Справа № 520/6465/25
Суддя: Чудних С.О.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 р. № 520/6465/25

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Світлана Чудних, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, третя особа на стороні позивача - Регіональна філія Південна залізниця АТ УКРЗАЛІЗНИЦЯ про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням прийнятих ухвалою суду від 19.05.2025 уточнень, просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо скасування 04.02.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на період мобілізації та на воєнний стан з 17.08.2024 року терміном на один рік до 17.08.2025 року;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на період мобілізації за заявою регіональної філії Південна залізниця АТ Укрзалізниця від 24.02.2025 року за №20250224- 692144 у зв`язку з бронюванням за АТ Укрзалізниця та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на період мобілізації за заявою регіональної філії Південна залізниця АТ Укрзалізниця від 24.02.2025 року за №2144 у зв`язку з бронюванням за АТ Укрзалізниця;

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з адміністративно - господарської діяльності) Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації від 07.03.2025р. N0180, в частині,що стосується призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаного ОСОБА_1 , відправлення в складі команди 3017;

- визнати протиправним, скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 07.03.2025 року №70 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до особового складу військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України, в особі уповноважених осіб, виключити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зі списків особового складу військової частини, звільнити з військової служби особового складу Збройних сил України військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України в особі уповноважених осіб, зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.03.2025 року приблизно о 10.00 ранку ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача було протиправно, в порушення прав, свобод та законних інтересів безпідставно затримано та позбавлено свободи, було оформлено військовий квіток серії НОМЕР_2 та видано позивачу. Також, 06.03.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача знято з військового обліку та призвано на військову службу під час мобілізації, мобілізовано та зараховано до військової частини. Позивач вважає вказані дії протиправними, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин, він мав бронь, як працівник Регіональної філії Південна залізниця АТ УКРЗАЛІЗНИЦЯ, яка на момент виникнення та існування спірних правовідносин мала статус критичності, що підтверджено Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №100 від 27.1.2025 року, чинного ще до виникнення спірних правовідносин.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду року відкрито спрощене провадження по справі без виклику сторін.

Відповідачем 1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 надано до суду відзив на позовну заяву, згідно змісту якого зазначено, що бронювання ОСОБА_1 було анульовано 04.02.2025 року на виконання вимог розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 04.02.2025 року №0716/1105 у зв`язку з тим, що не було підтверджено виконання договору на виконання мобілізаційного завдання (замовлення)». Вказані відомості щодо бронювання ОСОБА_1 із зазначенням дати початку та дати її відміни (анулювання), відображені в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг»)». Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.03.2025p. №180, яким громадянин ОСОБА_1 , 1993 року народження, призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та направлений для проходження служби в складі команди № НОМЕР_1 » вважає законним, обґрунтованим та таким, що прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідачем 2 - Військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України надано до суду відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до твердження про незворотність процедури призову від час мобілізації . Зазначено, що відповідач 2 вважає, що у спірних правовідносинах діяв на підставі та у межах чинного законодавства.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду року прийнято до розгляду збільшені позовні вимоги та залучено до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача Регіональну філію Південна залізниця АТ УКРЗАЛІЗНИЦЯ.

Третя особа на стороні позивача - Регіональна філія «Південна залізниця» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», згідно змісту наданих до суду пояснень зауважує на те, що з наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 27.01.2025 №100 АТ «Укрзалізниця» підтверджено статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а також відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. №76 (у редакції постанови від 22 листопада 2024 р. № 1332) (далі - Порядок), відповідальними працівниками підприємства вчинено всі належні дії на отримання бронювання ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ ХМУ ГУМВС України в Харківський області 01.09.2009 року, реєстрація місця проживання: АДРЕСА_1 (а.с.45-49) та військовозобов`язаним.

ІНФОРМАЦІЯ_5 23.03.2021 року позивача взято на військовий облік та оформлено військовий квіток (тимчасове посвідчення) військовозобов`язаного серії НОМЕР_4 від з штрих-кодом (ОК -код) та оновленими даними на ім`я (а.с.51 том 1).

Позивач з 12.09.2012 року по теперішній час обіймає посаду машиніста тепловоза цеху експлуатації виробничого підрозділу «Локомотивне депо Харків - Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», даний факт підтверджується відповідною довідкою від 11.03.2025 року №ТЧ-10-03/82 (а.с.66 том 1).

Відповідно до змісту вищевказаної довідки, виробничий підрозділ «Локомотивне депо Харків - Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» належить до критичної інфраструктури. Також зазначено, що позивач відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 № 493 згідно з переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу III п. 11. був заброньований з 17.08.2024 року терміном на один рік до 17.08.2025 року.

З матеріалів справи судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 було прийнято рішення про надання (оформлення) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відстрочки від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний стан з 17.08.2024 року терміном на один рік до 17.08.2025 року.

У зв`язку з вказаним, ІНФОРМАЦІЯ_5 м Харкова 17.08.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 видано посвідчення № НОМЕР_5 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний стан оформлене на його ім`я та визначено, що позивачу відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 № 493 згідно з переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу III п. 11. надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний стан терміном на 12 ( дванадцять) місяців, тобто до 17.08.2025 року (а.с.54 том 1).

Посвідченням № НОМЕР_5 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний стан ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.08.2024 року вказано, що воно дійсне за наявності військового квитка (тимчасового посвідчення) серії НОМЕР_4 від 23.03.2021 року(а.с.53).

06.03.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 було оформлено військовий квіток серії НОМЕР_2 та видано позивачу(а.с.55 том 1).

Також, 06.03.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 позивача знято з військового обліку та призвано на військову службу під час мобілізації, мобілізовано та зараховано до військової частині.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 07.03.2025 року № 70 позивач - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зараховано до списків особового складу військової частини, та призначено на посаду солдата запасу, стрільця - зенітника 1-го зенітного ракетного відділення 2-го зенітного ракетного взводу 2-ої зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону (ВОС - 10491611), присвоєно особистий номер НОМЕР_6 (а.с. 170 том1).

Оскільки наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 07.03.2025 року № 70 позивача - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зараховано до списків особового складу військової частини, та призначено на посаду солдата запасу, стрільця - зенітника 1-го зенітного ракетного відділення 2-го зенітного ракетного взводу 2-ої зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону (ВОС - 10491611) та присвоєно особистий номер НОМЕР_6 - на теперішній час позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу під час мобілізації у військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України у зв`язку з здійсненням ІНФОРМАЦІЯ_5 його мобілізації.

Вважаючи такі дії ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо мобілізації 06.03.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на військову службу та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України протиправними, такими що порушують права, свободи та законні інтереси, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої, другої статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ (далі Закон № 1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Згідно із частинами першою третьою статті 17 Закону № 1932-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством. Громадяни проходять військову службу, службу у військовому резерві та виконують військовий обов`язок у запасі відповідно до законодавства.

Згідно із пунктом 1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України від 10 грудня 2008 року № 1153 (далі Положення №1153) цим Положенням визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 253 Положення № 1153 призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України. Початком проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період є день, визначений статтею 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Пунктами 1-4 Указу Президента України №69/2022, у зв`язку з військовою агресією російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Водночас, слід також зазначити, що Порядок визначає механізм бронювання під час воєнного стану засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія) військовозобов`язаних, які пропонуються до бронювання на період мобілізації та на воєнний час, які працюють або проходять службу у тому числі на підприємствах, в установах та організаціях, які в установленому порядку визначено критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (далі - критично важливі установи);

Пунктом 31 Порядку №76, чинного на момент виникнення спірних правовіднсин, передбачено виключний перелік підстав для анулювання/скасування відстрочки військовозобов`язаним, які є заброньованими.

Так згідно п.31 Порядку №76 надана відстрочка підлягає анулюванню в разі:

1) закінчення строку її дії;

2) завершення критично важливим підприємством виробництва товарів, виконання робіт і надання послуг для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань;

3) позбавлення підприємства, установи, організації статусу критично важливого підприємства, критично важливої установи державним органом, який прийняв рішення про визначення їх критично важливою установою;

4) ліквідації органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, критично важливого підприємства, критично важливої установи;

5) звільнення військовозобов`язаного з органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, критично важливого підприємства, критично важливої установи (крім звільнення з посади з подальшим призначенням на іншу посаду в межах одного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, критично важливого підприємства, критично важливої установи);

6) тимчасового припинення дії трудового договору військовозобов`язаного з критично важливим підприємством, критично важливою установою;

7) обгрунтованого подання керівника органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування засобами Порталу Дія;

8) обгрунтованого подання керівника критично важливого підприємства, критично важливої установи, але не частіше ніж один раз на п`ять календарних днів засобами Порталу Дія;

9) надання відстрочки з інших причин, визначених статтею 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію;

10) припинення укладеного договору (контракту) або закінчення строку призначення - для працівників спеціалізованих установ ООН, міжнародних судових органів, міжнародних та неурядових організацій та установ, членом, учасником або спостерігачем у яких є Україна відповідно до укладених міжнародних договорів України;

11) невиконання оператором протимінної діяльності протягом шести місяців робіт з розмінування (гуманітарного розмінування) за сертифікованим процесом (процесами) на основі інформації, поданої Центром протимінної діяльності;

12) невідповідності військовозобов`язаного умовам, зазначеним в абзаці третьому пункту 8 цього Порядку;

13) звільнення з посади священнослужителя (за заявою ДЕСС в електронній формі про анулювання бронювання військовозобов`язаного працівника, що формується на основі інформації, поданої юридичною особою - релігійною організацією);

14) виключення суб`єкта господарювання з переліку, зазначеного в абзаці п`ятнадцятому пункту 5 цього Порядку, або працівника суб`єкта господарювання із складу бригади, зазначеної в абзаці п`ятнадцятому пункту 5 цього Порядку.

Так, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 12.09.2012 року по теперішній час обіймає посаду машиніста тепловоза цеху експлуатації виробничого підрозділу «Локомотивне депо Харків - Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця», що підтверджується відповідною довідкою від 11.03.2025 року №ТЧ-10-03/82 (а.с.66), та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 № 493 згідно з переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу III п. 11. заброньований з 17,08.2024 року терміном на один рік до 17.08.2025 року, у зв`язку з чим, ІНФОРМАЦІЯ_5 17.08.2024 року видано позивачу посвідчення № НОМЕР_5 про відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний стан оформлене на його ім`я та визначено, що позивачу відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 № 493 згідно з переліком посад і професій (додаток до розпорядження №106), найменування розділу III п. 11. надано відстрочку від призову на військову службу на період мобілізації та на воєнний стан терміном на 12 ( дванадцять) місяців, тобто до 17.08.2025 року (а.с.54 том 1).

У подальшому, 06.03.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо позивача в рамках виконання мобілізаційної процедури було оформлено військовий квіток серії НОМЕР_2 та видано позивачу, знято з військового обліку та призвано на військову службу під час мобілізації, мобілізовано та зараховано до військової частині.

На підтвердження правомірності своїх дій, згідно змісту відзиву на позов та доданих до нього документів, відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_5 вказує на те, що бронювання ОСОБА_1 було анульовано 04.02.2025року на виконання вимог розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 04.02.2025 року №0716/1105 у зв`язку з тим, що не було підтверджено виконання договору на виконання мобілізаційного завдання (замовлення)». Вказані відомості щодо бронювання ОСОБА_1 із зазначенням дати початку та дати її відміни (анулювання), відображені в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг»)» (а.с.116 том 1).

При цьому, згідно змісту наданого витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (АІТС «Оберіг») у якості причини скасування бронювання зазначено «компанія втратила статус критичності/ліквідована».

Суд зазначає, що відповідачем до матеріалів справи не надано жодного доказу на підтвердження даних, відображених у наданому документі, втрати статусу критичності Регіональною філією УЗ Південна залізниця АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ".

Проте, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 27.01.2025 №100 АТ «Укрзалізниця» підтверджено статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період (а.с.35 том 2).

Крім того, суд зазначає , що згідно положень Постанови Кабінету Міністрів України від 4 лютого 2015 року № 45, "Про затвердження Порядку бронювання військовозобов`язаних за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування та підприємствами, установами і організаціями на період мобілізації та на воєнний час", статус критично важливого підприємства Регіональній філії УЗ Південна залізниця АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", надано відповідно до наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 27.01.2025 №100, таким чином, скасування такого статусу можливе лише Міністерством розвитку громад, територій та інфраструктури України.

Таким чином, посилання відповідача 1 на втрату статусу критичності підприємства Регіональна філія УЗ Південна залізниця АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", як на підставу для анулювання бронювання не відповідає дійсності, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами є надуманим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Доказів спростування вищезазначеного до матеріалів справи не надано.

З цього приводу, суд вважає за доцільне звернути увагу на практику ЄСПЛ, а саме на те, що чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні (рішення ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004). Якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право (рішення ЄСПЛ у справі «Аманн проти Швейцарії» від 16.02.2000).

Таким чином, з урахуванням наведеного, на переконання суду, процедура бронювання та надання відстрочки від призову на військову службу повинна бути чіткою та зрозумілою для громадян та позивача зокрема.

У контексті спірних правовідносин, позивач був переконаний про наявність у нього бронювання та відповідної відстрочки, оскільки на те, як встановлено судом, та підтверджено матеріалами справи, були усі законні підстави.

На переконання суду, коли особу відповідного підприємства заброньовано та надано відповідну відстрочку на відповідний період, то всі повинні бути впевнені в тому, що ці правила та порядок є чіткими та зрозумілими і не можуть змінюватися по відношенню до попередньо наданого бронювання, у розумінні наведеної вище практики ЄСПЛ.

Крім того, слід зауважити на те, що позивач є працівником Регіональної філії УЗ Південна залізниця АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ", з цього приводу суд вважає за неохідне зазначити, наступне.

Стаття 1 Закону України "Про критичну інфраструктуру" від 16.11.2021 № 1882-IX визначає "критичну інфраструктуру" як сукупність об`єктів та систем, необхідних для життєзабезпечення суспільства, що у разі їх порушення або руйнування можуть призвести до катастрофічних наслідків.

Відповідно до Додатоку 1 до вказаного закону, перелік секторів критичної інфраструктури, до якого прямо відноситься транспортна інфраструктура, що включає залізничний транспорт.

Статею 6 Закону України "Про критичну інфраструктуру" від 16.11.2021 №1882-IX, визначає особливості функціонування об`єктів критичної інфраструктури в умовах воєнного стану, зокрема забезпечення їх стійкості та безперервності функціонування.

Згідно зі ст. 4 Закону України "Про оборону України" від 06.12.1991 № 1932-XII, одним із завдань оборони України є підготовка національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та спеціальних формувань до ведення оборони, а також підготовка населення до участі в обороні. Залізничний транспорт є невід`ємною частиною цієї підготовки.

Законом України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII, зокрема ст. 8 передбачено можливість запровадження в умовах воєнного стану заходів, спрямованих на задоволення потреб оборони, в тому числі щодо функціонування транспортних систем. Це включає особливий режим роботи залізниці, мобілізацію її ресурсів.

Суд наголошує, що основними функціями залізниці в умовах війни є, зокрема, забезпечення військових перевезень (логістика оборони):

-перекидання військ, військової техніки та озброєння: залізниця є найбільш ефективним та потужним видом транспорту для масового переміщення особового складу, важкої бронетехніки, артилерійських систем та боєприпасів на значні відстані. Це критично важливо для оперативної реакції на зміни на фронті, посилення певних ділянок, ротації підрозділів;

- постачання матеріально-технічних засобів: залізничний транспорт забезпечує безперебійне постачання пального, продовольства, медикаментів, інженерного майна та інших життєво важливих ресурсів для потреб Збройних Сил України;

- гуманітарна функція по евакуація населення: залізниця є основним засобом для організованої та масової евакуації цивільного населення з районів бойових дій, окупованих територій або зон, що знаходяться під загрозою, це стосується як організованих евакуаційних рейсів, так і можливості виїзду цивільних громадян;

-доставка гуманітарної допомоги: залізничні шляхи використовуються для доставки великих обсягів гуманітарної допомоги (продовольство, вода, медикаменти, одяг, предмети першої необхідності) до постраждалих регіонів та населених пунктів.

- підтримка економіки та життєзабезпечення тилу, а саме перевезення стратегічно важливих вантажів: забезпечення функціонування промислових підприємств (зокрема оборонного комплексу), енергетичного сектору (перевезення вугілля, палива для ТЕС), аграрного сектору (перевезення зерна, добрив) шляхом транспортування сировини та готової продукції;

- забезпечення функціонування критичних галузей: перевезення обладнання, комплектуючих та інших ресурсів для підтримки функціонування інших об`єктів критичної інфраструктури (наприклад, енергетики, водопостачання);

-підтримка експорту/імпорту: в умовах блокування морських портів, залізниця стає ключовим шляхом для експорту української продукції (особливо агропродукції) та імпорту критично важливих товарів, що забезпечує валютні надходження та стабільність економіки.

Таким чином, залізниця за безпосередньою участю своїх працівників, в умовах війни виступає не просто як транспортна система, а як ключовий елемент національної безпеки та оборони, що забезпечує життєдіяльність країни та її здатність чинити опір агресору. Її роль як критичної інфраструктури є беззаперечною та життєво важливою для виживання держави.

У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що позивач по теперішній час обіймає посаду машиніста тепловоза цеху експлуатації виробничого підрозділу «Локомотивне депо Харків - Сортувальний» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» та приймає безпосередню участь, як її працівник, в усіх життєво важливих для оборони та функціонування держави завданнях залізниці, особливо гостро стоїть питання щодо дотримання прав позивача на бронювання та відстрочку від призову на військову службу для продовження виконання ним покладених на залізницю вказаних функцій.

Судовим розглядом також встановлено, що Регіональною філією УЗ Південна залізниця АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" листом № НКЗ-4І/115від 29.04.2025 року, з урахуванням підтвердженого статусу критичності, відповідно до Порядку бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (у редакції постанови від 22 листопада 2024 р. №1332) за списками, які формуються керівником державного органу, критично важливого підприємства, критично важливої установи або уповноваженою ним особою направляли відповідні заяви на повторне бронювання ОСОБА_1 засобами Порталу Дія.

Також вказано, що відповідно до результатів бронювання за заявою №2144 ОСОБА_1 не заброньовано» (а.с.178 том 1).

Відповідно до результату бронювання за заявою регіональної філії Південна залізниця АТ Укрзалізниця від 24.02.2025 року за №2144, судом встановлено, що залізницею подано необхідні документи для надання бронювання ОСОБА_1 , однак вказаний документ містить відомості - статус «не заброньовано»; причина «особа не підлягає бронюванню».

При цьому примітка зазначеного результату бронювання містить вичерпний перелік підстав, згідно яких особа не підлягає бронюванню, а саме: не підлягають бронюванню:

- призовники, з даного приводу суд зауважує, що станом на 24.02.2025 року позивач був військовозобов`язаний .що підтверджується військовим квитком, наявним в матеріалах справи серії НОМЕР_7 (а.с.55 том 1), таким чином вказана причина не стосується позивача;

- особи виключені з військового обліку - у даному випадку, як вже зазначено судом раніше, позивач на 24.02.2025 року вже перебував на військовому обліку, згідно відповідного військового квитка, таким чином вказана причина також не стосується ОСОБА_1 ;

- резервісти суд вказує, що матеріали справи не містять відомостей .сторонами по справі не надано жодного документу, який би підтвердив наявність зазначеного статусу у позивача, таким чином вказана причина також не стосується ОСОБА_1 ;

- зняті з військово обліку - як вже зазначено судом раніше та підтверджено матеріалами справи, позивач перебував на військовому обліку та мав всі відповідні документи, таким чином вказана причина також не стосується ОСОБА_1 ;

- в розшуку з даного приводу, суд зазначає, що жодних відомостей стосовно перебування ОСОБА_1 у розшуку матеріали не містять, судом не встановлено, сторонами таких доказів до суду не надано, таким чином, зазначена причина також не стосується позивача;

- мають бронювання за іншим підприємством - суд зазначає, що станом на 24.02.2025 року позивач був заброньований регіональною філією Південна залізниця АТ Укрзалізниця та мав відповідне посвідчення № НОМЕР_5 про відстрочку від призову на службу на період мобілізації та на воєнний стан (а.с.55 том 1), таким чином вказана причина також не стосується ОСОБА_1 ;

- мають відстрочку - суд наголошує на тому, що позивач, ОСОБА_1 станом на 24.02.2025 року мав дійсну , не скасовану відстрочку від призову на службу на період мобілізації та на воєнний стан, що підтверджується відповідним посвідченням № НОМЕР_5 (а.с.55 том 1).

Отже, суд приходить до висновку, що фактично відомості відображені у результаті бронювання за заявою регіональної філії Південна залізниця АТ Укрзалізниця від 24.02.2025 року за №2144 не свідчать про те, що ОСОБА_1 відмовлено у бронюванні, а навпаки, на переконання суду, підтверджують, що позивач має відстрочку від призову на службу на період мобілізації та на воєнний стан, а тому за заявою від 24.02.2025 року він не підлягає бронюванню, оскільки вже має відстрочку у зв`язку з бронюванням.

У зв`язку з наведеним, суд вважає, що в частині позовних вимог щодо визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненадання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на період мобілізації за заявою регіональної філії Південна залізниця АТ Укрзалізниця від 24.02.2025 року за №20250224- 692144 у зв`язку з бронюванням за АТ Укрзалізниця права позивача не було порушено, відтак зазначена вимога задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо надання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на період мобілізації за заявою регіональної філії Південна залізниця АТ Укрзалізниця від 24.02.2025 року за №2144 у зв`язку з бронюванням за АТ Укрзалізниця, як похідна позовна вимога від визнання протиправними відповідних дій також задоволенню не підлягає.

Поряд із тим, суд критично ставиться до посилань відповідача на лист ІНФОРМАЦІЯ_4 № 2338 від 11.02.2025 року, оскільки, як встановлено вище регіональною філією Південна залізниця АТ Укрзалізниця, як критично важливим підприємством, вчинено всі необхідні дії щодо бронювання ОСОБА_1 .

Відтак, дії відповідача 1 щодо скасування позивачу відстрочки від призову на період мобілізації та на воєнний стан є протиправними.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач, станом на 06.03.2025 року (момент виникнення спірних правовідносин) був обізнаний про факт наявності усіх підстав належності позивача для бронювання, та відсутності таких для відміни вже існуючого бронювання.

З урахуванням вищевикладеного, матеріалами справи підтверджено, судом встановлено та відповідачами по справі не спростовано факт того, що Регіональною філією УЗ Південна залізниця АТ "УКРЗАЛІЗНИЦЯ" підтверджено статус критично важливого для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, відповідальними працівниками підприємства на виконання вимог Порядку бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 р. № 76 (у редакції постанови від 22 листопада 2024 р. №1332), подано документи для повторного бронювання ОСОБА_1 , вже раніше заброньованого відповідним рішенням терміном до 17.08.2025 року, з метою отримання засобами Порталу Дія за відповідними списками, бронювання працівника ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з результатів бронювання за заявою №2144.

Суд керується також ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, рішенням суду у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам.

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Суд розуміє, що питання мобілізації та призову на військову службу є надзвичайно важливими та чутливими темами в умовах введеного на території України воєнного стану та браку мобілізаційних ресурсів.

Проте, зазначені обставини не можуть бути виправданням порушень, які відбулися в спірних правовідносинах.

Разом з тим, суд також звертає увагу на приписи Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідно до яких призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За приписами частини першої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Зі змісту положень статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вбачається, що призову на військову службу під час мобілізації підлягають військовозобов`язані, які, з-поміж іншого, визнані придатними до військової служби за станом здоров`я відповідно до висновку військово-лікарської комісії.

Частина п`ята статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає, що особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Алгоритм проведення мобілізації під час дії воєнного стану встановлено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (надалі Порядок № 560) (застосовується в редакції станом на 27.08.2024).

Згідно з пп. 21, 27 Порядку № 560 резервісти та військовозобов`язані зобов`язані під час мобілізації з`являтися за викликом районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, для взяття на військовий облік, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки), проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби.

Згідно з пп. 28, 29 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки, в якій зазначаються:

прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

найменування районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіонального органу СБУ, що видав повістку;

мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

місце, день і час явки за викликом;

найменування посади, власне ім`я та прізвище, підпис посадової особи, яка видала повістку, та дата її підписання - для повісток, оформлених на бланку. Такі повістки скріплюються гербовою печаткою;

прізвище та власне ім`я керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, дата накладення кваліфікованого електронного підпису - для повісток, сформованих за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

реєстраційний номер повістки;

роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Згідно з п. 31 Порядку № 560 повістки мають право вручати представники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - в межах адміністративної території, на яку поширюється повноваження відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 35 Порядку № 560 вручення повісток резервістам та військовозобов`язаним здійснюється цілодобово за адресою місця проживання або адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання, роботи, навчання, у громадських місцях, громадських будинках та спорудах, місцях масового скупчення людей, територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, на пунктах пропуску (блок-постах), пунктах пропуску через державний кордон України.

Згідно з п. 40 Порядку № 560 під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Згідно з п. 54 Порядку № 560 громадянину може бути запропоновано прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів, проте лише у разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, (…) виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру. При цьому оформлення повістки теж обов`язкове.

Згідно з п. 74 Порядку № 560 військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень та видається військовозобов`язаному під особистий підпис.

Відповідачем 1, між іншим, також не зазначено, на якій підставі позивач взагалі опинився в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Фактів порушення позивачем правил військового обліку відповідач не довів, під час надання відзиву на позовну заяву та надання додаткових пояснень відповідних доказів також не надав, про існування таких порушень не зазначив.

Основним нормативно-правовим документом, що регулює питання постановлення на військовий облік і видачу військово-облікових документів є Порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 р. № 559 (надалі Порядок № 559).

Згідно з п. 1 Порядку № 559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.

Згідно з п. 2 Порядку № 559 особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.

Згідно з п. 14 Порядку № 559 військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках: взяття громадянина на військовий облік як призовника, військовозобов`язаного або резервіста; якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного; зміни категорії щодо військового обов`язку; відсутності місця для внесення змін; невідповідності відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зазначеним у пункті 3 цього Порядку; втрати (зіпсування); виявлення бажання змінити військово-обліковий документ, який був виданий до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.

Згідно з п. 17 Порядку № 559 для отримання (заміни) військово-облікового документа на бланку громадянин зобов`язаний особисто звернутися з письмовою заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку та надати кольорову фотокартку встановленого розміру.

Згідно з п. 1 Розділу I Порядку видачі, зберігання та знищення військових квитків осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 10.04.2017 № 206, видача військових квитків військовозобов`язаним проводиться Р(М)ВК за місцем їх перебування на військовому обліку на підставі заяви про видачу військового квитка.

Питання медичного огляду регулюється розділом ІІ Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пункти 1.1 Розділу ІІ Положення № 402 передбачають, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності, зокрема, до військової служби, з винесенням письмового висновку (постанови).

Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях у мирний та воєнний час.

Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).

На ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу І, пункту 1.4 глави І розділу ІІ Положення № 402.

Строки проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 4 днів.

За необхідності направлення особи на додаткові лабораторні та інструментальні дослідження для отримання повної та об`єктивної інформації про стан її здоров`я, загальний строк проведення медичних оглядів, а також лабораторних та інструментальних досліджень, не можуть перевищувати 14 днів (підпункт 2.8.6 глави 2 розділу І Положення № 402).

Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Копія довідки ВЛК з підписом про ознайомлення та датою видається особі, яка пройшла медичний огляд.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, та не заперечується сторонами по справі, що військовою часиною НОМЕР_1 військовослужбовець ОСОБА_1 на проходження військово-лікарської комісії не направлявся, що підтверджується листом від 24.03.2025 року №40/17/12-В-13-А (а.с.210 том 1).

Також, судовим розглядом встановлено, що всі наявні в матеріалах справи медичні документи, а саме: довідка №65А/2270, картка обстеження та медичного огляду, в якій відсутній номер, дата та підпис ОСОБА_1 , завірені печаткою ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не уповноваженої компетентної медичної установи, на яку законом покладено обов`язок щодо вчинення таких дій, що викликає у суду обґрунтований сумнів стосовно належного та правомірного проходження позивачем військово-лікарської комісії на предмет визначення його придатності до проходження військової служби на момент вчинення призову за мобілізацією позивача ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Щодо посилань відповідача 2, Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, на п. 56 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у справі №160/2592/23 зазначено, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, суд зазначає наступне.

Суд зауважує на необхідність індивідуального підходу до кожної справи. Згідно ч.1-2,4 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Тобто, принцип верховенства права вимагає від суду не лише формального застосування закону, а й його змістовного тлумачення з урахуванням конкретних обставин справи, захисту прав та свобод особи. Відмова у задоволенні позовних вимог з мотивів "неповноти чи відсутністі законодавства" яке б чітко та вичерпно регулювало спірні правовідносини також зобов`язує суд шукати рішення, індивідуалізуючи підхід навіть за відсутності прямої норми.

Завданням адміністративного судочинства у розумінні ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Слід зауважити, що досягнення "справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення" спору неможливе без врахування всіх обставин конкретної справи та індивідуального підходу до них. Захист конкретних прав, свобод та інтересів особи вимагає детального аналізу саме конкретної ситуації.

Поряд із тим, суд застосовує принцип змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі у розумінні ст. 9 КАС України та вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Зазначена норма прямо зобов`язує суд активно з`ясовувати всі фактичні обставини, навіть якщо сторони їх не подали. Це передбачає глибоке занурення в суть кожної конкретної справи, а не формальне ставлення до неї.

Суд підкреслює гнучкість судового розгляду та необхідність для суду знайти справедливе рішення навіть у випадку прогалин у законодавстві. Це вимагає індивідуального аналізу схожих правовідносин або базових правових принципів для вирішення конкретної справи.

Поряд із тим, вимога "повно і всебічно з`ясованих обставин" та "надання оцінки всім аргументам учасників справи" є прямим відображенням необхідності індивідуального підходу. Суд не може ухвалити обґрунтоване рішення без глибокого аналізу унікальних фактів та доказів саме цієї справи.

Таким чином, суд зауважує, що норми КАС України пронизані ідеєю "індивідуального підходу"до кожної справи через принципи верховенства права, завдання адміністративного судочинства, вимоги до з`ясування обставин справи, застосування аналогії та вимоги до обґрунтованості судового рішення. Сукупність цих норм зобов`язує суд ретельно аналізувати кожну справу в її унікальних обставинах для досягнення справедливого та законного результату.

Відтак, за відсутності доведення факту правомірності проведення процедури мобілізації до військової служби у передбачений законодавством спосіб, призов його на військову службу та подальше направлення для проходження військової служби до військової частини є протиправними.

Суд дотримується позиції, що протиправні дії не можуть спричиняти правомірних наслідків, а обов`язок доведення придатності особи до військової служби лежить на суб`єкті владних повноважень. Інший підхід суперечив би принципам, які відрізняють суди адміністративної юрисдикції від інших видів юрисдикцій.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування відображене у правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону була наведено у постанові Верховного Суду від 07.11.2019р. по справі № 826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними є доведеність позивачем порушення його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями.

На переконання суду, встановлені порушення є істотними та такими, що підтверджують неправомірність проведення процедури мобілізації відповідачем.

При наданні оцінки процедурним порушенням, які були допущені суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваних рішень, суд бере до уваги співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може бути наслідком скасування правильного по суті рішення».

Межею, що розділяє істотне порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття».

У даній справі суд констатує, що спірні рішення суб`єкта владних повноважень за результатами проведеного процесу мобілізації позивача міг бути іншим, за умови дотримання суб`єктом владних повноважень процедури, визначеної чинним законодавством та при врахуванні усіх фактичних обставин по даній справі.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Отже, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права та принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Отже, підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що ефективним захистом порушеного права позивача є визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо скасування 04.02.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на період мобілізації та на воєнний стан з 17.08.2024 року терміном на один рік до 17.08.2025 року; визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з адміністративно - господарської діяльності) Про призив військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації від 07.03.2025р. №0180, в частині що стосується призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаного ОСОБА_1 , відправлення в складі команди 3017.

Суд зазначає, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо мобілізації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України поглинаються задоволенням позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з адміністративно - господарської діяльності) Про призив військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації від 07.03.2025р. №0180, в частині що стосується призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаного ОСОБА_1 , відправлення в складі команди 3017.

З урахуванням задоволення вказаної частини позовних вимог та втановленням протиправності процедури мобілізації позивача, як наслідок слід визнати протиправним, скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 07.03.2025 року №70 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до особового складу військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України, в особі уповноважених осіб, виключити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зі списків особового складу військової частини.

Позовна вимога в частині звільнити позивача з військової служби особового складу Збройних сил України військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України поглинається задоволенням позовної вимоги про скасування наказу від 07.03.2025 року №70 та зобов`язаням військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, в особі уповноважених осіб, виключити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зі списків особового складу військової частини, відтак задоволенню не підлягає.

Разом з тим, позивач у позовній заяві просить встановити судовий контроль за виконанням рішення Харківського окружного адміністративного суду військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України в особі уповноважених осіб, зобов`язати подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також приписи статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України щодо обов`язковості судових рішень та відсутності об`єктивних обставин щодо невиконання судового рішення з боку відповідача, суд не вбачає підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовної заяви.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-263, 295, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, третя особа на стороні позивача - Регіональна філія Південна залізниця АТ УКРЗАЛІЗНИЦЯ про визнання дій протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо скасування 04.02.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відстрочки від призову на період мобілізації та на воєнний стан з 17.08.2024 року терміном на один рік до 17.08.2025 року.

Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 (з адміністративно - господарської діяльності) Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації від 07.03.2025р. N0180, в частині що стосується призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період військовозобов`язаного ОСОБА_1 , відправлення в складі команди 3017.

Визнати протиправним, скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (по стройовій частині) від 07.03.2025 року №70 в частині зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до особового складу військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України, в особі уповноважених осіб, виключити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зі списків особового складу військової частини.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Світлана ЧУДНИХ