Справа № 644/3261/25
Суддя: Паляничко Д. Г.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Паляничко Д. Г.
Справа № 644/3261/25
Провадження № 2-а/644/133/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Паляничко Д.Г.,

за участю секретаря судового засідання Костильова О.В.,

одноособово, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий виклад:

1.1. позиції позивача

15 квітня 2025 року ОСОБА_1 (надалі за текстом ОСОБА_1 /позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (надалі за текстом ІНФОРМАЦІЯ_3 /відповідач) про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 № 657-п1 від 01.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн 00 коп, а також про стягнення судових витрат у сумі 605 грн 60 коп з відповідача.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначив, що 23.12.2024 ним подано заяву з усіма необхідними документами ІНФОРМАЦІЯ_5 про надання відстрочки як батька п`яти неповнолітніх дітей, в яких містилиась інформація стосовно усіх його даних. Крім цього, згідно витягу із системи Резерв+, ОСОБА_1 має відстрочку з 26.02.2025 по 08.05.2025.

20.03.2025 ОСОБА_1 затримано на блокпості та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_6 , де на нього був складений протокол № 657-1 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, згідно якого, перебуваючи на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 , останній не з`явився за викликом 27.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_8 для уточнення даних.

01.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_6 стосовно ОСОБА_1 винесена постанова № 657-1п про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмір 17 000,00 грн. Під час розгляду справи ОСОБА_1 не мав можливості надати пояснення, просив надати можливість скористатися допомогою адвоката, на що отримав відмову.

ОСОБА_1 вважає постанову № 657-1п від 01.04.2025 незаконною та не обґрунтованою, такою, що підлягає скасування.

1.2.заперечень відповідача

21 травня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова, через систему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 25-34), в якому відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, вважав їх не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а також просив суд залишити постанову № 657-1П від 01.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн 00 коп без змін, витрати по сплаті судового збору покласти на позивача, у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування вказаного вище, відповідач зазначив, що відповідно до п.4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265 особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

«Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 передбачена процедура оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, а саме: п.41. належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних.

14.01.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 військовозобов`язаному ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» була направлена повістка № 1964586 за задекларованим місцем проживання, а саме: АДРЕСА_3 .

28.01.2025 зазначена вище повістка № 1964586 була повернута до ІНФОРМАЦІЯ_9 (Шевченкове), у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 за вказаною адресою, про що свідчить роздруківка трекінгу Укрпошти. Отже, ОСОБА_1 був оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_9 (Шевченкове) на 27.01.2025 о 14:00 годині, однак у вказаний час до ІНФОРМАЦІЯ_9 (Шевченкове) не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив, чим порушив ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

20.03.2025 під час відпрацювання звернення ІНФОРМАЦІЯ_6 до НПУ від 06.02.2025 працівником поліції Анатолієм Терещенко було супроводжено ОСОБА_1 до будівлі ІНФОРМАЦІЯ_4 та передано відповідальній особі ІНФОРМАЦІЯ_4 , майору ОСОБА_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

20.03.2025 стосовно правопорушника ОСОБА_1 уповноваженою на те особою, складено протокол № 657-1 про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, роз`яснено ст.63 Конституції України, його права, передбачені ст. 268 КУпАП, позивача було своєчасно сповіщено про місце і час розгляду справи, про що свідчить його особистий підпис у протоколі № 657-1. З метою реалізації права на захист та можливості взяти участь у засіданні, висловити заперечення, надати докази, тощо, розгляд справи було призначено на 01.04.2025.

01.04.2025 о 14 годині 00 хвилин відбувся розгляд справи про адміністративне правопорушення начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковником ОСОБА_3 , стосовно ОСОБА_1 складено постанову № 657-1П по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000 грн 00 коп.

2.заяви, клопотання

21 травня 2025 року на адресу Індустріального районного суду м. Харкова, через систему «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_6 з доданими документами про виклик по адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, заразом відповідач просить провести розгляд справи у його відсутність (а.с. 25-44).

09.06.2025 на адресу Індустріального районного суду м. Харкова надійшла заява від ОСОБА_1 про подання додаткових доказів на підтвердження викладених у позові обставин справи, а також про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 46-55).

3.інші процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 15.04.2025 справа № 644/3261/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 14).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.04.2025 провадження по вищевказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 15-16).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином (а.с. 24).

Представник відповідача Михайлов О.М. у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, звернувся до суду з заявою, у якій просить провести розгляд справи у його відсутність (а.с. 33).

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

4. Обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та докази

Вирішуючи спір, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли адміністративні правовідносини у сфері законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також щодо порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Судом досліджено позов та відзив на позов, проаналізовано матеріали судової справи, досліджено та оцінено докази на належність, допустимість, достовірність, а також достатність як кожного окремо, так у їх сукупності та встановлено.

20.03.2025 о 16 год 08 хв працівником поліції Терещенком Анатолієм Анатолійовичем доставлено ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_6 та передано відповідальній особі ІНФОРМАЦІЯ_4 для складання протоколу про адміністративне правопорушення, що підтверджується довідкою про доставлення громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки № Гро03/79 від 20.03.2025 (а.с. 44).

20.03.2025 офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_6 лейтенантом ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення № 657-1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, скоєне ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що 14.01.2025 ІНФОРМАЦІЯ_7 (Шевченкове) військовозобов`язаному ОСОБА_1 поштовим зв`язком АТ «Укрпошта» направлена повістка № 1964586 за місцем його реєстрації (проживання): АДРЕСА_3 , про його виклик до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Шевченкове) на 27.01.2025 о 14 год 00 хв для уточнення військово-облікових даних. Зазначена вище повістка № 1964586 повернута до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Шевченкове), у зв`язку відсутністю ОСОБА_1 за вказаною адресою (а.с. 9, 38).

01.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 підполковником ОСОБА_3 винесено постанову № 657-1П від 01.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн 00 коп за порушення ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 10), оскільки ОСОБА_1 був оповіщений належним чином про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Шевченкове) на 27.01.2025 о 14 год 00 хв, однак у зазначений час до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Шевченкове) не з`явився, про поважні причини неприбуття не повідомив.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився за викликом по повістці, яка була направлена за адресою зареєстрованого місця проживання, та повернулася без вручення адресату з відміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.38), що підтверджується наданою копією повістки № 1964586 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.40), описом вкладення № відправлення 567 (а.с. 41) та трекінгом повістки Укрпошти за відправленням № 567 (а.с. 38).

З електронного військово-облікового документу Резерв +, дані якого сформовано 24.03.2025, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ідентифікатором військовозобов`язаного НОМЕР_3 військовозобов`язаний, має відстрочку до 08.05.2025 тип відстрочки п. 3 ч. 1 ст. 23, дані уточнив 26.02.2025 (а.с. 11).

З витягу ІКС Оберіг вбачається, що ОСОБА_1 не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці, зазначена дата звірки контактних даних 26.02.2025 (а.с. 39).

Згідно листа Міністерства оборони України, у якому зазначено, що отримання певних видів персональних даних, а саме адреси проживання та номеру мобільного телефону, держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від інших органів центральної влади не передбачається Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів». Застосування статей 210, 210-1 КУпАП у випадку вчинення правопорушення військовозобов`язаними, призовниками та резервістами є правомірним у випадку ненадання або неоновлення адреси проживання та номеру мобільного телефону через передбачені чинним законодавством способи у встановлені для цього строки, а саме до 16.07.2024 (а.с.42-43).

З витягу з наказу № 211 від 24.04.2024 командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_10 », вбачається, що підполковника ОСОБА_3 призначено на посаду начальником ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 35).

З заяви ОСОБА_1 від 23.12.2025 на ім`я голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 вбачається, що ОСОБА_1 повідомляв, що є особою, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, просив розглянути заяву та оформити довідку про відстрочку, крім цього судом установлено, що в заяві позивачем зазначені його мобільний телефон, електронна адреса тощо (а.с. 12, 49).

Судом установлено, що вищевказану заяву від 23.12.2025 (а.с. 12, 49) з додатками ОСОБА_1 надіслав на поштову адресу голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 23 грудня 2025 року, що підтверджується описом вкладення (а.с. 50), рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 52) та фіскальним чеком відправки рекомендованого листа за № відправлення 543 (а.с. 51).

5. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд ставиться критично до аргументів відповідача, що ОСОБА_1 викликано до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Шевченкове) належним чином, оскільки трекінг повістки за номером відправлення 567 (а.с. 38) надані відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, не містять взагалі підтвердження направлення поштового листа з повіткою саме адресату ОСОБА_1 , так як відсутній конверт з зазначенням причин не вручення, крім цього відсутнє рекомендоване повідомлення про направлення поштового листа, а опис вкладення взагалі не містить відбитку печатки АТ «Укрпошта». Крім цього, жодний з наданих документів про відправлення на адресу ОСОБА_1 поштового повідомлення не містить номера абонента, за яким отримуються електронні комунікаційні послуги щодо мобільного зв`язку адресата (одержувача), що суперечить п.п. 1 п. 32 постанови Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», за приписами якого поштове відправлення супроводжує така інформація, що надається відправником або зазначається на поштовому відправленні, якщо обов`язковість її надання (зазначення на поштовому відправленні) встановлена оператором поштового зв`язку: (…) номер абонента, за яким отримуються електронні комунікаційні послуги щодо мобільного або фіксованого зв`язку відправника та адресата (одержувача) (для реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів, крім поштових карток, листів без оголошеної цінності, відправлень для сліпих) (…).

Крім цього, опис вкладення не містить ні підпису, ні печатки АТ «Укрпошта» (а.с. 41), що суперечить п. 17 постанови Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку», оскільки послуга опису вкладення до поштового відправлення полягає в підтвердженні у визначеному оператором поштового зв`язку порядку відповідно до технологічного процесу здійснення такої операції вмісту вкладення до поштового відправлення із зазначенням індивідуальних ознак відповідного вкладення (конкретний вид, кількість тощо), що відрізняє його від інших речей.

Згідно з п. 6.8. Порядку пересилання відправлень «Укрпошта Стандарт», затвердженого Наказом ПАТ «Укрпошта» від 25.04.2017 № 507 (зі змінами), при прийманні відправлень Стандарт з описом вкладення відправник заповнює бланк опису у двох примірниках. Працівник ОПЗ перевіряє відповідність вкладення опису, розписується на обох його примірниках і проставляє відбиток календарного поштового штемпеля. Один примірник опису вкладається до відправлення Стандарт, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник ОПЗ повинен зазначити номер відправлення Стандарт. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до відправлення Стандарт, вартість вкладення (предметів) може не зазначатися.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

6.Мотивована оцінка.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач у своєму позові та відповідач у наданому відзиві на позов, оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню та з урахуванням вищевикладених обставин, законним і справедливим буде скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_6 № 657-1П від 01.04.2025 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, що тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наведеного вбачається, що для кваліфікації дій за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП необхідним є встановлення кваліфікуючої ознаки правопорушення, тобто вчинення такого порушення особою в особливий період.

Враховуючи те, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації, суд бере до уваги, що на момент притягнення позивача до адміністративного правопорушення діяв особливий період.

Як вбачається судом з матеріалів справи, позивачем заперечується факт оповіщення його про необхідність прибуття 27.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_8 (Шевченкове), а тому з метою повного та всебічного розгляду цієї справи необхідним є з`ясування факту належного інформування позивача про обов`язок з`явитись до РТЦК. При цьому, відповідач наполягав на тому, що позивач був у встановленому законом порядку повідомлений про необхідність прибуття по повістці 27.01.2025, адже відповідна повістка повернулась з відміткою про не отримання «відсутність адресата за вказаною адресою» (а.с. 38).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Суд не може погодитися із постановою ІНФОРМАЦІЯ_6 від № 657-1П від 01.04.2025, яка оскаржується, оскільки під час її винесення не в повній мірі було дотримано вимоги ст. 235, 276, 278 КУпАП, відповідно до яких завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та дотримання процесуального порядку розгляду справи.

Суд зауважує, що відповідно до підпункту 2) пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ від 16.05.2024 № 560: «Належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є: 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку:

день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних;

день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання».

Змінами, внесеними постановою КМУ від 08.10.2024 № 1147 до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою КМУ № 270 від 05.03.2009, відповідно до п. 73, 82, 86 яких вбачається, що рекомендовані листи з позначкою «Повістка ТЦК» під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). Рекомендовані листи з позначками «Повістка ТЦК», «Вручити особисто» підлягають врученню особисто адресатам. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК». Якщо ж протягом 3 робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

З наведеного судом вбачається, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності за неявку до ТЦК необхідна сукупність обставин: 1) направлення повістки за адресою, повідомленою військовозобов`язаним під час оновлення даних чи адресою реєстрації військовозобов`язаного, та 2) відомості про спробу вручити таку повістку особі, що матиме наслідком або вручення повістки без подальшої явки, або не вручення з причин відмови отримати повістку, або з причин відсутності адресата за такою адресою.

Заразом, матеріали справи не містять доказів повідомлення позивача за наявним номером телефону та/або вкладення до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Повістка ТЦК», що не може гарантувати його отримання кінцевим адресатом, відповідно не можна вважати належним способом повідомлення у розумінні вказаних норм чинного законодавства.

Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо неможливості зазначити номер мобільного телефону ОСОБА_1 з посиланням на лист Міністерства оборони України, у якому зазначено, що отримання певних видів персональних даних, а саме адреси проживання та номеру мобільного телефону, держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів від інших органів центральної влади не передбачається Законом України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (а.с.42-43), а також що ОСОБА_1 не було надано або неоновлено адресу проживання та номеру мобільного телефону, оскільки позивачем у грудні 2024 року на адресу голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 направлено заяву ОСОБА_1 від 23.12.2025, з якої вбачається, що позивач повідомляв ІНФОРМАЦІЯ_5 , що є особою, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, просив розглянути заяву та оформити довідку про відстрочку, крім цього судом установлено, що в заяві позивачем зазначені його мобільний телефон, електронна адреса тощо (а.с. 12, 49). Вказана заява на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 була доставлена у кінці грудня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 52) та трекінгом поштового відправлення 543 (а.с. 53).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (ч. 2 ст. 77 КАС України).

На переконання суду, вказане вище є суттєвим порушенням порядку надсилання та вручення поштової кореспонденції в цій категорії відправлень, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку. Крім цього, відповідачем не доведено, що він вичерпав усі можливі способи отримання даних стосовно позивача у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів від інших органів центральної влади, хоча останній надав усі необхідні персональні дані для належного уточнення у відповідних обліках своїх персональних даних.

Резюмуючи усе викладене вище, суд зазначає, що вина позивача, яка полягала у порушенні вимог ч. 3 ст. 22 Закону № 3543-XII, не доведена належними та достатніми доказами, а відтак, у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП .

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-р 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Зазначене узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п.43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey).

Згідно з правовими позиціями Європейського суду з прав людини «розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення».

Так, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (п. 161 рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom); п.65 рішення від 21.07.2011 у справі «Коробов проти України» (Korobov v. Ukraine), заява № 39598/03). Така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. «Поза розумним сумнівом» має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 90 КАС України).

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП , суд дійшов переконання, що вимоги ОСОБА_1 , підлягають задоволенню, тому законним і справедливим буде скасувати постанову № 657-1П ІНФОРМАЦІЯ_6 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу на суму 17 000 грн (а.с. 10), а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно нього закрити.

Ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов переконання про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

У справі Проніна проти України, № 63566/00, від 18 липня 2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

7.Порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Позивача незаконно, несправедливо та необґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності, чим порушили його права передбачені Конституцією України, а також положеннями чинного законодавства щодо порядку притягнення до адміністративної відповідальності.

Зокрема, відповідачем не доведено складу адміністративного правопорушення, а при складанні протоколу та постанови допущено значні порушення вимог закону, зокрема рішення відповідача ґрунтується на загальних нормах права, без конкретики у посиланні на обставини справи, проігноровано наявні докази надані позивачем, що підтверджують факт невиконання відповідачем норм чинного законодавства щодо належного виклику військовозобов`язаного задля уточнення військово-облікових даних в межах визначених строків тощо, чим грубо порушено право на об`єктивний розгляд справи тощо, що стало причиною звернення за захистом до суду, гарантованим ч.4 ст. 32 Конституції України.

8. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Встановленим судом фактам відповідають адміністративним правовідносинам щодо порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, які регулюються Конституцією України, Закону України «Про оборону України», Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» , Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11.04.2024 № 3633-ІХ), Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.210, 210-1 КУпАП). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Як встановлено ст. 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно із ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а частиною 3 цієї статті за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції, чинній з 18.05.2024 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку від 11.04.2024№ 3633-ІХ) під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися: військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях; резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин; військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку; військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів; особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

Відповідно до абз.2 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з абз. 4 п.1 ч. ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3633-ІХ 1) під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності).

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оскаржувана постанова наведеним вимогам не відповідає, оскільки прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені КУпАП (зокрема, без урахування положень примітки до ст. 210 КУпАП), необґрунтовано, тобто, без урахування всіх обставин, які є важливими для прийняття такого рішення, а відтак, підлягає скасуванню.

При цьому, суд наголошує, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності належних доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, адже у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» («Engel and Others v. the. Netherlands», 08.06.1976, no. 5100/71, 5101/71, 5102/71, 5354/72, 5370/72), «Озтюрк проти Німеччини» («Ozturk v. Germany», 21.02.1984, no. 8544/79), «Лутц проти Німеччини» («Lutz v. Germany», 25.08.1987, no. 9912/82), тлумачить поняття «кримінальний» автономно, тобто незалежно від національної термінології, включаючи сюди адміністративні, дисциплінарні, митні проступки тощо.

Європейський суд з прав людини по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, у рішеннях яких неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.

У справі «Barbera, Messegu and Jabardov. Spain» від 06.12.1998 Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви щодо її винуватості повинні тлумачитись на користь цієї особи.

Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно з ч.1ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.

Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.1 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.

9.Норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою КМУ № 265 від 07.02.22, оскільки ніхто з учасників процесу не оспорює адресу на яку здійснювалось відправлення повістки.

Усі інші норми права на які посилались сторони судом розглянуті та застосовані.

10.Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2025 становить 3028 грн 00 коп.

На підставі викладеного, позивачем сплачено суму судового збору, яка відповідає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 грн 60 коп, станом на час подання позовної заяви, що підтверджується квитанцією від 11.04.2025 (а.с. 8).

Згідно з п.2 ч.5 ст. 246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат по сплаті судового збору у сумі 605,60 гривень.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. 2, 6-9, 72-77, 139, ч.4 ст.229, ст. 241-246, 250, 255, 268, 269, 271, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_6 № 657-1П від 01.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн 00 коп задовольнити.

Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_6 № 657-1П від 01.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Повне ім`я сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_12 , тел. НОМЕР_4 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_2 , юридична адреса: 61115, м. Харків, вул. Косарєва, буд. 7, ЄДРПОУ НОМЕР_2 , тел. НОМЕР_5 , ел. пошта

Суддя Д.Г. Паляничко