Справа № 200/452/25
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року справа №200/452/25

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. у справі № 200/452/25 (головуючий І інстанції Тарасенко І.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про призначення пенсії за віком на пільгових умовах,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила:

- рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25 грудня 2024 року №27 щодо відмови в призначенні пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком № 2 визнати правомірними та скасувати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком № 2 періоди роботи з 27 липня 1992 року по 31 жовтня 1992 року на посаді «стрічкового прибиральника» в Збагачувальній фабриці «Дзержинська», з 01 листопада 1992 року по 19 вересня 1994 року на посаді «машиніста конвеєру» в Збагачувальній фабриці «Дзержинська», з 17 березня 1998 року по 01 листопада 1999 року на посаді «молодшої медичної сестри патологоанатомічного відділення» в ДТМО м. Дзержинська, з 09 квітня 2009 року по 04 травня 2014 року на посаді «машиніста конвеєру» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс», з 05 травня 2014 року по 02 листопада 2015 року на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс», з 29 квітня 2016 року по 17 травня 2017 року на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати період роботи з 17 березня 1998 року по 01 листопада 1999 року на посаді «молодшої медичної сестри патологоанатомічного відділення» в ДТМО м. Дзержинська в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати періоди роботи з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2017 року, з 01 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 лютого 2024 року по 30 квітня 2024 року до страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 грудня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року позов задоволено.

Визнано правомірними та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 25 грудня 2024 року №27 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пільгової пенсії відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Рішення Конституційного суду від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) за Списком № 2.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком № 2 періоди її роботи: з 27 липня 1992 року по 31 жовтня 1992 року на посаді «стрічкового прибиральника» в Збагачувальній фабриці «Дзержинська», з 01 листопада 1992 року по 19 вересня 1994 року на посаді «машиніста конвеєру» в Збагачувальній фабриці «Дзержинська», з 17 березня 1998 року по 01 листопада 1999 року на посаді «молодшої медичної сестри патологоанатомічного відділення» в ДТМО м. Дзержинська, з 09 квітня 2009 року по 04 травня 2014 року на посаді «машиніста конвеєру» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс», з 05 травня 2014 року по 02 листопада 2015 року на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс», з 29 квітня 2016 року по 17 травня 2017 року на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати період роботи ОСОБА_1 з 17 березня 1998 року по 01 листопада 1999 року на посаді «молодшої медичної сестри патологоанатомічного відділення» в ДТМО м. Дзержинська в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2017 року, з 01 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 лютого 2024 року по 30 квітня 2024 року до страхового стажу.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 грудня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15).

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування зазначено, що суд дійшов до хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу по Списку № 2 періоди роботи:

- з 27.07.1992 по 31.10.1992, оскільки відсутні уточнюючі довідки, що відповідають додатку №5 Порядку №637 із посиланням на Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, чинні на період роботи та накази про результати атестації робочих місць заумовами праці та затверджені переліки до них;

- з 01.11.1992 по 19.09.1994, згідно довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №11-14 від 09.05.2024, виданої ПАТ Збагачувальною фабрикою

«Дзержинська», оскільки відсутні відомості щодо проведення атестації робочих місць.

- з 17.03.1998 по 01.11.1999, з 09.04.2009 по 04.05.2014, з 05.05.2014 по 02.11.2015, з 29.04.2016 по 17.05.2017, оскільки відсутні уточнюючі довідки, що відповідають додатку №5 Порядку №637 із посиланням на Списки виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, чинні на період роботи та накази про результати атестації робочих місць за умовами праці та затверджені переліки до них;

- з 01.04.2016 року по 31.05.2017, з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.02.2024 року по 30.04.2024 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно чинної статті 114 Закону № 1058-VII, позивачка набуде при досягненні віку 55 років та за наявності пільгового стажу за Списком №2 не менше 10 років.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

20 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах згідно пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Відповідно до принципу екстериторіальності вказана заява позивача була направлена на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 26.12.2024 року № 27 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та пенсійного віку 55 років. У вказаному рішенні було зазначено, що позивач матиме право на пенсійну виплату 07 серпня 2037 року.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

03.10.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (Закон №2148-VIII), що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон №1058-ІV) розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.»

Відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-ХІІ) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (Закон №213-VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше встановлений пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Разом з тим, відповідно до пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.

Крім того, згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного рішення суду конституційної юрисдикції застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Отже, рішенням №1-р/2020 від 23.01.2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-XII, у зв`язку з чим вони втратили чинність з дня ухвалення цього рішення (пункт 2 резолютивної частини). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми у редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

На момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого, в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, справа №560/12743/21 щодо якої є типовою, дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, всупереч доводів Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у цій справі слід застосувати саме норми Закону №1788-XII з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, а не Закону №1058-ІV.

Як встановлено судом, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії, позивачка досягла необхідного визначеного пунктом б статті 13 Закону України Про пенсійне забезпечення віку, мала необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 2.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачці відповідач не застосував підхід, який був би найбільш сприятливим для останньої, а саме: не врахував висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Щодо доводів апелянта, що до пільгового стажу по Списку № 2 не зараховано періоди роботи з 27.07.1992 по 31.10.1992, з 17.03.1998 по 01.11.1999, з 09.04.2009 по 04.05.2014, з 05.05.2014 по 02.11.2015, з 29.04.2016 по 17.05.2017, оскільки відсутні уточнюючі довідки, що відповідають додатку №5 Порядку №637 та накази про результати атестації робочих місць за умовами праці та затверджені переліки до них, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637(надалі - Порядок), у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто надання уточнюючої довідки необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 :

- з 27 липня 1992 року по 31 жовтня 1992 року працювала на посаді «стрічкового прибиральника» 1 розряду в Збагачувальній фабриці «Дзержинська» (запис №5);

- з 17 березня 1998 року по 01 листопада 1999 року працювала на посаді «молодшої медичної сестри патологоанатомічного відділення» в ДТМО м.Дзержинська (записи №№ 11, 12);

- з 09 квітня 2009 року по 04 травня 2014 року працювала на посаді «машиніста конвеєру» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс» (записи №№ 23, 24);

- з 05 травня 2014 року по 02 листопада 2015 року працювала на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс» (записи №№ 25, 26);

- з 29 квітня 2016 року по 17 травня 2017 року працювала на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс» (записи №№ 26, 27, 28).

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо спірного періоду роботи, які не мають дефектів їх вчинення.

Відповідно до пільгової довідки № 11-38 від 09 травня 2024 року, яка видана Філією «Збагачувальна фабрика «Щербинівська» відповідно до якої з 18 травня 2017 року по теперішній час ОСОБА_1 працює повний робочий день на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в Філії «Збагачувальна фабрика «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля», що передбачено Списком № 2 Розділ 2 код КП 8112 згідно Постанови КМУ від 24.04.2016 року № 461. Також пільгова довідка містить інформацію про те, що з 01 липня 2022 року по 17 липня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 04 лютого 2024 року дія трудового договору призупинена на підставі ст. 13 ЗУ № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року. Також Посада «апаратника вуглезбагачення» в Філії «Збагачувальна фабрика «Щербинівська» ТОВ «Енергоімпекс», атестована за Списком № 2 відповідно до Наказів № 336 від 02.09.2019 року та № 29 від 01.02.2017 року.

Також згідно даних форми ОК-5 за період з 2009 року по 2024 року мається інформація по спец стажу, а саме код «ЗПЗ013Б1» що відповідає Списку № 2 та не заперечується відповідачем по справі.

Отже, вказані періоди пільгового стажу повністю підтверджено записами в трудовій книжці, архівною та пільговою довідкою та Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОК-5.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.

Посада «стрічкового прибиральника» віднесена до Списку № 2, Розділ ІІ, код КП 2а, відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 36 від 16.01.2003 року.

Посада «машиніста установок збагачення та брикетування» передбачена Списком № 2 Розділ 2 код КП 8112 згідно Постанови КМУ від 24.04.2016 року № 461 та атестована на підприємстві згідно чинного законодавства

Також ці посади атестовані, що підтверджено Індивідуальними відомостями про застраховану особу форми ОК-5.

Крім того, згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 за визначений період мається код посади «ЗПЗ013Б1», що відповідає виконанню робіт за Списком № 2.

Крім того, суд також зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року затверджено Список №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Відповідно до Розділу ХХІV п. «ж» передбачена посади: «молодші медичні сестри (санітарки) патологоанатомічних відділень, прозекторських, моргів. Код посади 467.

У спірному рішенні про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії взагалі не зазначені причини не зарахування вказаних періодів її роботи до пільгового стажу за Списком № 2.

Отже, Головним управлінням пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправно не зараховано до пільгового стажу за Списком № 2 періодів роботи позивача з 27 липня 1992 року по 31 жовтня 1992 року; з 17 березня 1998 року по 01 листопада 1999 року; з 09 квітня 2009 року по 04 травня 2014 року; з 05 травня 2014 року по 02 листопада 2015 року; з 29 квітня 2016 року по 17 травня 2017 року.

Щодо доводів апелянта, що до пільгового стажу по Списку № 2 не зараховано періоди роботи з 01.11.1992 по 19.09.1994, згідно довідки №11-14 від 09.05.2024, оскільки відсутні відомості щодо проведення атестації робочих місць, суд зазначає наступне.

Як вбачається з записів трудової книжки НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , з 01.11.1992 року по 19.09.1994 року працювала машиністом конвеєру в Збагачульвальній фабриці «Дзержинська» (записи №№ 6,7).

Згідно довідки про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 11-14 від 09 травня 2024 року, яка видана ПАТ «Центральна Збагачувальна фабрика «Дзержинська», ОСОБА_1 з 01 листопада 1992 року по 19 вересня 1994 року працювала на посаді «машиніста конвеєру» в Збагачувальній фабриці «Дзержинська» в загальній кількості 01 рік 10 місяців 19 днів. Посада «Машиніста конвеєру» передбачена Списком № 2 Розділом ІІ підрозділом «а», код посади 2030000а-13777 відповідно Постанови КМУ № 162 від 11.03.1994 року.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо спірного періоду роботи, які не мають дефектів їх вчинення.

Посада «машиніста конвеєру» віднесена до Списку № 2, Розділ ІІ, код КП 2а, відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 36 від 16.01.2003 року.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 №442, та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Відповідно п.4.2 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (затверджений Наказом Міністерства праці та соціальної політики України 18.11.2005383, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за № 1451/11731) результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умові характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Відповідно до пунктів 4.4, 4.5 Порядку №383 якщо атестація була вперше проведена після 21.08.97, у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах, до пільгового стажу зараховується весь період роботи до 21.08.92, 5-річний період роботи на даному підприємстві, що передує даті видання наказу про її результати, та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Якщо ж атестація з 21.08.92 не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21.08.97, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21.08.92 включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року №442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01 вересня 1992 року №41. Відповідно до зазначених нормативних актів документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що атестація має проводитися у передбачені для цього строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Зазначеної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 21.08.2018 (адміністративне провадження К/9901/20098/18, справа №352/547/16-а) та постанові від 10.07.2018 (справа №227/545/17, адміністративне провадження №К/9901/22421/18) вказуючи, що: атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Разом з цим, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

При цьому, суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19.02.2020 сформулювала правовий висновок, згідно якого особі, яка зайнята на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, має право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком №2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі №21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 10 й 17 березня 2015 року у справах №21-51а15, та №21-585а14, від 14 квітня 2015 року у справі №21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі №21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі №21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Робота позивача за професією (посадою), яка передбачена Списком № 2, підтверджена належним чином оформленими записами в трудовій книжці.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області протиправно не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2 період роботи з 01.11.1992 року по 19.09.1994 року.

Щодо доводів апелянта, що до пільгового стажу по Списку № 2 не зараховано періоди роботи з 01.04.2016 року по 31.05.2017, з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року та з 01.02.2024 року по 30.04.2024 року, оскільки відсутня сплата страхових внесків в індивідуальних відомостях про застраховану особу, суд зазначає наступне.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 :

- з 29 квітня 2016 року по 17 травня 2017 року працювала на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в філії Збагачувальна фабрика «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс» (записи №№ 26, 27, 28).

- з 18 травня 2017 року по 17 вересня 2024 року працювала на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в філії Збагачувальна фабрика «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля» (записи №№ 29, 30).

Відповідно до пільгової довідки № 11-38 від 09 травня 2024 року, яка видана Філією «Збагачувальна фабрика «Щербинівська» відповідно до якої з 18 травня 2017 року по теперішній час ОСОБА_1 працює повний робочий день на посаді «машиніста установок збагачення та брикетування» в Філії «Збагачувальна фабрика «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля», що передбачено Списком № 2 Розділ 2 код КП 8112 згідно Постанови КМУ від 24.04.2016 року № 461.

Також пільгова довідка містить інформацію про те, що з 01 липня 2022 року по 17 липня 2022 року та з 01 січня 2023 року по 04 лютого 2024 року дія трудового договору призупинена на підставі ст. 13 ЗУ № 2136-ІХ від 15 березня 2022 року.

Відповідно до статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.

Згідно зі статтею 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами статті 113 Закону №1058 держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно статті 26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, на якому працювала позивач.

Крім того, положеннями п. 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка Пункт 1 в редакції Постанови КМ № 1058 від 27.09.2022.

Аналіз наведених вище норм законодавства зумовлює такі висновки:

- основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, є трудова книжка;

- у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж за період до 01 січня 2004 року встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами тощо;

- з 01 січня 2004 року страховий стаж як період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Також необхідно зазначити, що системний аналіз норм Закону № 1058 дає підстави для висновку, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески.

Періоди роботи, за які підприємство страхувальник нарахувало застрахованій особі працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того сплатило підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні, оскільки працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем платником страхових внесків.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків для нарахування пенсії за наявності відомостей, які підтверджують нарахування заробітної плати (доходу), на які відповідно до Закону нараховуються страхові внески, не може слугувати підставою для позбавлення особи права на пенсію.

Подібні висновки наведені Верховним Судом в постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 482/434/17 та інших.

Разом з цим відсутність відомостей стосовно нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), на яку (який) відповідно до закону нараховуються страхові внески, свідчить про відсутність підстав для зарахування відповідного періоду до страхового стажу особи.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що внаслідок невиконання філією Збагачувальної фабрики «Дзержинська» ТОВ «Енергоімпекс», та Філією «Збагачувальна фабрика «Щербинівська» ТОВ «Донінтервугілля» обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаних підприємствах, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Проте, судом першої інстанції не було враховано, що згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5) в період з 01 січня 2023 року по 04 лютого 2024 року відсутні відомості про нарахування заробітної плати позивачці, тому ці періоди не підлягають зарахуванню до страхового (як і до пільгового) стажу роботи.

Отже, в цій частині рішення місцевого суду підлягає зміні шляхом виключення із задоволених позовних вимог вказаних періодів.

Відтак, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. у справі № 200/452/25 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. у справі № 200/452/25 змінити.

Абзац перший резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. у справі № 200/452/25 доповнити словом «частково».

В абзаці п`ятому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. у справі № 200/452/25 періоди роботи «з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2017 року, з 01 квітня 2022 року по 31 грудня 2022 року та з 01 лютого 2024 року по 30 квітня 2024 року до страхового стажу» замінити на «з 26 квітня 2016 року по 17 травня 2017 року, з 01.04.2022 року по 31.12.2022 року до страхового стажу».

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 р. у справі № 200/452/25 залишити без змін.

Повне судове рішення 26 червня 2025 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: І.В. Геращенко

І.В. Сіваченко