомірним лише за умови, що воно відповідає усім критеріям, що визначені частиною другою статті 2 КАС України (висновки ВС у справі №380/13558/21).

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.2 ст.2 КАС України).

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 18 січня 2023 року у справі №826/10888/18 висновує: саме по собі порушення процедури прийняття акту не повинно породжувати правових наслідків для його правомірності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Суд враховує, що межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття (висновки ВС у справі №813/1790/18).

На переконання суду, порушення суб`єктом владних повноважень адміністративної процедури, встановленої Законом України «Про адміністративну процедуру», зокрема принципів вмотивованості та обгрунтованості, є самостійною та достатньою підставою для оскарження відповідного адміністративного акта в суді, що здійснює правосуддя в межах адміністративної юрисдикції. У таких справах адміністративний суд насамперед перевіряє дотримання процедурних вимог, що є важливою гарантією законності та справедливості прийнятого адміністративного акта. Навіть за наявності матеріально-правових підстав, недотримання процедурних гарантій може бути самостійною підставою для визнання адміністративного акта протиправним, якщо таке порушення вплинуло на реалізацію прав особи.

За приписами частини 1 статті 71 Закону України «Про адміністративну процедуру» письмовий адміністративний акт або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, складається із вступної, мотивувальної, резолютивної та заключної частин. Мотивувальна частина адміністративного акта складається згідно з вимогами цього Закону.

Вимоги до мотивування (обґрунтування) адміністративного акта визначено у статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру». Згідно з частинами 1-3 цієї статті адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті. Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта. У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.

Варто зазначити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Про дотримання вимог обґрунтованості під час прийняття відповідного акта індивідуальної дії свідчитиме належна мотивація його висновку, зокрема зі встановленням обставин, що мають значення для прийняття рішення, а також за умови посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення.

Суд враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 22.05.2020 у справі №825/2328/16, порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі можливе порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи з міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки можливим процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі №813/1790/18.

В той же час, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Дослідженням змісту оскаржуваного рішення судом встановлено, що його мотивувальна частина містить лише висновки адміністративного органу. Інші відомості, зазначення яких є обов`язковим згідно з частиною 3 статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру», відсутні. Зокрема у рішенні відсутні посилання на докази, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу, встановлені відповідачем фактичні обставини та їх детальна правова оцінка.

Наведені недоліки оскаржуваного рішення у своїй сукупності не дають можливість позивачу правильно його зрозуміти та належним чином реалізувати своє право на оскарження цього адміністративного акта.

Суд вважає, що відсутність в оскаржуваному рішенні мотивів його прийняття позбавляє взагалі можливості позивача навести аргументи щодо його неправомірності. Акт індивідуальної дії не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості.

На переконання суду, невідповідність акту індивідуальної дії вимогам обґрунтованості та вмотивованості призводить до його протиправності.

Під час розгляду справи відповідач не зазначив суду мотивів прийняття спірного рішення, не спростував доводів позивача щодо поважності причин невиконання судового рішення.

Згідно з частиною 5 статті 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» відсутність в адміністративному акті мотивувальної частини, складеної відповідно до вимог цього Закону, має наслідки, встановлені цим Законом.

Наслідки відсутності мотивувальної частини визначені частиною 3 статті 85 Закону України «Про адміністративну процедуру», відповідно до якої, у разі якщо адміністративний акт не містить мотивувальної частини, у випадку, якщо відповідно до цього Закону вона є обов`язковою, такий акт скасовується.

Суд позбавлений можливості надати оцінку поважності (неповажності) невиконання позивачем судового рішення, оскільки зі спірної постанови та за відсутності позиції відповідача, не вбачається, що така оцінка надавалась виконавцем взагалі, а відсутність наведення мотивів прийняття рішення не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, за яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм належну правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність прийнятого рішення.

Підсумовуючи наведене, оскільки оскаржуване рішення не відповідає критеріям обґрунтованості і вмотивованості, тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007р. у справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011р. у справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010р. у справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994р. у справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003р. у справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008р. у справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

В матеріалах справи містяться квитанція ID: №9951-2897-4621-1548 від 26.05.2025 про сплату позивачем судового збору у сумі 1211,20 грн.

Відтак, враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20грн, що був сплачений позивачем при поданні позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 287 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Чумаченко Юрія Сергійовича від 13 травня 2025 року ВП №76436012 про накладення на ОСОБА_2 штрафу у розмірі 1700,00 грн.

Стягнути з Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 );

Відповідач Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (65023, м. Одеса, вул. Пастернака, 58, );

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА