Справа № 340/1022/24
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2025 року м. Дніпросправа № 340/1022/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 року (суддя Черниш О.А., м. Кропивницький, повний текст рішення виготовлено 28.02.2025 року) у адміністративній справі №340/1022/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не застосування з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року при обчисленні розміру грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року сум грошового забезпечення та грошової допомоги для оздоровлення з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на 01.01.2020 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» №704 від 30.08.2017 року, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії за період з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року залишити без розгляду.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 року позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період служби з 29.01.2020 року по 18.07.2022 року без застосування належної розрахункової величини для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок щомісячного грошового забезпечення та грошової допомоги для оздоровлення, нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 за період служби з 29.01.2020 року по 31.12.2020 року, виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених із застосуванням належної розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» на 01.01.2020 року, та виплатити йому заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок щомісячного грошового забезпечення та грошової допомоги для оздоровлення, нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 за період служби з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року, виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених із застосуванням належної розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» на 01.01.2021 року, та виплатити йому заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок щомісячного грошового забезпечення та грошової допомоги для оздоровлення, нарахованого та виплаченого ОСОБА_1 за період служби з 01.01.2022 року по 18.07.2022 року, виходячи із посадового окладу та окладу за військовим званням, обчислених із застосуванням належної розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01.01.2022 року, та виплатити йому заборгованість, яка виникне у зв`язку з таким перерахунком.

З ухвалою суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги обґрунтував тим, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив. що ним було подано до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій було зазначено, що йому 15.01.2024 року стало відомо з відповіді на його звернення до військової частини НОМЕР_1 про те, що у період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року йому нараховувалося грошове забезпечення , у тому числі одноразові види (грошова допомога для оздоровлення) в порушення вимог п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №74 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №74 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Апелянт зазначив, що спір виник у зв`язку з невиплатою йому в повному розмірі грошового забезпечення за період з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року включно; цей спір має ознаки трудового спору, застосуванню підлягає ст.233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду. Апелянт зазначив, що він вчасно 21.02.2024 року звернувся до суду з даним позовом, тобто в тримісячний строк. Апелянт зазначив, що він не був обізнаний про розмір свого посадового окладу та окладу за військовим званням, оскільки в наказі військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2023 року №298 про його виключення із списків особового складу військової частини не вказано розмір; також такої інформації не містить грошовий атестат.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Залишаючи позовні вимоги в частині за період з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року без розгляду, суд встановив, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №298 від 25.10.2023 року ОСОБА_1 з 25.10.2023 року виключений зі списків особового складу цієї військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям до нового місця служби до ІНФОРМАЦІЯ_1 , де він продовжив військову службу. Суд першої інстанції виходив з того, що Військова частина НОМЕР_1 подала клопотання про залишення позову без розгляду з підстав пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду. Суд зазначив, що у КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, а тому питання щодо оплати праці, регулюються нормами законодавства про працю, а саме ч.2 ст.233 КЗпП України. Суд врахував, що з 19.07.2022 року набрав чинності Закон України від 01.07.2022 року №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким були внесені зміни до ст.233 КЗпП України, а саме: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116). Суд прийшов до висновку про те, що до 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про нарахування, виплату, стягнення належної йому заробітної плати (грошового забезпечення). Після цієї дати строк звернення до суду з таким трудовим спором обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Суд врахував, що згідно п.1 глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин, встановлений на всій території України Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а тому строки для звернення до суду, які передбачені у ст.233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину. Суд прийшов до висновку про те, що з припиненням дії карантину 30.06.2023 року закінчився тримісячний строк для звернення до суду з позовними заявами у спорах, пов`язаних з порушенням законодавства про оплату праці, для осіб, у яких право на звернення до суду виникло у період з 19.07.2022 року по 31.03.2023 року. Суд першої інстанції керувався пунктами 7, 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, пунктами 1.8, 4.3, 11.1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України, затверджених наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 року №280 «Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України» та прийшов до висновку про те, що саме з дня отримання під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 щомісячного грошового забезпечення за січень 2020 року травень 2023 року у меншому розмірі ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав неправильним визначенням розміру певних видів його грошового забезпечення; з дня отримання під час проходження служби інших одноразових видів грошового забезпечення (зокрема грошової допомоги на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки) ОСОБА_1 повинен був дізнатися про порушення своїх прав неправильним визначенням їх розміру; достеменно про порушення своїх прав на оплату праці у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 повинен був дізнатися після остаточного розрахунку з цією військовою частиною у жовтні 2023 року та отримання грошового атестата №3923 від 25.10.2023 року, виданого у зв`язку з виключенням його зі списків особового складу та зняттям його з грошового забезпечення. Суд вважав, що право ОСОБА_1 на звернення до суду із вимогами щодо нарахування, виплати, стягнення грошового забезпечення, належного/виплаченого за період з 29.01.2020 року по 18.07.2022 року, відповідно до положень ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022 року) не обмежене будь-яким строком; натомість стягнення грошового забезпечення з 19.07.2022 року, строк звернення до суду за вирішенням спору відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (у редакції Закону України від 01.07.2022 року № 2352-IX) обмежений трьома місяцями з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права, однак строк по 19.05.2023 року, передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України, був продовжений на строк дії карантину. Суд вважав, що, оскільки військовослужбовцям щомісячне грошове забезпечення виплачується в поточному місяці за минулий (але не пізніше останнього дня місяця), то тримісячний строк для звернення до суду, продовжений на строк дії карантину, для вимог про донарахування грошового забезпечення за липень 2022 року лютий 2023 року закінчився з припиненням дії карантину 30.06.2023 року, про донарахування грошового забезпечення за березень 2023 року закінчився 30.07.2023 року, про донарахування грошового забезпечення за квітень 2023 року закінчився 31.08.2023 року, про донарахування грошового забезпечення за травень 2023 року закінчився 30.09.2023 року, отже, ОСОБА_1 , який звернувся до суду з цим позовом 21.02.2024 року, пропустив тримісячний строк звернення до суду з вимогами про визнання протиправними дій/бездіяльності та зобов`язання вчинити дії щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року. Суд вважав, що посилання ОСОБА_1 на проходження військової служби під час ведення воєнного стану на території України не може бути безумовною підставою для поновлення строку на подання позовної заяви без зазначення конкретних обставин, які вплинули на можливість своєчасного звернення до суду, та без надання доказів на підтвердження того, що виконання обов`язків служби під час введення військового стану вплинуло на позивача, і, відповідно, обумовило пропуск строку на звернення до суду. Суд врахував, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом осіб офіцерського складу (а не за призовом під час мобілізації); на момент виникнення спірних правовідносин у 2020 році і до виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 він займав посаду начальника фінансової служби військової частини і відповідав за фінансове забезпечення цієї військової частини та забезпечення військовослужбовців цієї військової частини належним грошовим забезпеченням, що спростовує його доводи про необізнаність про порядок нарахування йому посадового окладу та окладу за військовим званням (зокрема застосованої розрахункової величини) під час служби у цій військовій частині, оскільки такі питання належали саме до його службових обов`язків; з жовтня 2023 року ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_2 . Суд врахував, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що з липня 2022 року (з моменту змін у законодавстві, які запровадили строкове обмеження для звернення до суду за вирішенням трудових спорів щодо оплати праці) він приймав безпосередню участь у бойових діях чи в інший спосіб виконував обов`язки військової служби (виконував бойові завдання), які унеможливлювали йому звернення до суду з цим позовом у встановлений строк та у зв`язку з чим він зволікав з його поданням до лютого 2024 року. Суд зазначив, що отримання ОСОБА_1 відповіді військової частини від 15.01.2024 року на його звернення не змінює момент, з якого він повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права.

Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2023 року №983, босий Є.В. з 05.09.2014 року по 25.10.2023 року перебував на військовій службі у військовій частини НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.10.2023 року №298 ОСОБА_1 , який працював начальником фінансово-економічної служби головним бухгалтером Військової частини НОМЕР_1 переведено на посаду начальника відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що 28.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив поновити строк звернення до суду з даним позовом у зв`язку з тим, що йому лише 15.01.2024 року стало відомо з відповіді військової частини НОМЕР_1 на його звернення до Військової частини НОМЕР_1 про те, що з 29.01.2020 року по 19.05.2023 року йому нараховувалося грошове забезпечення, в тому числі одноразові види (грошова допомога для оздоровлення) в порушення вимог п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №74, а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, деяких інших осіб». ОСОБА_1 надано копі листа Військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2024 року №4890.

Встановлено, що до суду надійшла заява Військової частини НОМЕР_1 від 03.04.2024 року №2024, в якій військова частина просила позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

В матеріалах справи є копії наказів командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2020 року №71 (про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення 15580,50 грн; від 11.02.2021 року №140 (про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2021 рік у розмірі місячного грошового забезпечення 6649,55 грн.); від 15.03.2022 року №14 (про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення 22139,55 грн.); довідка про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій ОСОБА_1 за період січень 2020 року по жовтень 2023 року; докази здійснення виплат з січня 2022 року по жовтень 2023 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нормами КАС України не регулюється порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці, а тому вказані правовідносини регулюються нормами законодавства про працю, а саме ст.233 КЗпП України.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП України (в редакції, чинній до 19.07.2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Встановлено, що з 19.07.2022 року набрав чинності Закон України від 01.07.2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», згідно якого внесено зміни до ст.233 КЗпП України: працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до п.1 глави XIX Прикінцевих положень КЗпП України передбачено під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Встановлено, що карантин, встановлений на всій території України Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв з 12.03.2020 року по 30.06.2023 року, а тому з припиненням дії карантину 30.06.2023 року закінчився тримісячний строк для звернення до суду з позовними заявами у спорах, пов`язаних з порушенням законодавства про оплату праці, для осіб, у яких право на звернення до суду виникло у період з 19.07.2022 року по 31.03.2023 року.

Відповідно до пунктів 7, 8 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України). Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника). Військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення частини позовних вимог за період з 19.07.2022 року по 19.05.2023 року без розгляду.

Суд апеляційної інстанції враховує, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України за контрактом осіб офіцерського складу (а не за призовом під час мобілізації), в тому числі, у 2020 році і до виключення зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 у жовтні 2023 року він займав посаду начальника фінансової служби військової частини- головного бухгалтера та відповідав за фінансове забезпечення цієї військової частини та забезпечення військовослужбовців цієї військової частини належним грошовим забезпеченням, а тому ОСОБА_1 за своїми службовими повноваженнями був обізнаний про розмір грошового забезпечення та додатковими виплатами військовослужбовців, у тому числі і про розмір свого грошового забезпечення та додаткових виплат і порядку їх розрахунку. З жовтня 2023 року ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді начальника відділу фінансового забезпечення сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_2 і тому є обізнаним про грошове забезпечення військовослужбовців.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність доказів, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях чи в інший спосіб виконував обов`язки військової служби (виконував бойові завдання), які унеможливлювали йому звернення до суду з цим позовом у встановлений строк та у зв`язку з чим він зволікав з його поданням до лютого 2024 року; отримання ОСОБА_1 відповіді військової частини НОМЕР_1 від 15.01.2024 року на його звернення не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що прийнята з додержанням норм процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28.02.2025 року у адміністративній справі №340/1022/24 залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова