Справа № 420/18162/25
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

27 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 09.06.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 стосовно не нарахування і невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, яка збільшується до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я у зв`язку тяжким пораненням за період часу з 03 квітня 2024 року по 01 червня 2025 року;

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168, яка збільшується до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу стаціонарного лікування в закладах охорони здоров`я у зв`язку тяжким пораненням за період часу з 03 квітня 2024 року по 01 червня 2025 року.

Обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , молодший сержант. Так, будучи свідомою та патріотичною людиною, Позивач після початку повномасштабного вторгнення російської федерації та введення воєнного стану в Україні, добровільно пішов на військову службу та став на захист Батьківщини. Позивач був задіяний до бойових завдань з метою оборони країни на лінії зіткнення, що підтверджується зокрема Довідкою про участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України. 04 серпня 2023 року в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації, пов`язаних з захистом Батьківщини, Позивач отримав тяжку травму - вогнепальне уламкове поранення лівої гомілки. Так, до квітня 2024 року Позивач отримував матеріальне забезпечення, в тому числі виплату додаткової винагороди у розмірі: 100 000 грн. Однак, починаючи з квітня 2024 року Позивач перестав отримувати належне грошове забезпечення. Усні звернення до військової частини щодо причин припинення виплати грошового забезпечення та його поновлення не давали результатів, а тому Позивач почав звертатись до військової частини в письмовій формі та подавати звернення на гарячу лінію Міноборони. У листі військової частини НОМЕР_2 № 24728 від 07.08.2024 року було зазначено про те, що Позивачу було припинено виплату грошового забезпечення з 03.04.2024 року у зв`язку із перебуванням на лікуванні в лікарняному закладі понад 4 місяці із дня вибуття з військової частини НОМЕР_2 відповідно до пункту 9 розділу 1 наказу МОУ від 07.06.2018 року № 260 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді від 13.06.2025 постановлено прийняти до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрити провадження у адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

20.06.2025 від представника відповідача Військової частини НОМЕР_2 надійшов відзив (вх. №62683/25), в якому просить у зв`язку із пропуском строку на звернення до суду із позовною заявою та відсутність заяви (клопотання) про поновлення, залишити позовну заяву без розгляду; у випадку продовження судового розгляду відмовити у задоволенні позовних вимог.

У вказаному відзиві представник відповідача зазначив, що у позовній заяві, за результатами звернення до відповідача, позивач отримував відповіді про відмову у задоволенні вимог останнього листами №26918 від 17 жовтня 2024 року, №31291 від 28 вересня 2024 року та №32424 від 06 жовтня 2024 року. Водночас позивач звернувся до Одеського адміністративного суду із позовом 09 червня 2025 року з пропуском строку.

Крім того зазначили, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 98 від 05 квітня 2024 року Позивачем жодним чином оскаржений не був та діє станом на момент звернення Позивача із позовною заявою. Разом із цим, згідно із положеннями пункту 9 Розділу 1 Наказу № 260, грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства. Як вбачається із документів (додатків), долучених до позовної заяви Позивача, 25 січня 2023 року, 10 лютого 2023 року та 04 серпня 2024 року вказаний військовослужбовець отримав поранення, пов`язані із захистом Батьківщини. Крайня довідка військово-лікарської комісії на ім`я молодшого сержанта ОСОБА_1 видана 29 листопада 2024 року за № 22529 та саме у цій довідці вказано про необхідність продовження подальшого стаціонарного лікування у закладі охорони здоров`я, тобто та таким чином виконано зазначену вимогу закону щодо наявності підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди зазначеному військовослужбовцю у розмірі 100 000 гривень, пропорційно, у період часу до 02 квітня 2024 року. Надалі, згідно із наданих документів (додатків) до позовної заяви Позивача, зокрема, вбачається наявність у його розпорядженні свідоцтва про хворобу № 10048 разом із постановою військово-лікарської комісії № 2570 від 29 квітня 2024 року про його непридатність до військової служби із переоглядом через 6 місяців. Водночас, вказане свідоцтво про хворобу та постанова військово-лікарської комісії не надають законних підстав, передбачених наведеними положеннями Наказу № 260, для здійснення подальшого, з 03 квітня 2024 року нарахування та виплати додаткової винагороди Позивачу.

Розглянувши клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої та абзацу першого частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За правилом частини третьої статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Суд звертає увагу, що положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці (грошового забезпечення військовослужбовців).

Такі правовідносини регулюються положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, зокрема, частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Так предметом оскарження у даній справі є бездіяльність щодо не нарахування та не виплати з 03.04.2024 по 01.06.2025 додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у зв`язку отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Зі змісту позову вбачається, що позивач є діючим військовослужбовцем та враховуючи отримання 04.08.2023 в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації, пов`язаних з захистом Батьківщини, Позивач отримав тяжку травму - вогнепальне уламкове поранення лівої гомілки.

Внаслідок чого за періоди з 04.08.2023 по 09.08.2023, з 09.08.2023 по 06.02.2024, з 06.02.2024 по 15.05.2024, з 15.05.2024 по 12.07.2024, з 12.07.2024 по 25.09.2024, з 25.09.2024 по 05.03.2025, з 05.03.2025 по 23.04.2025 та з 23.04.2025 по теперішній час перебуває на стаціонарному безперервному лікуванні.

Як зазначено представником відповідача у відзиві датою з якої позивач дізнався про порушення свої прав є отримання за результатами звернення відповіді про відмову у задоволенні вимог останнього листами № 26918 від 17 серпня 2024 року, № 31291 від 28 вересня 2024 року та № 32424 від 06 жовтня 2024 року щодо нарахування та виплати Позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовця, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168.

При цьому, до суду позивач звернувся 09.06.2025, що перевищує тримісячний строк на звернення до суду в даній категорії справ.

За загальним правилом початком перебігу строку є день, коли особа дізналась або повинна була (могла) дізнатись про порушення свого права.

Таким чином, для визначення моменту виникнення права на звернення до суду важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) чинники, що свідчать про презумпцію можливості та обов`язку особи цікавитись та бути обізнаною про свої права та стан їх дотримання з боку інших осіб.

При цьому, поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19), що не має місце у спірних правовідносинах з огляду на посаду, освіту та стаж роботи позивача.

Як вбачається зі змісту правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30 вересня 2021 у справі № 320/3307/21, причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Також чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Зазначене також кореспондується з вимогами ч. 6 ст. 161 КАС України, згідно з якими у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Приймаючи до уваги вищевикладене, позивачу необхідно надати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку або надати докази того, що строк звернення до суду не пропущено.

Відповідно до ч.13 ст.171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що даний позов слід залишити без руху.

На підставі наведеного та керуючись статтями ст. ст. 9, 12, 236, 241, 248, 256, 257, 262 169, 171 КАС України, суддя

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Запропонувати позивачу подати до суду протягом 5-ти днів з дня вручення ухвали заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Попередити позивача, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали позовна заява підлягає поверненню заявнику.

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА