Справа № 640/12373/20
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

27 червня 2025 року м. Житомир справа № 640/12373/20

категорія 111010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень,

установив:

02 червня 2020 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень №8587-17 від 19 травня 2015 року, №20768-3 від 24 червня 2016 року та рішення про опис майна у податкову заставу №304 від 29 січня 2016 року. Також у позові заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду з відповідними вимогами.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 червня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні.

09 липня 2020 року до суду надійшов відзив, у якому Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (далі відповідач, ГУ ДПС у м. Києві) просить у задоволенні позову відмовити. Зауважує, що оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями у відповідності до приписів Податкового кодексу України позивачу визначено суми грошових зобов`язань з податку на рухоме майно за 2015 та 2016 роки. Такі рішення були направлені позивачу та повернулися до контролюючого органу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». З огляду на невиконання позивачем обов`язку по сплаті у визначені податковим законодавством строки грошових зобов`язань контролюючим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу. Наголошує, що позивачем пропущений строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

31 серпня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наполягає на задоволенні позову. Зауважує, що позивач не отримувала оскаржувані рішення відповідача. До того ж податковим органом протягом 1095 днів не вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості, а тому позивач не мала можливості дізнатися про її існування.

10 грудня 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва, за результатами заслуховування пояснень представників сторін перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Зазначена справа надійшла до Житомирського окружного адміністративного суду у порядку, визначеному статтею 29 Кодексу адміністративного судочинства України, та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Житомирського окружного адміністративного суду для розгляду справи визначено головуючим суддею по справі Окис Т.О.

Ухвалою суду від 14 березня 2025 року справа прийнята до провадження, призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, змінено відповідача на його правонаступника та запропоновано сторонам надати додаткові пояснення по справі.

08 квітня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення ГУ ПДС у м. Києві, в яких відповідач наполягає на відмові в задоволенні позову. Знову зауважує на тому, що позивач пропустила строк звернення до суду.

25 квітня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення, в який відповідач заперечує застереження позивача про направлення податкового повідомлення рішення №20768-13 від 24 червня 2016 року не на податкову адресу позивача.

За результатами вивчення наявних у матеріалах справи доказів, суд установив, що предметом спору у цій справі є рішення податкового органу про визначення сум грошових зобов`язань від 19 травня 2015 року та 24 червня 2016 року, а також рішення про опис майна у податкову заставу від 29 січня 2016 року.

Згідно пункту 42.2 статті 42 Податкового кодексу України у редакції на момент направлення оскаржуваних рішень (далі ПК України) документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

23 травня 2020 року, тобто до дати подання розглядуваної позовної заяви, набрали чинності зміни, внесені до статті 42 ПК України, а саме названу правову норму доповнено пунктом 42.5, яким визначено, що у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Звертаючись з відповідним позовом ОСОБА_1 визнає, що податкове повідомлення рішення від 19 червня 2015 року повернулося до податкового органу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання» 26 квітня 2016 року.

При цьому в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення позивачу 30 серпня 2016 року листа з рішенням про опис майна у податкову заставу від 29 січня 2016 року.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, наведеним на обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення з цим позовом до суду, суд зауважив на таке.

Перш за все клопотання не містить будь-яких поважних причин, що обумовили пропуск строку звернення до суду з вимогою про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення від 19 червня 2015 року.

Щодо тверджень позивача про те, що повідомлення про вручення рекомендованого листа з рішенням про опис майна у податкову заставу не містить розписки адресата про його отримання, суд зазначив таке.

Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними визначає та регулюють Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 №270, з наступними змінами та доповненнями, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі Правила).

Згідно пункту 106 названих Правил під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

Отже Правила не передбачають проставлення одержувачем поштового відправлення підпису у повідомленні про вручення. Таке повідомлення заповнюється працівником відділення поштового зв`язку шляхом зазначення прізвища особи, яка отримала поштове відправлення, на підставі пред`явленого такою особою документа.

З огляду на викладене у суду відсутні підстави ставити під сумнів те, що позивач, прізвище якої зазначено у повідомленні про вручення поштового відправлення з рішенням про опис майна у податкову заставу, отримала таке саме 30 серпня 2016 року.

При цьому позивач у розумні строки не вчинила дій, направлених на з`ясування питання підстав прийняття такого рішення податковим органом. Адвокатський запит щодо отримання відповідної інформації направлений лише у грудня 2019 року. Будь-яких доводів про те, що перешкоджало вчинити відповідні дії одразу після отримання рішення про опис майна у податкову заставу 30 серпня 2016 року, клопотання про поновлення строку не містить.

Суд наголосив, що отримання листа-відповіді на адвокатський запит оцінюється судом як дії з метою збирання доказів для звернення з цим позовом до суду, а не досудовим врегулюванням спору, та не змінює момент, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При визначенні початку перебігу строку для звернення до суду суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року у справі № 805/3881/18-а.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 420/3001/19, від 25 лютого 2020 року у справі № 360/1870/19.

Суд звернув увагу, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Позивачу недостатньо послатися на необізнаність про порушення своїх прав, свобод та інтересів. При зверненні до суду особа повинна довести той факт, що вона не могла дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернулася за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

У постанові від 21 вересня 2023 року у справі № 340/341/23 Верховним Судом зазначено, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини у справах «Стаббігс та інші проти Великобританії», «Девеер про Бельгії» виходить з того, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків звернення до суду за захистом порушених прав.

Строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із її заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавче обмеження строку оскарження рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22 23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання позову, апеляційної, касаційної скарги.

Таким чином тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права щодо оскарження дій, рішень, бездіяльності суб`єкта владних повноважень в порядку та у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку судді про пропуск строку звернення з поважних причин.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 13 листопада 2018 року у справі № 804/958/17 та від 07 вересня 2023 року у справі №160/914/23.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах установленого шестимісячного строку.

З огляду на викладене 19 травня 2025 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху, якою причини пропуску строку звернення до суду визнані неповажними, у задоволенні клопотання про поновлення строку звернення до суду відмовлено та надання позивачу часу для усунення недоліків, а саме подання заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших поважних причин пропуску процесуального строку.

29 травня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивач зазначила, що у повідомленні про вручення листа з податковим повідомленням рішенням від 24 червня 2016 року №20768-13 відповідачем було вказано хибну адресу, а саме: вул. Кудряшова, 13-а, кв. 4, м. Київ, 03049, що може означати про надсилання рішення на невірну адресу. Також указує, що відповідач мав можливість надати копії конвертів (до закінчення терміну їх зберігання) з подачею відзиву. Однак конверти не були подані, а відповідач не зазначав по якій причині ці конверти не можуть бути подані з відзивом, факт направлення на адресу позивача поштових відправлень відповідачем не підтверджується належними доказами.

За результатами вивчення такої заяви суд дійшов висновку, що позивач у поданій заяві не зазначає підстав для поновлення строку на оскарження податкового повідомлення рішення від 19 червня 2015 року, а також не зазначає, що перешкоджало звернутися до суду у визначений законодавством строк після отримання вимоги 30 серпня 2016 року.

Позивачем не надано доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до суду, які не залежали від її волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах установленого тримісячного строку.

Такі висновки обумовили постановлення 06 червня 2025 року ухвали, якою відмовлено у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду, визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду та продовжено строк для усунення недоліків.

12 червня 2025 року до суду надійшла заява про усунення недоліків, у якій позивач знову наголошує на зазначенні у повідомленні про вручення листа, в якому направлялося податкове повідомлення рішення №20768-13 від 24 червня 2016 року, помилкової адреси. Наведене, на переконання позивача, свідчить про надсилання зазначеного рішення на невірну адресу. В порушення вимог Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин), затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 28 грудня 2015 року № 1204, податковий орган не надіслав таке рішення повторно на вірну адресу. Додатково зауважує, що відповідно до статті 1 Закону України «Про поштовий зв`язок», розрахунковий документ документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку. Однак, у матеріалах справи відсутні квитанції про оплату поштових відправлень, а також відповідні конверти. Зауважує, що відповідач мав можливість надати копії конвертів (до закінчення терміну їх зберігання) з подачею відзиву. Однак, конверти не були подані та відповідач не зазначав по якій причині ці конверти не можуть бути подані з відзивом. Таким чином, на переконання позивача, факт направлення на адресу позивача поштових відправлень відповідачем не підтверджується належними доказами. Просить поновити строк для подачі позовної заяви.

За результатами вивчення такої заяви, суд уважає за необхідне наголосити на такому.

В жодній поданій заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не наводить обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з вимогами про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення рішення №8587-17 від 19 травня 2015 року, яке повернулося до контролюючого органу з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання» 26 квітня 2016 року, та рішення про опис майна у податкову заставу №304 від 29 січня 2016 року, яке отримане позивачем 30 серпня 2016 року.

Також позивач не зазначає обставин, які об`єктивно перешкоджали звернутися до суду після отримання 30 серпня 2016 року рішення про опис майна у податкову заставу №304 від 29 січня 2016 року.

Навіть у випадку прийняття судом до уваги доводів позивача про те, що податкові повідомлення рішення не були нею отримані, що позбавило її можливості дізнатися про визначені податковим органом суми грошових зобов`язань та звернутися до суду з відповідним позовом, суд уважає, що після отримання рішення про опис майна у податкову заставу №304 від 29 січня 2016 року, позивач дізналася про існування податкового боргу та мала і могла вчинити дії для з`ясування правових підстав виникнення такої.

Однак такі дії позивачем вчинені тільки у грудні 2019 року. При цьому в заявах про поновлення строку звернення до суду з цим позовом позивач не називає об`єктивних непереборних обставин, що перешкоджали вчиненню таких дій невідкладно після отримання рішення про опис майна у податкову заставу №304 від 29 січня 2016 року.

Суд зауважує, що навіть з урахуванням судової практики, яка мала місце у момент отримання такого рішення 30 серпня 2016 року, про застосування 1095 днів строку звернення до суду з відповідними вимогами, позовна заява мала бути подана до 31 серпня 2019 року включно. Проте, як установлено судом така позовна заява подана до суду 02 червня 2020 року, тобто з пропуском строку звернення до суду, застосованого судовою практикою на момент подання позову.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що позивач пропустила строк звернення до суду з відповідними позовними вимогами та не навела обставин, які підтверджують існування непереборних та об`єктивних перешкод, труднощів, які не залежали від її волі та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк звернення до суду, а тому підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

На підставі пункту 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Ураховуючи, що позовна заява подана до суду з пропуском встановленого частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України строку і позивачем не наведено підстав для визнання причин пропуску строку поважними, то позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 22, 123, 126, 194, 205, 240, 248, 255, 262, 266, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Визнати припини пропуску строку звернення до суду неповажними.

У задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дати її постановлення.

Суддя Т.О. Окис