Справа № 520/9575/25
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2025 року Справа № 520/9575/25

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садової М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить: - визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягали у відмові у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 10.05.2024 щодо виключення його з військового обліку; - зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 , розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2024 щодо виключення його з військового обліку на підставі ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції яка діяла на час звернення ОСОБА_1 14.05.2024

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що 14 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач-1) з заявою від 10 травня 2024 року, в якій, посилаючись на те, що він перебував на обліку, як військовозобов`язаний у ІНФОРМАЦІЯ_4 , вироком Київського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2009 року (справа № 1- 308/09/06, його було визнано винним в учиненні злочину, передбаченому частиною 2 статті 307 ККУ та частиною 2 статті 309 ККУ і призначено покарання у вигляді позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з конфіскацією майна. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 по справі № 520/31388/24. зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2024 року щодо виключення його з військового обліку, з прийняттям відповідного рішення за результатами її розгляду. 07 квітня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 надана відповідь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного МУ Міністерства юстиції, в якій відповідач повідомив про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 № 520/31388/24. У відповіді зазначено, що заява ОСОБА_1 від 10.05.2024 щодо виключення з військового обліку розглянута. За результатами розгляду заявника повідомлено про відмову у задоволені заяви, з урахуванням приписів постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 та ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок на військову службу», про що ОСОБА_1 повідомлено листом від 01.04.2025 року. Вважаю, що відмова у задоволенні заяви від 10.05.2024 року про виключення з військового обліку, яка обґрунтована приписами постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 та ч. 6 ст. 37 Закону України « Про військовий обов`язок на військову службу» є протиправною, оскільки не відповідає діючому законодавству. Заява від 10 травня 2024 року повинна бути розглянута на підставі ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ в редакції яка діяла на дату мого звернення до Відповідача з огляду на таке. Відповідно до частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ в редакції, яка діяла на час мого звернення, то б то до внесення змін Законом №3633-IX від 11.04.2024, виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: … 6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Отже у відповідача були в наявності підстави для виключення позивача з військового обліку на підставі п. 6 ст. 37 Закону №2232-ХІІ в редакції на час звернення. З урахуванням положень п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, ця постанова набула чинності 18.05.2024. Отже заява ОСОБА_1 стосовно виключення його із військового обліку підлягає розгляду з огляду на ті норми закону, що діяли на момент подання такої заяви - 10.05.2024 року. Просить позов задовольнити.

Відповідачем не подано до суду відзив, який би містив заперечення на позов.

Ухвалою суду від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 08.05.2025 у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Відтак розгляд і вирішення адміністративної справи проводиться за правилами письмового провадження на підставі матеріалів справи.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , громадянин України.

Суд установив, позивач звернувся із заявою від 10.05.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив надати належним чином завірену копію наказу, або іншого документу, що підтверджує виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з військового обліку. В разі, якщо такі дії ТЦК та СП вчинені не були, просив виключити його з військового обліку, та надати належним чином завірену копію наказу, або іншого документу, що підтверджує. Повідомити відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , внесені до Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. В обґрунтування заяви покликався на вироком Київського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2009 року, справа №1-308/09/06 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнано винним в учиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України та частиною 2 статті 309 Кримінального кодексу України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі у кримінально-виконавчій установі з конфіскацією майна. Відтак на переконання позивача наявні підстави у відповідності до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виключення з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадян України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 у справі № 520/31388/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка полягала у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 10.05.2024 щодо виключення його з військового обліку та неприйняття відповідного рішення за результатами її розгляду. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2024 року щодо виключення його з військового обліку, з прийняттям відповідного рішення за результатами її розгляду. В іншій частині позовних вимог відмовити.

07 квітня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_5 надана відповідь відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного МУ Міністерства юстиції, в якій відповідач повідомив про виконання рішення Харкіського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 № 520/31388/24. У відповіді зазначено, що заява ОСОБА_1 від 10.05.2024 щодо виключення з військового обліку розглянута. За результатами розгляду заявника повідомлено про відмову у задоволені заяви, з урахуванням приписів постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 та ч. 6 ст. 37 Закону України « Про військовий обов`язок на військову службу».

Позивач наводить аргументи про те, що відповідачем неналежно виконано рішення суду в частині розгляду поданої позивачем заяви від 10.05.2024, а тому звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 грудня 2015 року № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX.

Пунктом 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

В подальшому воєнний стан продовжений указами Президента України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Відповідно до пункту 6 частини 6 статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які: були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Згідно з ч. 9 ст. 14 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу на районні (міські) комісії з питань приписки покладаються, крім іншого: зняття з військового обліку призовників та взяття на військовий облік військовозобов`язаних громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання; виключення з військового обліку громадян, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до п. 8, 9 ч. 1 ст. 89 Кримінального кодексу України, такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин, якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 90 ККУ строки погашення судимості обчислюються з дня відбуття основного і додаткового покарання.

До строку погашення судимості зараховується час, протягом якого вирок не було виконано, якщо при цьому давність виконання вироку не переривалася. Якщо вирок не було виконано, судимість погашається по закінченні строків давності виконання вироку.

Якщо особу було достроково звільнено від відбування покарання, то строк погашення судимості обчислюється з дня дострокового звільнення її від відбування покарання (основного та додаткового). Якщо невідбуту частину покарання було замінено більш м`яким покаранням, то строк погашення судимості обчислюється з дня відбуття більш м`якого покарання (основного та додаткового). Якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюються окремо за кожне кримінальне правопорушення після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останнє кримінальне правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 33 Закону № 2232-ХІІ військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.1 вказаного Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом положень п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 року №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.

У абз. 3 п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, встановлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством.

Відтак до компетенції районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить взяття та виключення військовозобов`язаних з військового обліку.

Відповідно до пункту г ч. 5 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 14.10.2003) виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни: які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів.

Відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17.05.2024) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, який набрав чинності 18.05.2024, статтю 37 Закону України № 2232-ХІІ викладено в новій редакції.

Редакція статті 37 Закону України № 2232-ХІІ, яка є чинною з 18.05.2024, вже не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку військовозобов`язаних, як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відповідно до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Вирішуючи спір, суд відхиляє доводи позивача, які ґрунтуються на тому, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із тим, що підлягає виключенню з військового обліку військовозобов`язаних відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки станом на 2024 рік позивач в відповідності до ст. 89 ККУ вважається таким, що не має судимості, адже термін після засудження сягає більше п`ятнадцяти років.

Зокрема, суд виходить із того, що кримінальна відповідальність, будучи одним із видів юридичної відповідальності, є формою реалізації охоронних кримінально-правових відносин, пов`язаних зі скоєнням злочину. Юридичними фактами, що породжують вказані відносини і цим зумовлюють кримінальну відповідальність особи, є: а) суспільно небезпечна поведінка особи, яка порушує певні кримінально-правові норми; б) наявність обвинувального вироку суду, в якому ця поведінка визнана конкретним злочином; в) вступ даного вироку в законну силу.

Основною ж формою кримінальної відповідальності є покарання, що являє собою встановлений законом комплекс правових обмежень, в яких виявляються властивості покарання. Ці властивості включають не тільки призначення судом конкретного виду і розміру покарання, а й умови відбування покарання та умови звільнення від нього. Юридичним фактом, який припиняє кримінально-правові відносини і відповідно свідчить про повну реалізацію кримінальної відповідальності, є відсутність в особи (як правило, погашення чи зняття) судимості за скоєний нею злочин.

У Кримінальному кодексі України інститут судимості регулюється окремим розділом, що тільки підкреслює його важливість.

У ст. 88 КК України зазначено, що особа визнається судимою з дня набрання законної сили обвинувальним вироком до погашення або зняття судимості. Особи, засуджені за вироком суду без призначення покарання або із звільненням від покарання чи такі, що відбули покарання за діяння, кримінальна протиправність і караність якого усунута законом, визнаються такими, що не мають судимості.

Таким чином, судимість на законодавчому рівні розглядається у площині певного статусу та конкретного строку перебування у цьому статусі особи.

З точки зору право реалізаційних процесів в кримінальному праві судимість особи, яка визнана винною у вчиненні злочину й відбула відповідний вид покарання, є завершальним етапом реалізації щодо вказаної особи кримінальної відповідальності. У цей період особа, яка має судимість зазнає різноманітні за обсягом обмеження прав і свобод, що передбачені нормами різних галузей права і застосовуються під час усього або частини строку, протягом якого зберігаються правові наслідки судимості, але не входять до змісту призначеного їй виду покарання.

Визначення дефініції погашення судимості як таке в законі відсутнє.

У постанова ККС ВС від 27.09.2018 у справі № 647/1831/15-к наведено висновок, згідно з яким припинення судимості анулює всі кримінально-правові й загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості. Врахування погашеної чи знятої судимості під час вирішення будь-яких питань, у тому числі й для характеристики особи, суперечить самій суті інституту припинення судимості та є неприпустимим.

Отже, посилання в адміністративному позові на те, що позивач раніше притягувався до кримінальної відповідальності неспроможне, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості.

З огляду на вищевикладене, відповідачем не допущено протиправних дій щодо відмови у внесенні відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення позивача з військового обліку на підставі п.5 п.п. г абзацу 4 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (в редакції на момент виключення позивача з військового обліку). Дії відповідача є правомірними, оскільки останній діяв у межах чинного законодавства.

Суд також враховує інші аргументи та доводи позивача, зазначені у позові, однак зауважує, що вони не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах, оскільки встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову.

За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 КАС України.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на вказане вище та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Щодо клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України, у зв`язку із тим, що адміністративним судом розглядається аналогічна справа № 520/31388/24, суд прийшов наступного.

Позивачем подано до суду заперечення на клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо у провадженні цього або іншого суду є справа про спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;

Так, дійсно у провадженні Харківського окружного адміністративного суду перебувала справа № 520/31388/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.02.2025 позов у справі № 520/31388/24 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка полягала у не розгляді заяви ОСОБА_1 від 10.05.2024 щодо виключення його з військового обліку та неприйняття відповідного рішення за результатами її розгляду. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянути заяву ОСОБА_1 від 10.05.2024 року щодо виключення його з військового обліку, з прийняттям відповідного рішення за результатами її розгляду. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішення суду набрало законної сили.

Отже з урахуванням установлених даний суд відмічає, що справа № 520/31388/24 не перебуває у провадженні суду першої інстанції, адже у ній ухвалено рішення, яке набрало законної сили та на виконання якого суб`єктом владних повноважень вчинено відповідні дії.

Спір у цій справі стосується не бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а дій, які вчинені останнім на виконання судового рішення у справі № 520/31388/24 та які позивач вважає протиправними у зв`язку із чим звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Отже підстав для залишення адміністративного позову у цій справі у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 240 КАС України суд не установив.

У відповідності до ст. 139 КАС України судові витрати понесені позивачем покласти на останнього.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд, -

у х в а л и в :

у адміністративному позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати понесені позивачем ОСОБА_1 покласти на позивача.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено та підписано суддею 27.06.2025.

Суддя М. І. Садова