Справа № 160/30560/24
Суддя: Луніна Олена Станіславівна
Дата ухвалення: 2025-04-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луніної О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -
18.11.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо припинення з квітня 2014 року виплати пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , з квітня 2014 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував на обліку в ГУ ПФУ в Автономній Республіці Крим та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІI.
З 2020 року позивач має статус внутрішньо переміщеної особи, у зв`язку із чим звернувся до відповідача із заявою про поновлення йому виплати пенсії за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІI за новим місцем проживання.
Проте, Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області у відповіді на звернення позивача зазначило, що питання відновлення (продовження) пенсійних виплат у період воєнного стану особам, які перемістились з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійних виплат, законодавчо не врегульовано.
Документів про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання не надано, а стосовно здійснення запиту щодо витребування електронної пенсійної справи повідомило, що у період дії воєнного стану в органів Пенсійного фонду України в області відсутні відповідні повноваження, а тому для поновлення виплати мені пенсії немає підстав.
Позивач вважає рішення про відмову в поновленні пенсії протиправним, так як вважає, що ним подано до Пенсійного фонду України всі необхідні документи та вчинено всі дії для поновлення йому відповідно до закону належної пенсії за вислугу років.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху із наданням часу на усунення недоліків позову.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 року заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до адміністративного суду та відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
07.04.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій підтримано позицію, викладену у власній позовній заяві, з зазначенням аналогічних доводів.
Справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження за приписами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , є громадянином України, пенсіонером з 08 липня 2008 року, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , виданим 08.07.2008 р., перебував на обліку у Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим як одержувач пенсії, призначеної відповідно до Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992 «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон України №2262).
З квітня 2014 року виплату пенсії органами Пенсійного фонду України припинено через окупацію російською федерацією Автономної Республіки Крим. Позивач продовжував проживати за зареєстрованим місцем проживання в смт. Новофедорівка Сакського району Автономної Республіки Крим. Можливості регулярно виїжджати для отримання пенсійних виплат на територію материкової частини України не мав.
03.11.2022 звернувся до Департаменту пенсійного забезпечення та 01.12.2022 отримав відповідь про те, що Україна не несе відповідальності за порушення визначені Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території. Позивачу було запропоновано самому надати пенсійну справу зі старого місця проживання (АРК Крим) пенсійному органу за новим місцем проживання (Дніпропетровська область). Для поновлення виплат пенсії необхідні були документи, які містять інформацію про припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання. Так як попереднім місцем мого проживання є смт.Новофедорівка Сакського району Автономної Республіки Крим і з 2014 р. по даний час належить до тимчасово окупованої території, у поновленні виплати пенсії відмовлено.
Після цього, 12.03.2024 року позивач звернувся з письмовою заявою до Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про поновлення пенсійних виплат.
Не погодившись з відмовою позивач звернувся до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на наступне.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
Частиною першою статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
З 22.11.2014 набув чинності Закон України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб №1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон №1706-VII), яким відповідно до Конституції та Законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
Згідно з ч.3 ст.7 Закону України №1706-VII громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
Статтею 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Автономній Республіці Крим та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262-ХІI, тобто спір між сторонами щодо права позивача на призначення пенсії, відсутній, оскільки позивачу пенсія за вислугу років уже була призначена.
При цьому, як встановлено судом, відмова у поновленні виплати пенсії позивачу пов`язана із відсутністю пенсійної справи та документів про припинення виплати пенсії в АР Крим.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (поновлення, перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.
Згідно п.1.8 Порядку днем звернення за перерахунком пенсії, поновленням виплати пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачений перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, в якому такий документ як атестат про припинення пенсії відсутній.
Водночас, згідно п.п.9 цієї норми, до заяви про призначення пенсії за віком додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії.
Також, пунктом 4.12 Порядку №22-1 передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).
З урахуванням вище наведеного слідує, що саме на орган, що призначає пенсію, покладено обов`язок у разі переїзду пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці надсилання запиту про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера.
Позивач є громадянином України, пенсія за вислугу років була призначена йому за законодавством України.
Позиція Пенсійного органу суперечить принципу верховенства права, оскільки витребування пенсійної справи позивача з органу Пенсійного Фонду за попереднім місцем проживання (реєстрації) покладається саме на орган, що призначає (поновлює) пенсію, а позбавлення управління можливості направлення відповідного запиту про витребування пенсійної справи не може слугувати підставою для відмови у поновленні пенсії.
Право на поновлення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.
З огляду на викладене, суд зазначає, що позивач як громадянин України має право на отримання пенсії, призначеної йому відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання.
Така позиція узгоджується із висновками Верховному Суду, викладеними в постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17, відповідно до яких відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.
Таким чином, суд дійшов висновку щодо наявності у позивача права на поновлення (а не призначення, оскільки пенсія позивачу уже була призначена раніше) виплати пенсії.
Визначаючись з приводу того, з якого часу позивачу слід поновити виплату пенсії, суд зазначає наступне.
Згідно п.1.8 Порядку днем звернення за перерахунком пенсії, поновленням виплати пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, заяви з усіма необхідними документами.
Оскільки позивачем заява подана відповідачу 12.03.2024, то пенсія йому має бути поновлена саме з дати звернення.
Як наслідок, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області поновити виплату пенсії за вислугу років згідно з Законом №2262-ХІI з 12.03.2024.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1211,20 грн.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у сумі 908,40 грн.
У зв`язку з перебуванням судді Луніної О.С. у відпустці, рішення ухвалене в перший робочий день.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.С. Луніна