Справа № 320/56258/24
Суддя: Марич Є.В.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року № 320/56258/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВ "Український виробничо-будівельний Альянс "Центр" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Український виробничо-будівельний Альянс «Центр» (далі позивач, ТОВ «УВБА «Центр») з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 04.10.2024 (форма Р), яким збільшено суму податкового зобов`язання по податку на прибуток на суму 360 140 (триста шістдесят тисяч сто сорок) грн;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1 від 04.10.2024 (форма Р), яким збільшено суму податкового зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на суму 416 829 (чотириста шістнадцять тисяч вісімсот двадцять дев`ять) грн, з яких сума донарахованих зобов`язань 333 463 грн та сума штрафних санкцій 83 366 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акту перевірки не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства, оскільки фінансово-господарські операції позивача з контрагентом ТОВ «Люпус Майоріс» підтверджуються первинними документами, тому позивач вважає податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що операції по взаємовідносинах між позивачем та його контрагентом не мали реального характеру, оскільки не підтверджено факт реалізації товарів (робіт, послуг) від контрагентів у ланцюзі поставок на адресу ТОВ «УВБА «Центр» та діяльність останнього пов`язана з наданням податкової вигоди третім особам у зв`язку з підміною номенклатури товару на послуги, відсутністю основних засобів, виробничих потужностей, що економічно необхідні для виконання такої діяльності.

Представник відповідача, посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, вважає, що податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити.

Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.

Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до п.п.78.1.4 п.78.1 ст.78 Податкового кодексу України та на підставі направлень, наказу ГУ ДПС у м. Києві від 04.04.2024 № 2201-п відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «УВБА «Центр» () з питань дотримання вимог податкового законодавства при визначенні по взаємовідносинах з ТОВ «Люпус Майоріс» () показників декларації з податку на додану вартість за грудень 2020 року та показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємства за 2020 рік.

За результатами перевірки складено акт від 22.08.2024 №98390/ж5/26-15-07-01-01-20/34280208, в якому зафіксовано виявлені порушення:

п. 44.1 ст. 44, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на прибуток за 2020 рік на загальну суму 360 140 гривень;

п.44.1 ст.44, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-УІ (зі змінами та доповненнями), в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, загальну суму 333 463 гривень, в т.ч. по періодах: за грудень 2020 року у сумі 333 463 гривень.

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:

№ 1 від 04.10.2024 (форма Р), яким збільшено суму податкового зобов`язання по податку на прибуток підприємств на загальну суму 360 140 грн, з яких за податковим зобов`язанням - 360 140 грн;

№ 1 від 04.10.2024 (форма Р), яким збільшено суму податкового зобов`язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів на загальну суму 416 829 грн, з яких за податковим зобов`язанням 333 463 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 83 366 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі ПК України).

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За змістом підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Вичерпний перелік обставин, за наявності яких у контролюючого органу виникає право на здійснення документальної позапланової перевірки, закріплено у статті 78 Податкового кодексу України.

Підпунктом 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем направлено запит №1 від 09.04.2024 до ТОВ «УВБА «Центр» щодо надання належним чином завірених копій документів щодо взаємовідносин з ТОВ «Люпус Майоріс» ().

Представником ТОВ «УВБА «Центр» адвокатом АБ «Адвокатський кабінет Дмитра Макучкіна» надіслано лист від 15.04.2024 вих №936 ГУ ДПС у м. Києві, яким повідомлено про втрату документів та просив зупинити проведення перевірки ТОВ «УВБА «Центр» на час відновлення втрачених документів.

На виконання п. 44 5 ст. 44 Податкового кодексу України ГУ ДПС у м. Києві видано наказ від 15.04.2024 № 2527-п про перенесення терміну проведення розпочатої документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «УВБА «Центр» з 15.04.2024 до дати, відновлення та надання документів у межах термінів, визначених п. 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України.

Разом з листом від 12.08.2024 №936 представником ТОВ «УВБА «Центр» надіслано до контролюючого органу копії первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ «Люпус Майоріс» ().

За результатами проведеної документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «УВБА «Центр» контролюючим органом встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 та п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.

Відповідно до п.7 П(С)БО 16 «Витрати» витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Так, визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток навіть за наявності складених документів чи сплати грошових коштів.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

За змістом пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано копію рахунку на оплату №16 від 30.12.2020 та копію видаткової накладної №235 від 30.12.2020, зі змісту яких вбачається, що ТОВ «Люпус Майоріс», як Постачальник, мав поставити товар: склобій будівельний у кількості 39,23 т на загальну суму 2 000 777,08 грн, у т.ч. ПДВ 333 462,85 грн. на підставі рахунку-фактури, що є письмовим договором постачання, укладеним у спрощеному вигляді, відповідно до п.1 ст.181 ГК України.

Постачальником виписано позивачу податкову накладну від 30.12.2020 №235 на загальну суму 2 000 777,08 грн, у т.ч. ПДВ 333 462,85 грн.

ТОВ «УВБА «Центр» у грудні 2020 року включено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість у сумі 333 462,85 грн по взаємовідносинах з ТОВ «Люпус Майоріс» згідно податкової накладної №235 від 30.12.2020.

Між ТОВ «УВБА «Центр» (Поклажодавець) та ТОВ «Люпус Майоріс» (Зберігач) укладено договір зберігання від 30.12.2020, за умовами якого згідно з актом приймання-передачі від 30 грудня 2020р. №1, який є невід`ємною частиною цього Договору, Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на зберігання протягом строку дії цього Договору - склобій будівельний у кількості 39,23 т загальною вартістю 2 000 777,08 грн (у т.ч. ПДВ 333 462,85 грн).

Відповідно до п.1.2 Договору визначено, що зберігання за цим Договором є безоплатним.

До матеріалів справи додано копію акту приймання-передачі від 30 грудня 2020р. №1, в якому вказано Поклажодавець передає, а Зберігач приймає на відповідальне зберігання - склобій будівельний у кількості 39,23 т загальною вартістю 2 000 777,08 грн (у т.ч. ПДВ 333 462,85 грн).

Згідно акта звірки станом на 31.12.2020 за даними ТОВ «УВБА «Центр» наявна кредиторська заборгованість у сумі 2 000 777,08 грн. (оприбуткування 30.12.2020 №235)

Згідно наданого акта звірки станом на 31.12.2021 за даними ТОВ «УВБА «Центр» наявна кредиторська заборгованість у сумі 1 500 777,08 грн (оплата від 14.01.2021 у сумі 500 000 грн.).

Разом з тим, в акті перевірки контролюючим органом встановлено, що згідно бази даних ІС «Податковий блок» ТОВ «Люпус Майоріс» () зареєстроване Бориспільською РДА Київської області 07.10.2015 за №0059882. Підприємство знаходилось на обліку в ГУ ДПС у Київській області (Бориспільський район).

Основним видом діяльності ТОВ «Люпус Майоріс» є: 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель; інші види діяльності підприємства: 09.10 Надання допоміжних послуг у сфері добування нафти та природного газу; 20.59 Виробництво іншої хімічної продукції, н.в.і.у.; 23.51 Виробництво цементу; 23.52 Виробництво вапна та гіпсових сумішей; 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва; 23.62 Виготовлення виробів із гіпсу для будівництва; 23.63 Виробництво бетонних розчинів, готових для використання; 23.64 Виробництво сухих будівельних сумішей; 23.69 Виробництво інших виробів із бетону, гіпсу та цементу; 43.11 Знесення; 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; 43.13 Розвідувальне буріння; 43.21 Електромонтажні роботи; 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; 43.31 Штукатурні роботи; 43.32 Установлення столярних виробів; 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; 43.34 Малярні роботи та скління; 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; 77.32 Надання в оренду будівельних машин і устатковання; 82.99 Надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткованням і приладдям до нього; 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 69.20 Діяльність у сфері бухгалтерського обліку й аудиту; консультування з питань оподаткування; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 71.20 Технічні випробування та дослідження; 38.11 Збирання безпечних відходів; 38.21 Оброблення та видалення безпечних відходів; 38.32 Відновлення відсортованих відходів; 39.00 Інша діяльність щодо поводження з відходами; 41.10 Організація будівництва будівель; 42.11 Будівництво доріг і автострад; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 16.24 Виробництво дерев`яної тари; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.22 Виробництво щитового паркету; 16.21 Виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону.

Водночас, суд звертає увагу, що послуги зі зберігання, включаючи зберігання на складах загального користування, митних складах, а також послуги з обробки товарів перед зберіганням (навантаження, розвантаження, сортування) відносяться до коду за КВЕД 52.10, який у ТОВ «Люпус Майоріс» відсутній.

В ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що у ТОВ «Люпус Майоріс» відсутні послуги щодо відповідального зберігання (складські приміщення).

Згідно податкової інформації виявлено лише зареєстровану податкову накладну, яка виписана ТОВ "Шполянська кондитерська фабрика" () на адресу ТОВ «Люпус Майоріс» на підставі акта надання послуг від 30.11.2020 № 16982 щодо надання послуг зберігання.

Однак, у спірний період згідно аналізу даних Єдиного реєстру податкових накладних ТОВ «Люпус Майоріс» у грудні 2020 року послуг стосовно зберігання від третіх осіб не отримувало.

Крім того, при здійснені аналізу зареєстрованих податкових накладних встановлено, що по ТОВ «Люпус Майоріс» не співпадає номенклатура товару та послуг з придбання і реалізації, які в подальшому були реалізовані у ланцюгах поставки ТОВ «Люпус Майоріс» на адресу ТОВ «УВБА «Центр».

Відповідно до ЄРПН ТОВ «Люпус Майоріс» не було придбано товар «Склобій будівельний», а придбавав «Склобій в вигляді декоративного скла».

Поряд з цим, суд зазначає, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджували б безпосередню поставку товару, визначеного видатковою накладною №235 від 30.12.2020, покупцю (позивачу), на яких умовах та якими засобами здійснена така поставка, місце постачання.

Водночас, як уже зазначалось, перевіркою встановлено, що у ТОВ «Люпус Майоріс» відсутні послуги щодо відповідального зберігання, тобто складські приміщення.

Більш того, надання ТОВ «Люпус Майоріс» послуг зі зберігання товару суперечить його видам діяльності.

Таким чином, суд погоджується з доводами контролюючого органу, що діяльність ТОВ «Люпус Майоріс» спрямована на здійснення нереальних господарських операцій, пов`язаних з наданням податкової вигоди третім особам, у зв`язку з підміною номенклатури товару на послуги; відсутністю необхідних виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, обладнання та інших основних засобів, що економічно необхідні для виконання такої діяльності.

До того ж, ГУ ДПС у Київській області 27.05.2022 прийнято рішення № 6121 про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку (п. 8 Критеріїв ризиковості платника податку) - ТОВ «Люпус Майоріс» (п.н. 40055474) не надано: видаткові накладні, товарно-транспортні накладні тощо.

Зазначені вище факти з підміни товару (послуг) в ланцюгу постачання, відмінність від товарів, що були придбані (перебували на балансі) та в подальшому реалізовані свідчать про нездійснення господарських операцій, у зв`язку із відсутністю факту (джерела) законного введення в обіг товару (послуг) та відсутність факту реального його одержання від контрагента у досліджуваному періоді, що свідчить про непідтвердженість формування відповідного активу та доказує нереальність здійснення господарських операцій вказаним контрагентом по відношенню до позивача.

Дослідивши наявні у справі докази, виходячи з аналізу наведених норм законодавства, суд зазначає, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

При цьому, в першу чергу потрібно, щоб такі документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) й ділову мету. Щоб кваліфікувати природу господарських операцій, необхідно послатись на допустимі та належні докази, якими засвідчується стан (якість) таких операцій, адже за відсутності таких документів (ненадання їх до перевірки) неможливо перевірити реальність таких операцій, правильність обчислення та сплати сум податкових (грошових) зобов`язань.

Наявність в матеріалах справи базових первинних документів не дає можливості перевірити реальність здійснення (фактичне виконання) господарських операцій та правомірність відображення таких операцій у податковому обліку платника податків і формування сум податкових вигод.

Позивачем також не надано документального підтвердження обґрунтування економічної та ділової доцільності придбання таких послуг, обґрунтування їх вартості, як не надано і підтвердження використання отриманих послуг в безпосередній господарській діяльності позивача.

Суд ставить під сумнів наявність у позивача ділової мети при укладенні спірних договорів.

За звичаями ділового обороту при здійсненні такого вибору суб`єктами господарювання оцінюються не лише умови угоди та їх комерційна привабливість, але і ділова репутація, платоспроможність контрагента, ризики невиконання зобов`язань та надання гарантій їх виконання, наявність у контрагента необхідних ресурсів (виробничих потужностей, технологічного обладнання, кваліфікованого персоналу) та відповідного досвіду.

І хоча з огляду на принцип індивідуальної відповідальності платника у сфері податкових правовідносин платник не є відповідальним за протиправні дії третіх осіб, що перебувають поза межами його впливу та контролю, однак несприятливі наслідки недостатньої обережності у підприємницькій діяльності мають покладатися на особу, якою були укладені відповідні правочини, та не можуть бути перенесені на бюджет шляхом зменшення податкових зобов`язань та здійснення необґрунтованих виплат з бюджету. У разі недобросовісності контрагентів покупець несе певний ризик не лише невиконання цивільно-правового договору, але й в рамках податкових правовідносин, оскільки в силу вимог податкового законодавства позбавляється можливості скористатися правом на податковий кредит в силу відсутності документів, що мають силу первинних документів.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також суд звертає увагу, що платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема формування податкового кредиту з ПДВ та його подальше бюджетне відшкодування. Крім того, прояв такої обачності й обережності при виборі постачальника послуг та вчинення будь яких дій на предмет перевірки податкової «доброчесності» контрагента, зокрема за доступними електронними базами даних на сайті контролюючого органу (база платників ПДВ, база анульованих свідоцтв платників ПДВ, база недобросовісних платників ПДВ, база місць масової реєстрації платників податків, отримання завірених копій статутних та реєстраційних документів, копій паспорта особи, яка підписуватиме договір, довідку про кількість співробітників контрагента, тощо), перевірки загальнодоступної інформації щодо наявності кримінальних проваджень за участю контрагента, в подальшому свідчитимуть на користь висновку, що платником податків вжито належні та достатні дії щодо його обізнаності на предмет податкової «надійності» такого контрагента та вказуватимуть на правомірність формування податкового обліку за господарськими операціями з таким контрагентом.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №816/1422/17.

Презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом. У площині процесуального регулювання презумпції добросовісності платника податків відповідає обов`язок доведення контролюючим органом правомірності прийнятого рішення в судовому процесі, порушеному за позовом платника податків про скасування рішення як неправомірного. У разі надання контролюючим органом доказів, які спростовують дійсність чи повноту даних поданої платником податків податкової звітності, платник податків відповідно до встановленого частиною 1 статті 77 КАС України, обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, повинен довести наявність законних підстав, для врахування задекларованих в податковому обліку даних при визначені суми його податкового обов`язку.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №803/1923/13-а.

Під час розгляду справи суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 05 травня 2023 року у справі № 160/15514/20.

У постановах від 16.11.2018 у справі №816/2142/17, від 27.06.2017 у справі № 808/1062/14, від 14.03.2017 у справі № 826/757/13-а, від 06.02.2018 № К/9901/5042/17 Верховний Суд також відзначає, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Позивач не наводить доводів/аргументів з відповідним документальним підтвердженням, а наводить лише загальні твердження про товарність здійснених операцій та достатність/повноту поданих до перевірки первинних документів, та про наявність ділової мети по вказаним договорам, проте належних підтверджень наведеним доводам надано не було.

В даному випадку, за спірними операціями лише оформлялися окремі первинні документи та податкова накладна без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість (зовнішні ознаки) реального здійснення операцій та правомірності формування спірних сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 04.10.2024 № 1 та № 1 відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частинами першою, другою статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку, з урахуванням вищевикладеного, відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Український виробничо-будівельний Альянс «Центр» (02140, м. Київ, вул. Вишняківська, буд.13, оф.1, ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.