Справа № 160/17100/25
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 червня 2025 року Справа №160/17100/25

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Лозицька І.О., розглянувши клопотання представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, без розгляду, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 в якій просить суд:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо встановлення ОСОБА_1 , з 10.03.2022 року по 06.12.2022 року розмір грошового забезпечення. виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 , на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», перерахувати та виплатити ОСОБА_1 , грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові виді грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 10.03.2022 року по 06.12.2022 року включно, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року;

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо встановлення ОСОБА_1 , з 06.12.2022 року по 20.05.2023 року розмір грошового забезпечення виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові виді грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 06.12.2022 року по 31.12.2022 року включно, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , на підставі пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», перерахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові виді грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення) за період з 01.01.2023 року по 20.05.2023 року, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 року;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , щодо не включенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, в тому числі додаткової оплачуваної відпустки учасникам бойових дій;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток, в тому числі відпустки учасникам бойових дій, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, за останньою займаною посадою, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», та провести її виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі № 160/17100/25 та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представником відповідача подано до суду клопотання про залишення означеної позовної заяви без розгляду, в обґрунтування якого зазначено, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, що встановлений ст. 233 КЗпП України. При цьому зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 06.12.2022 №232 позивача було призначено на посаду командира 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . Вважався таким, що з 06.12.2022 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків. При зарахуванні до військової частини НОМЕР_1 , кожному військовослужбовцю, відповідно до вимог керівних документів МОУ, видавався примірник витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) про зарахування та призначення на посаду. Зокрема, позивачу військовою частиною НОМЕР_1 був наданий витяг з наказу від 06.12.2022 р. №232 про його зарахування до складу військової частини НОМЕР_1 та визначено посадовий оклад у розмірі 3 170 грн. на місяць, 9 тарифний розряд. Наказ долучений до матеріалів справи позивачем. Значений посадовий оклад розрахований виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року - з 1762 гривні. Тобто, 1763 х 1,8 = 3173,4 та округлено до 10 гривень. Отже, з моменту зарахування на посаду позивач знав, що його посадовий оклад обчислений з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, а тому знав з 06.12.2022 про те що його права нібито порушені. Окрім того протягом всього часу служби позивач щомісяця отримував грошове забезпечення, премію та інші періодичні виплати обчислені виходячи з посадового окладу. До того ж позивач жодного разу не звертався ані з рапортом, ані усно до командування про порушення його прав. Тобто, ураховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом про порушення його прав на отримання виплат за період його військової служби обчислених з посадового окладу, він дізнався про порушення своїх прав 06.12.2022 в день зарахування його до списків військової частини НОМЕР_1 , але з позовом він звернувся лише 11.06.2025 р. тобто з пропуском встановленого тримісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд, вивчивши доводи представника відповідача, викладені в заяві, проаналізувавши норми КАС України, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 13 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Відповідно до статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині 2 статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною 5 статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.07.2024 року у справі № 990/156/23 зробила правовий висновок про те, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу у застосуванні над частиною 5 статті 122 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини 1 і 2 статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Натомість, після цієї дати, строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 06.04.2023 у справі №260/3564/22.

Також, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №338 і постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30.06.2023.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

З урахуванням пункту 1 глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01.07.2023 року та сплинув 30.09.2023 року (постанова Верховного Суду у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 21.03.2025 року у справі №460/21394/23).

Отже, 01.10.2023 року закінчився тримісячний строк для звернення до суду з позовними заявами у спорах, пов`язаних з порушенням законодавства про оплату праці, для осіб, у яких право на звернення до суду виникло у період з 19.07.2022 року по 30.06.2023 року.

Як встановлено судом, позивач не погоджується з тим, що Військова частина НОМЕР_1 , зокрема, не застосовувала при обчислені грошового забезпечення за період з 10.03.2022 року по 06.12.2022 року та за період з 06.12.2022 року по 20.05.2023 року посадовий оклад та оклад за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.

Суд вважає, що саме з дня отримання під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 щомісячного грошового забезпечення за відповідний місяць (з 10.03.2022 року по 06.12.2022 року та за період з 06.12.2022 року по 20.05.2023 року,) позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав.

Для правовідносин щодо нарахування, виплати, стягнення грошового забезпечення, які виникли з 19.07.2022 року, строк звернення до суду за вирішенням спору відповідно до частини 1 статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України від 01.07.2022 року № 2352-IX) обмежений трьома місяцями з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Проте, на час виникнення спірних правовідносин щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 21 березня 2022 року по 20 травня 2023 року на всій території України діяв карантин, установлений з 12.03.2020 року Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), який тривав до 30.06.2023 року.

Таким чином, тримісячний строк для звернення до суду з вимогами про перерахунок сум індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2022 року по 30.06.2023 року, передбачений частиною 1 статті 233 КЗпП України, був продовжений на строк дії карантину. Перебіг цього строку розпочався 01.07.2023 року, а закінчився 01.10.2023 року.

Таким чином, позивач, який звернувся до суду з цим позовом 11.06.2025 року, пропустив тримісячний строк звернення до суду з вимогами за період з 10.03.2022 року по 06.12.2022 року та за період з 06.12.2022 року по 20.05.2023 року.

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Статтею 123 КАС України встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З огляду на викладене, враховуючи наявні в матеріалах справи пояснення позивача, з посиланням на той факт, що він дізнався кілька місяців тому із засобів масової інформації про порушення свої прав не є належними і допустимими доказами в розумінні норм ст.ст. 73, 74 КАС України.

Відтак, причини пропуску строку звернення до суду, наведені позивачем у клопотанні про поновлення цього строку, суд вважає не поважними.

Враховуючи викладене, позивачу необхідно надати до суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду, зазначивши інші причини пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 10.03.2022 року по 06.12.2022 року та за період з 06.12.2022 року по 20.05.2023 року, а також докази поважності причин пропуску відповідного строку, оформлене відповідно до вимог статей 161, 167 Кодексу адміністративного судочинства України (в примірниках відповідно до кількості учасників справи).

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху.

Керуючись статтями 160, 161, 169, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, без розгляду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії залишити без руху.

Встановити позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Визначені недоліки позовної заяви позивачу усунути шляхом надання суду:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави пропущення строку звернення до суду, та надати докази поважності причин його пропуску щодо позовних вимог, які стосуються періоду з з 10.03.2022 року по 06.12.2022 року та за період з 06.12.2022 року по 20.05.2023 року.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч. 15 ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя І.О. Лозицька