Справа № 610/2097/25
Суддя: Феленко Ю. А.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 610/2097/25
Провадження № 2-а/610/91/2025
УХВАЛА

27.06.2025м. Балаклія

Суддя Балаклійського районного суду Харківської області Феленко Ю.А., розглянувши позовну заяву позовну заяву ОСОБА_1 до Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області із позовною заявою до Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради, у якій просив скасувати постанову відповідача серії РАП № від 19.08.2024 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а провадження у справі закрити. Разом з цим просив визнати поважними причини пропуску строку подання цієї позовної заяви та поновити пропущений строк.

Ухвалою від 10.06.2025 вказану позовну заяву залишено без руху на строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме: зазначення інших підстав пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Вказана ухвала була отримана позивачем 13.06.2025, що підтверджується розпискою про вручення йому особисто поштового відправлення.

25.06.2025 від позивача надійшла до суду заява (клопотання) про поновлення процесуального строку для подання позовної заяви (дата відправки 23.06.2025), у якій позивачем фактично не зазначено нових обставин щодо пропущення ним такого строку. Позивач вказує на те, що копію оскаржуваної постанови від відповідача він отримав 17.03.2025, а період часу з моменту отримання копії постанови до моменту подання позовної заяви був об`єктивно непереборним, під час якого позивач намагався отримати від відповідача інформацію та належні докази вчинення ним адміністративного правопорушення, зрозуміти обсяг порушень свої прав і підстави для оскарження постанови та скористатися правовою допомогою для підготовки та оформлення позовної заяви. Крім того, оригінал оскаржуваної постанови позивачу не надано до теперішнього часу.

Разом з цим, з вказаної заяви позивача вбачається, що останні матеріали від відповідача, які необхідні були йому для подання позовної заяви, він отримав 19.05.2025.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною першою статті 118 КАС України передбачено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. de Rada Cavanilles v. Spain, рішення від 28 жовтня 1998 року, Reports 1998 -VIII, с. 3255, § 45, Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Diya 97 v. Ukraine, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

У справі "Устименко проти України" ЄСПЛ зазначив, що сама концепція "поважних причин" не є чіткою, тому для національних судів ще важливішим було вказати причини свого рішення про поновлення пропущеного строку і відновлення провадження у справі заявника.

Якщо строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 01 лютого 2024 року, справа № 990/270/23.

Позивач оскаржує постанову відповідача, яка була винесена 19.08.2024. Копію даної постанови, як стверджує сам позивач, він отримав 17.03.2025, та весь час до моменту подання позовної заяви намагався отримати від відповідача докази вчинення ним адміністративного правопорушення, а також інші матеріали необхідні для оскарження.

Матеріали справи містять копію відповіді від виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 19.05.2025 № 13/110-25, разом з якою на запит позивача йому були надані запитувані документи, необхідні, як вважає позивач, для оскарження постанови, на які він посилається у позовній заяві, та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, на якому відсутні будь які відмітки про вкладення, вручення, повернення, відмову від отримання тощо. Як стверджує сам позивач, вказану відповідь він отримав 19.05.2025.

При цьому суд зазначає, що навіть якщо датою початку перебігу строку звернення до адміністративного суду вважати 20.05.2025 (наступний день після отримання позивачем останньої відповіді відповідача), то строк звернення позивача з позовною заявою до суду сплинув 29.05.2025, тоді як позовна заява засобом поштового зв`язку надійшла до суду лише 09.06.2025 (дата відправки 05.06.2025), тобто поза межами встановленого законом строку.

Разом з цим, як зазначалося в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 10.06.2025, необхідність збирання тих чи інших доказів, які на суб`єктивну думку позивача необхідні йому для вчинення процесуальної дії, не є поважними причинами пропуску строку звернення до адміністративного суду, оскільки позивач не позбавлений права разом з позовною заявою подати відповідну заяву про витребування доказів та в подальшому, в залежності від змісту отриманих доказів, уточнити підстави свого позову.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення з позовною заявою до адміністративного суду.

Крім того, стосовно права позивача на захист слід зазначити, що про порушення своїх прав він дізнався після отримання копії оскаржуваної постанови 17.03.2025, тобто одразу мав можливість звернутися за юридичної допомогою та скористатися послугами адвоката.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, заява № 28090/95, п. 45). Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Натомість у даному випадку позивачем не надано доказів поважності причин пропуску встановленого строку звернення до суду із позовом.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123 КАС України).

Враховуючи, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до суду, позовна заява підлягає поверненню ОСОБА_1 на підставі ч. 2 ст. 123 КАС України.

Разом з цим, згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи, що позивач у своїй заяві про поновлення процесуального строку для подання позовної заяви від 25.06.2025 просив у разі повернення позовної заяви повернути йому сплачений судовий збір, суд доходить висновку, що сплачена ОСОБА_1 сума судового збору підлягає поверненню позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 160, 161, 169, 248, 256 КАС України, ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління транспорту та зв`язку Івано-Франківської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві право повторного звернення із позовною заявою до суду після того, як перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Зобов`язати Головне Управління Державної Казначейської служби України у Харківській області повернути ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, сплачений за платіжною інструкцією № 382382 від 03.06.2025.

Видати ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з матеріалів справи оригінал платіжної інструкції № 382382 від 03.06.2025.

Ухвала може бути оскаржена до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

СуддяЮ.А. Феленко