Справа № 420/5750/25
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/5750/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24 лютого 2025 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 22.02.2025 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області щодо зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 04.05.1989 року по 11.05.1993 року звільненим головою профспілкового комітету радгоспу «Прогрес»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області переглянути призначену ОСОБА_1 пенсію за віком з урахуванням страхового стажу періоду роботи з 04.05.1989 року по 11.05.1993 року звільненим головою профспілкового комітету радгоспу «Прогрес» з дати призначення пенсії 22.07.2024 року;

стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20грн. та інші витрати, пов`язані з розглядом справи.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 03.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (ст.262 КАС України); запропоновано позивачу уточнити предмет позову з урахуванням прийняття відповідачем рішення від 21.08.2024 року №24 про відмову у перерахунку його пенсії за заявою від 13.08.2024 року; витребувано у ГУПФ України в Харківській області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що 22.07.2024 ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Стаж для визначення права був обрахований у кількості 40 років 3 місяці 17 днів. Проте, згідно з формою розрахунку стажу для права до загального стажу не був включений період з 04.05.1989 по 11.05.1993 рр, запис про який міститься у трудовій книжці ОСОБА_1 . Так, відповідно до записів позицій 5 та 6 трудової книжки, 04.05.1989 «избран освобожденным председателем профсоюзного комитета совхоза «Прогресс», 11.05.1993 «уволен по собственному желанию согласно поданого заявления». 13.08.2024 позивачем була подана до органу Пенсійного фонду України заява про перерахунок пенсії з урахуванням стажу за період з 04.05.1989 по 11.05.1993 рр та надано довідку вих. № 1 від 22.07.2024, Балтської районної профспілкової організації працівників агропромислового комплексу, якою підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно було обрано звільненим головою профспілкового комітету радгоспу «Прогрес». Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Харківський області № 24 від 21.08.2024 було відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з причини того, що заявником не надано копії первинних документів. Проте, вимоги органів Пенсійного фонду України з надання будь-яких додаткових документів, за умови наявності трудової книжки та відповідних записів у ній, є протиправними та незаконними. Бездіяльність пенсійного фонду щодо зарахування періоду з 04.05.1989 по 11.05.1993 рр. до стажу роботи ОСОБА_1 призвела до зменшення розміру пенсії, на яку позивач має право. Зазначене стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

19.03.2025 року ГУПФ України в Харківській області подало відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, та, зокрема, зазначає, що ОСОБА_1 13.08.2024 року звернувся з заявою про перерахунок пенсії, а саме допризначення у зв`язку з наданням документів. За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 відділом перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, прийнято рішення від 21.08.2024 року № 4, яким ОСОБА_1 відмовлено в проведенні перерахунку пенсії у зв`язку з відсутністю первинних документів, виходячи з наступного. До заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 надано довідку від 22.07.2024 року, видану Балтською районною профспілковою організацією працівників агропромислового комплексу. До заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 надав довідку від 22.07.2024 року, видану Балтською районною профспілковою організацією працівників агропромислового комплексу. Однак ОСОБА_1 не надав копії первинних документів, а саме: протокол засідання профкому від 21.03.1989 та розпорядження профкому про звільнення № 14 від 10.05.1993, тому дорахувати стаж роботи з 04.05.1989 по 11.05.1993 на підставі наданої довідки неможливо. До того ж до позову навіть не додана копія трудової книжки для підтвердження записів у ній про спірний період роботи. У зв`язку з вищевикладеним відсутні підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1

25.03.2025 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій ОСОБА_1 просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зарахування при призначенні пенсії ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи з 04.05.1989 по 11.05.1993 звільненим головою профспілкового комітету радгоспу «Прогрес»;

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області № 24 від 21.08.2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням до страхового стажу періоду роботи з 04.05.1989 року по 11.05.1993 року звільненим головою профспілкового комітету радгоспу «Прогрес».

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.05.1989 року по 11.05.1993 року звільненим головою профспілкового комітету радгоспу «Прогрес», та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з дати призначення пенсії 22.07.2024.

стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1211,20грн. та інші витрати, пов`язані з розглядом справи.

Заява прийнята судом до розгляду.

20.03.2025 року позивач надав суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідачем у відзиві наведено норми із ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Кодексу законів про працю України, Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 стосовного того, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Також, ним висновувано, наступне: «отже, чинним законодавством України передбачено можливість підтвердження трудового стажу у разі відсутності відповідних записів або неправильних чи неточних записів у трудовій книжці», проте не взято до уваги факт наявності трудової книжки у ОСОБА_1 та наявність у ній відповідного запису про період роботи з 04.05.1989 по 11.05.1993 рр.,отже підстави для неврахування вказаного періоду роботи до загального стажу позивача відсутні. Трудова книжка ОСОБА_1 наявна, і відповідний запис у ній наявний, то період роботи з 04.05.1989 по 11.05.1993 рр. обов`язково мав бути включений до загального страхового стажу для розрахунку пенсії ОСОБА_1 , таким чином позовні вимоги позивача ґрунтуються на законних вимогах. Твердження представника відповідача про те, що до позовної заяви не долучена копія трудової книжки ОСОБА_1 не відповідає дійсності, оскільки копію трудової книжки ОСОБА_1 було долучено до позовної заяви, шо підтверджується описом вкладення до листа 595.

20.03.2025 року відповідач разом з відзивом надав копію заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1

02.04.2025 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з розглядом справи, в якому просить стягнути з відповідача на його користь судовий збір та витрати на правничу допомогу у сумі 20000грн.

Копії матеріалів пенсійної справи позивача суду не надані, незважаючи на отримання ГУПФ України в Харківській області копії ухвали суду про відкриття провадження у справі 03.03.2025 року (а.с.31), тому справа розглядається за наявними у ній доказами відповідно до ч.9 ст.80 КАС України.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5) та 22.07.2024 йому була призначена пенсія за віком відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.7).

13.08.2024 року ОСОБА_1 подав до Балтського об`єднаного управління ГУПФ України в Одеській області заяву про перерахунок пенсії. До заяви було додано: заяву про перерахунок, паспорт, довідка про зміни назви організації (№2 від 22.07.2024), довідка про присвоєння індефікаціного номеру, пам`ятка пенсіонера (а.с.44-46).

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України в Харківський області №24 від 21.08.2024 року було відмовлено в перерахунку пенсії ОСОБА_1 (а.с.47) за його заявою №1396 від 13.08.2024 року.

У рішенні №24 від 21.08.2024 року зазначено (а.с.47):

«Відділом перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуто заяву №1396 від 13.08.2024р. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (пенсійна справа № 24, РНОКПП НОМЕР_1 ), щодо перерахунку пенсії: «Допризначення у зв`язку з наданими документами ».

До заяви для перерахунку пенсії ОСОБА_1 надав довідку від 22.07.2024р №1 видану Балтською районною профспілковою організацією працівників агропромислового комплексу. Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюсться на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними довідками.

Відповідно до статті 44 Закону України "Прозагальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення (перерахунку) пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі та достовірності поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для призначення права на пенсію.

Дорахувати стаж роботи з 04.05.1989р. по 11.05.1993р. неможливо на підставі наданої довідки від 22.07.2024р №1 оскільки заявник не надав копії первинних документів: відсутній протокол засідання профкому від 21.03.1989 р. та розпорядження профкому про звільнення №14 від 10.05.1993р.

З огляду на вище вказане, прийнято рішення відмовити в перерахунку пенсій ОСОБА_1 за заявою №1396 від 13.08.2024р.».

Спір в даній справі виник у зв`язку з тим, що ГУПФ України в Харківській області не зарахувало до страхового стажу позивача певний період його роботи.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII, Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.08.2010 року № 2464-VI.

Відповідно до ст.7 Законом України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України (ст.10 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

За правилами ст.44 Закону №1058-ІV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Щодо правомірності незарахування позивачу періоду роботи з 04.05.1989 по 11.05.1993р.р., суд враховує наступне.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 період роботи за записом №5- №6 з 04.05.1989 по 11.05.1993р.р (дата заповнення трудової книжки 20.04.1983 року) судом встановлено, що позивач, зокрема, у період з 04.05.1989 по 11.05.1993р.р працював на посаді звільненим головою профспілкового комітету радгоспу «Прогрес», Протокол засідання від 21.08.1989 року (а.с.15).

З цього приводу суд зазначає, що на час первинного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірного періоду роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17.

На дату вирішення питання призначення пенсії позивачу ГУПФ України в Харківській області діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.

Згідно п. 2.11., п. 2.12., п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові, дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтв про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, однією рискою закреслюється, наприклад колишнє прізвище, ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Відповідно до довідки Балтської районної Профспілки організації працівників агропромислового комплексу від 22.07.2024 року №1, яка підтверджує, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно згідно Протоколу засідання профкому від 21.03.1989 року обраний звільненим головою профспілкового комітету радгоспу «Прогрес», звільнений за власним бажанням згідно Розпорядження №14 від 10.05.1993 року. Підстава: протоколи засідання профкому за 1989 рік та розпорядження профкому за 1993 рік (а.с.8).

Отже, за встановлених обставин та наявного правового регулювання, суд робить висновок, що незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу спірного періоду роботи, зазначеного у його трудовій книжці, є протиправним.

Суд також враховує, що ГУПФ України в Харківській області не було надано жодних пояснень та доказів на спростовування правильності та достовірності відомостей, які відображені у трудовій книжці та вищезазначеній довідці, у якій міститься інформація про періоди його роботи, а також вжиття заходів для з`ясування їх достовірності.

За вищезазначених обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №24 від 21.08.2024 року є протиправним та підлягає скасуванню як необгрунтоване.

З урахуванням скасування оскаржуваного рішення відповідача слід зобов`язати зарахувати до страхового стажу позивача період роботи з 04.05.1989 року по 11.05.1993 року звільненим головою профспілкового комітету радгоспу «Прогрес», та здійснити перерахунок пенсії позивача з дати призначення пенсії - 22.07.2024 року.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румуни (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем законність оскаржуваного рішення не доведена, а його доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково із відмовою у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною, оскільки суд захистив право позивача шляхом скасування оскажуваного рішення а також шляхом зобов`зяння відповідача вчинити певні дії по здійсненню перерахунку пенсії позивача з урахуванням спірного страхового стажу.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 1211,20грн., ці витрати суд покладає на відповідача згідно ч.1 ст.139 КАС України, оскільки спір в суді виник внаслідок неправильних дій саме відповідача.

Щодо витрат на правничу допомогу у сумі 20000грн. суд наразі позбавлений можливості вирішити це питання, оскільки позивачем до матеріалів справи не надана копія договору договору №317/12-18 від 21.12.2018 року про надання правничої допомоги, укладеного Адвокатським об`єднанням «Алгіз» з ОСОБА_1 , до якого були укладені додаткові угоди №№1,2.

Суд може ухвалити додаткове рішення з питання розполіду цих витрат у разі подання доказів, передбачених ч.7 ст.139 КАС України.

Керуючись ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 24 від 21.08.2024 року про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням до страхового стажу періоду роботи з 04.05.1989 року по 11.05.1993 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 04.05.1989 року по 11.05.1993 року та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з дати призначення пенсії - 22.07.2024 року.

У задоовленні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять)грн. 20коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (; адреса: Майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022).

Суддя М.М. Аракелян