Справа № 320/8321/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року м.Київ №320/8321/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві (м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16 ) в зарахуванні ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до трудового стажу для обчислення пенсії періоду роботи в Малому виробничо-комерційному підприємстві «Селена» з 03.08.1992 по 01.10.1995;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до трудового стажу для обчислення пенсії період роботи в Малому виробничо-комерційному підприємстві «Селена» з 03.08.1992 по 01.10.1995;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із зарахуванням до трудового стажу періоду роботи в Малому виробничо-комерційному підприємстві «Селена» з 03.08.1992 по 01.10.1995 з дати призначення пенсії за віком 22.09.2023.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані тим, що при призначенні їй пенсії за віком відповідачем не був врахований період роботи позивачки з 03.08.1992 по 01.10.1995. У зв`язку з цим позивачка неодноразово зверталася до відповідача з заявами про здійснення перерахунку пенсії, проте відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку. Позивачка вважає таку відмову протиправною та звернулася до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 23.02.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у якому він зазначив про те, що Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувались до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків передбачених Законом. Відповідно до Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/ або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Згідно з Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, усі записи про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення вносяться до трудової книжки на підставі відповідного наказу (розпорядження) із зазначенням його дати та номеру. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, обчислену за нормами Закону з урахуванням страхового стажу 38 років 4 місяці та заробітної плати, визначеної відповідно до статті 40 Закону. Згідно з записом в трудовій книжці з 03.08.1992 ОСОБА_1 прийнято в МВКП Селена, при цьому запис про звільнення з вказаного підприємства відсутній. Відповідно до довідки від 25.10.2023 №19-07-08/109 (далі - довідка від 25.10.2023), виданої архівним відділом Бахмутської міської ради, накази про прийом, переміщення, звільнення, відомості про нарахування заробітної плати за 1995 рік на зберігання з МВКП Селена до архівного відділу не надходили. На вказаних підставах ОСОБА_1 правомірно відмовлено у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутні підстави для зарахування до страхового стажу періоду роботи в МВКІІ Селена з урахуванням наданих документів.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій вона зазначила про те, що належним та допустимим доказом є саме трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 10.08.1981 року та архівна довідка від 25.10.2023 № 19-07-08/109, видана архівним відділом Бахмутської міської ради, що підтверджують, право позивача на включення періоду роботи в МВКП «Селена» на посаді комірника у період з 03.08.1992 по 30.09.1995 до страхового стажу.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, дослідивши позовну заяву та в сукупності письмові докази, встановив наступне.

ОСОБА_2 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту.

Позивачка з 22.09.2023 перебуває на обліку в Головному управлінні (Оболонський район) як внутрішньо переміщена особа (м.Бахмут військовий стан) згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.07.2022 № 3005-, виданої органами соціального захисту населення Оболонської РДА.

Згідно заяви від 22.08.2023 (№14820) гр. ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 7256,42 грн, із них: 7151,77 грн (1.63483 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, взятої за період роботи з 01.07.2000 по 30.06.2023) х 12236,71 грн. (показник середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022) х 0,35750 (індивідуальний коефіцієнт страхового стажу) - основний розмір пенсії за віком, обчислений згідно ст. 27 Закону; 104,65 грн. - доплата за 5 років понаднормативного стажу (2093 грн. - прожитковий мінімум х 5% (35 р. - стаж роботи - 30 р .- норма стажу згідно Закону), обчислена відповідно до ст. 28 цього Закону.

Пенсію було розраховано при страховому стажі роботи 35 років, 9 місяців, 5 днів, який було зараховано з 05.08.1981 по 30.06.2023, коефіцієнті страхового стажу 0.35750, середній заробітній платі 20004,94 грн., взятої за період роботи з 01.07.2000 по 30.06.2023 та коефіцієнті заробітної плати 1.63483.

До страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 12.10.1989 по 13.04.1992, оскільки запис про звільнення завірено печаткою старого зразку періодів УСРСР та з 03.08.1992 по 30.09.1995, оскільки відсутній запис про звільнення з Малого ВКП «Селена».

ОСОБА_1 звернулася до Головного управління (Оболонський район) з заявою від 31.10.2023 (№ 19207) та архівними довідками № 19-07-08/108 та № 19-07-08/109 від 25.10.2023, виданих архівним відділом Бахмутської міської ради про підтвердження періодів роботи з 12.10.1989 по 13.04.1992 та з 03.08.1992 по 30.09.1995 для допризначення пенсії.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було проведено допризначення пенсії з 22.09.2023 з урахуванням періоду роботи з 12.10.1989 по 13.04.1992 на підставі архівної довідки № 19-07-08/108 від 25.10.2023 та стажу і заробітної плати за липень 2023 згідно інформації про сплату внесків.

До страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 03.08.1992 по 30.09.1995 на підставі архівної довідки № 19-07-08/109 від 25.10.2023, оскільки в довідці відсутня інформація про звільнення з 01.10.1995 з Малого ВКП «Селена» з посиланням на дату та номер наказу.

Пенсію було допризначено в розмірі 7891,75 грн., із них: 7724,31 грн. (1.64673 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, взятої за період роботи з 01.07.2000 по 31.07.2023) х 12236,71 грн. (показник середньої заробітної плати по Україні за 2020- 2022) х 0,38333 (індивідуальний коефіцієнт страхового стажу) - основний розмір пенсії за віком, обчислений згідно ст. 27 Закону; 167,44 грн. - доплата за 8 років понаднормативного стажу (2093 грн. - прожитковий мінімум х 8% (38 р. - стаж роботи - 30 р . - норма стажу згідно Закону), обчислена відповідно до ст. 28 цього Закону.

Пенсію було розраховано при страховому стажі роботи 38 років, 4 місяці, який було зараховано з 05.08.1981 по 31.07.2023, коефіцієнті страхового стажу 0.38333, середній заробітній платі 20150,56 грн., взятої за період роботи з 01.07.2000 по 31.07.2023 та коефіцієнті заробітної плати 1.64673.

У подальшому ОСОБА_3 повторно звернулася до Головного управління (Оболонський район) з заявою від 19.12.2023 (№ 15867) та архівною довідкою № 19-07-08/109 від 25.10.2023, виданої архівним відділом Бахмутської міської ради про підтвердження періоду роботи з 03.08.1992 по 30.09.1995.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було проведено перерахунок пенсії з 01.01.2024 з урахуванням періоду роботи з 03.08.1992 по 15.08.1994 на підставі архівної довідки № 19-07-08/109 від 25.10.2023.

Проте, Головним управлінням ПФУ в м.Києві знову здійснено перерахунок пенсії чинного з 01.01.2024, розмір якої розраховано без урахування періоду роботи позивачки з 03.08.1992 по 15.08.1994.

Вважаючи протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії з урахуванням періоду роботи позивачки з 03.08.1992 по 15.08.1994, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01 січня 2004 року (далі - Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01 січня 2004 року стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (чинною на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах) (далі - Інструкція №162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58 (далі - Інструкція №58), яка діяла після втрати чинності Інструкції №162.

Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 та п.1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.

Пунктом 1.2 Інструкції 58 про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції №58, у тому разі, коли у трудовій книжці заповнені усі сторінки відповідних розділів, вона доповнюється вкладишем. Вкладиш вшивається у трудову книжку, заповнюється і ведеться власником або уповноваженим ним органом за місцем роботи працівника у такому ж порядку, що і трудова книжка. Вкладиш без трудової книжки недійсний.

При цьому, відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови та постанови від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою пенсійного органу позивачу зарахувати до трудового стажу записи у вкладиші у трудову книжку, оскільки вкладиш без трудової книжки не дійсний та запис про звільнення відсутній.

При цьому, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок (вкладишів), не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки чи її вкладишем не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постановах від 30 вересня 2019 року в справі №638/18467/15-а та від 25 квітня 2019 року в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Судом встановлено, що до трудового стажу позивачки не зарахований період з 03.08.1992 року по 01.10.1995 року - період роботи комірником в Малому виробничо-комерційному підприємстві «Селена».

Водночас, відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 від 10.08.1981 року наявні наступні відомості про трудову діяльність позивача у спірний період: запис № 10 - 03.08.1992 про прийняття комірником згідно наказу №36 від 10.08.1992 до Малого виробничо-комерційне підприємство «Селена»; запис №11 - 01.10.1995 про переведення до приватного підприємства «Агробутпромсервіс» в якості комірника згідно наказу № 1 від 28.09.1995.

Вказані записи виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності до дати, запис № 11 завірений підписом та печаткою роботодавця «Агробутпромсервіс».

З вказаних записів вбачається на яких саме підприємствах та посадах працювала позивачка.

Згідно з архівною довідки № 19-07-08/109 від 25.10.2023 ОСОБА_1 була прийнята з 03.08.1992 згідно наказу № 36 від 10.08.1992 (відомості співпадають із записами в трудовій книзі позивачки) комірником в Мале виробничо-комерційне підприємство «Селена». Згідно відомостей нарахування заробітної плати їй нараховувалася заробітна плата з серпня 1992 року по серпень 1994 року. Додатково зазначено, що документи з кадрових питань (особового складу) (накази на прийом, переміщення, звільнення, відомості нарахування заробітної плати МВКП «Селена» за 1995 рік на зберігання до архівного фонду відділу Бахмутської міської ради не надходили, тому для підтвердження факту роботи ОСОБА_1 у зазначеному підприємстві були використані наявні, у. т.ч фінансові документи.

Таким чином, архівна довідка № 19-07-08/109 від 25.10.2023 видана архівним відділом Бахмутської міської ради фактично підтверджує дані, зазначені в трудовій книжці позивача, а відсутність в зазначеній архівній довідці наказу про звільнення не спростовує працевлаштування позивача в Малому виробничо-комерційному підприємство «Селена».

При цьому, суд зауважує, що недотримання правил ведення трудової книжки чи її вкладиша може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Відтак, з урахуванням викладеного, суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивачки в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені у ній відповідачами недоліки, не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні значеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно не враховано спірні періоди роботи позивача, а відтак позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у перерахунку її пенсії.

Згідно з п.3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Такий критерій правомірності відповідачами дотриманий не був.

З огляду на викладене, спірні рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не відповідають критерію обґрунтованості.

Позовні вимоги у частині зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 03.08.1992 року по 01.10.1995 та здійснити перерахунок та виплату пенсії з урахуванням вказаного періоду роботи, є похідними від першої позовної вимоги, тому також підлягають до задоволення.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розподіл судових витрат суд не здійснює, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір".

Позивачка також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 03.02.2024 №03/02-1, акт приймання юридичних послуг від 08.02.2024.

Так згідно з актом надання правової допомоги від 08.02.2024 розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 4500,00 грн за такі надані адвокатом Степаненко Н.М. послуги зі складання позовної заяви.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Відповідно до положень статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись зазначеними вище критеріями, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

На думку суду, заявлена до відшкодування сума витрат на правничу допомогу є співмірною, а тому суд вважає, що на користь позивачки необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4500,00 грн.

Відтак на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1211,20 грн, сплачений згідно з квитанцією від 28.03.2025 та витрати на правову допомогу в розмірі 4500,00 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві у зарахуванні ОСОБА_1 до трудового стажу для обчислення пенсії періоду роботи у Малому виробничо-комерційному підприємстві «Селена» з 03.08.1992 по 01.10.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ 42098368, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до трудового стажу для обчислення пенсії період роботи у Малому виробничо-комерційному підприємстві «Селена» з 03.08.1992 по 01.10.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ 42098368, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ) здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із зарахуванням до трудового стажу періоду роботи у Малому виробничо-комерційному підприємстві «Селена» з 03.08.1992 по 01.10.1995 з дати призначення пенсії за віком - 22.09.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (код ЄДРПОУ 42098368, вул.Бульварно-Кудрявська, 16, м.Київ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.