Справа № 640/37678/21
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року Справа№640/37678/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Стойки В.В., розглянувши адміністративну справу за позовом громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з даним позовом, якому просить:

визнати протиправним та скасувати Наказ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 66 від 01.03.2021 про відмову ОСОБА_1 у оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

визнати протиправним та скасувати рішення Державної міграційної служби України №56-21 від 24.09.2021 про відхилення скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

зобов`язати Державну міграційну служби України прийняти в оформлення документи громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 для вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідно до вимог чинного законодавства.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю прийняття рішення про відмову у визнанні позивача біженцем або особою, що потребує додаткового захисту.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.01.2022 відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому останній заперечував щодо задоволення адміністративного позову, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки позивач не обґрунтував свої побоювання та не надав переконливих відомостей для отримання захисту на території України. Доводи позивача ґрунтуються лише на суб`єктивних твердженнях, непідкріплених будь-якими доказами, що ставить під сумніви правдивість наданої ним інформації, є необґрунтованими та недоведеними.

Ухвалою суду від 22.04.2025 року прийнято до провадження адміністративну справу за позовом Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення. Справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

05.05.2025 року відповідачем 1 надано додаткові пояснення, згідно змісту якого Державна міграційна служба України зазначила, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 09.02.2021 позивачу було видано Довідку про звернення за захистом в Україні № 012275 терміном дії до 16.03.2022.

Після закінчення строку дії довідки про звернення за захистом в Україні до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області позивач не звертався про продовження строку дії.

На даний час місце його перебування невідоме. Позивач не повідомив ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про намір залишити територію України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд встановив наступне.

Громадянин Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 у пошуках захисту прибув до України та звернувся із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області.

В заяві зазначено те, що позивач «…є член політичної партії «Союз за демократію та соціальний прогрес»…». Членство в партії та активні політичні дії позивача обумовили те, що його «…затримали в місті Касинга без процедури і 22.09.2018, десь після обіду, повстанці «Об`єднаних Демократичних Сил» напали на військову базу, і в цей момент двоє офіцерів прийшли та сказали щоб я втік з в`язниці в далеке місце за межі країні заради своєї безпеки життя тому, що насправді вони не хотіли мене відправити в місто Кіншасі, а вбити мене як трапляється з усіма які заважають режиму. Я дуже злякався, коли почув це. Я побоявся виходити на вулицю де йшла стрілянина. Два офіцера возили мене на їхньому джипі до центру міста. Звідти я пішов додому і сказав моєму дядькові що ці два офіцери мене звільнили тому, що він не знав де мене затримали. Він сказав щоб я заспокоївся й що він знає когось, хто може мені допомогти виїхати з країни. 25.09.2018 я поїхав з країни через ліс для того щоб уникнути контролю при виїзді через кордони. Я приїхав в Уганду де ховався тиждень з кимось на ім`я Разізі, який мені сказав що він допоможе дістатися до Франції згідно його договору з моїм дядьком. Він готував для мене паспорт з фальшивим даними. Потім ми разом поїхали до Грузії, де ми залишалися на 3 дні, після чого поїхали до України, звідки ми хотіли потрапити в Польщу, а потім у Францію, але на жаль, ми застрягли в Україні тому, що чоловік, який повинен був нам допомогти виїхати до Польщі, сказав що перша група з Афганістану і Непалу, була заарештована, тому ми повинні почекати. Тоді Разізі мені сказав, що я можу подати заяву на притулок в Україні тому, що у нього були інші справи й він не може почекати. Ми приїхали в місто Київ де він залишив мене у громадянина Сомалі, Мохаммед, який познайомив мене зі студентом з Конго. Студент з Конго дав мені вашу адресу».

До заяви було додано разом з іншим неофіційний переклад інтернет сторінки Freedom House: Свобода у світі 2021 - Демократична Республіка Конго, 3 березня 2021 (доступ англійською мовою за посиланням: https://www.ecoi.net/en/document/2048584.html), з якої разом з іншим вбачається, що «Чисекеді очолює Союз за демократію та соціальний прогрес».

03.03.2021 року позивач отримав Повідомлення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області №36 від 01.03.2021 року про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Вказане рішення було прийнято на підставі Наказу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 66 від 01.03.2021 року. Відмову було вмотивовано тим, що заява позивача є очевидно необґрунтованою, а саме через відсутність побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також недоведеність загрози життю, безпеці чи свободі в країні походження, через відсутність побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, побоювання застосування смертної кари, або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач в адміністративному порядку подав скаргу до Державної міграційної служби України на рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

09.12.2021 року Позивач отримав Повідомлення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (Відповідач 2) № 180 від 12.10.2021 року про відхилення скарги на рішення територіального органу ДМС про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі рішення Відповідача 1 №56-21 від 24.09.2021 року.

Незгода позивача з вказаним рішенням зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - це особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Додатковий захист - це форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, які загрожують їх життю, безпеці чи свободі.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону визначено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 5 цього ж Закону особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.

Відповідно до ч.ч. 1, 7 ст. 7 зазначеного Закону оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.

До заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Порядок попереднього розгляду заяв здійснюється відповідно до ст. 8 цього Закону.

Згідно з ч.ч. 1, 4, 6 ст. 8 вказаного Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, який прийняв до розгляду заяву іноземця чи особи без громадянства про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає заявникові довідку про звернення за захистом в Україні та реєструє заявника. Протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводить співбесіду із заявником, розглядає відомості, наведені в заяві, та інші документи, вимагає додаткові відомості та приймає рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення зазначеного питання.

Рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається на підставі письмового висновку працівника, який веде справу, і оформлюється наказом уповноваженої посадової особи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, визначені вищенаведеними пунктами статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року № 649 затверджено Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту,

Відповідно до п. 1.1. розд. І Правил ці Правила визначають процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Пунктом 4.1 зазначених Правил визначено, що під час попереднього розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС (особа, яка веде справу) протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації заяви:

а) проводить співбесіду із заявником з дотриманням правил, встановлених частинами другою та третьою статті 8 Закону.

Результати співбесіди оформлюються відповідним протоколом співбесіди (додаток 12) з особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, що підписується цією особою або її законним представником, перекладачем, адвокатом, психологом, педагогом (за наявності);

б) розглядає відомості, наведені в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інші документи, вимагає додаткові відомості, що можуть підтверджувати наявність чи відсутність підстав для прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

в) готує письмовий висновок щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 13).

У висновку обов`язково робиться посилання на використану інформацію про країну походження заявника, включаючи сторінки, назви інформаційних звітів, роки та найменування установ чи організацій, що його підготували, посилання на електронну адресу, якщо звіти було опубліковано в Інтернеті, та її співвідношення із змістом заяви та відомостями, отриманими під час співбесіди із заявником або його законним представником. Цей висновок повинен включати посилання на точну, актуальну інформацію з декількох джерел.

Відповідно до п. 4.3 зазначених Правил на підставі письмового висновку уповноваженої посадової особи територіального органу ДМС щодо прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС в межах установленого строку приймає одне з таких рішень:

а) про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;

б) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Згідно з п. 4.4 цих Правил рішення, передбачені пунктом 4.3 цього розділу, оформлюються наказом територіального органу ДМС (додаток 14).

Пунктом 4.6 цих Правил визначено, що у разі прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом трьох робочих днів з дня його прийняття територіальний орган ДМС надсилає або видає під підпис заявнику або його законному представнику письмове повідомлення про відмову особі в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 15), з викладенням причини відмови і роз`ясненням порядку оскарження такого рішення, про що робить відповідний запис в журналі реєстрації видачі повідомлень (додаток 16).

Згідно з п. 4.7 зазначених Правил у разі використання особою права на оскарження уповноважена посадова особа територіального органу ДМС до прийняття рішення за скаргою залишає на зберігання документи, що посвідчують особу заявника, та інші надані заявником документи, про що робиться відмітка в розписці про зберігання документів.

Строк дії довідки про звернення за захистом в Україні продовжується територіальним органом ДМС на три місяці. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі або належним чином оформленої судової повістки. Подані документи належним чином долучаються до особової справи.

У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.

Про продовження строку дії зазначеної довідки уповноважена посадова особа територіального органу ДМС заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.

Пунктом 4.8 зазначених Правил визначено, що разі невикористання особою права на оскарження протягом п`яти робочих днів з дня її письмового повідомлення про прийняття рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС вилучає у такої особи довідку про звернення за захистом в Україні та повертає особі її документи, що посвідчують особу, та інші документи, що надавались такою особою під час звернення до територіального органу ДМС та перебувають на його зберіганні, про що робиться відмітка в розписці про зберігання документів.

Про вилучення у заявника довідки про звернення за захистом в Україні зазначається в журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.

Згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця. Такими підставами є:

1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання;

2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань;

3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів;

4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.

Під час вирішення питання щодо надання статусу біженця повинні враховуватися всі чотири підстави. Немає значення, чи склалися обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідування за однією з наведених ознак чи за декількома.

Обґрунтоване побоювання стати жертвою переслідувань є визначальним у переліку критеріїв щодо визначення біженця. Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона полягає у наявності в особи «побоювання». «Побоювання» є оціночним судженням, яке свідчить про психологічну оцінку особою ситуації, що склалась навколо неї. Саме під впливом цієї суб`єктивної оцінки особа вирішила покинути країну і стала біженцем.

Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними. Факти обґрунтованості побоювань переслідування (загальну інформацію в країні походження біженця) можуть отримуватись від біженця, та незалежно від нього - з різних достовірних джерел інформації, наприклад, з публікацій у засобах масової інформації, з повідомлень національних чи міжнародних неурядових правозахисних організацій, із звітів Міністерства закордонних справ тощо.

Відповідно до п.п 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного комісаріату ООН у справах біженців особа, яка подала клопотання про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатись біженцем, особа повинна надати свідоцтва повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Згідно з Позицією УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказів у біженців» 1998 року факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження.

Відповідно до п. 195 Керівництва з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців (згідно з Конвенцією про статус біженців 1951 року та Протоколом щодо статусу біженців 1967 року), у кожному окремому випадку всі необхідні факти повинні бути надані в першу чергу самим заявником, і тільки після цього особа, уповноважена здійснювати процедуру надання статусу біженця (перевіряючий), повинна оцінити всі твердження і достовірність переконань заявника.

Умови, за яких особа не визнається біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, наведені у статті 6 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».

Так, за змістом ч. 1 ст. 6 цього Закону не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, зокрема, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Як вже зазначалося, ч. 7 ст. 7 зазначеного Закону визначено, що до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Отже, особа, яка звертається із заявою про надання їй статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту має довести, що її побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань є обґрунтованими, або її життю, безпеці чи свободі в країні походження загрожує небезпека і вона не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 року у справі №815/5807/17.

Судом встановлено, що підставою для прийняття спірного рішення (повідомлення) про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, є Наказ Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області № 66 від 01.03.2021.

Зокрема в повідомленні №36 від 01.03.2021 року зазначено, що заява позивача є очевидно необґрунтованою, а саме через відсутність побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, а також недоведеність загрози життю, безпеці чи свободі в країні походження, через відсутність побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, побоювання застосування смертної кари, або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність поводження чи покарання.

З матеріалів особової справи позивача № 2021KYIV0020 та зазначеного висновку вбачається, що позивач безперешкодно залишив країну громадянської належності (Демократичну Республіку Конгу) та в жовтні 2018 року вперше прибув до України нелегально (зі слів); раніше із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався. Основною причиною звернення за захистом зазначав щодо перебування у розшуку через сфабриковані обвинувачення, а саме: позивач ніби то протидіяв виборчому процесу з метою змусити Жозефа Кабіла (президента) покинути свій пост. При цьому позивач в анкеті зазначив, що не є членом партії «Союз за демократію та соціальний прогрес», але зазнав переслідувань за політичними поглядами.

Отже, твердження позивача щодо існування реальної загрози його життю, безпеці в країні походження або при поверненні до неї з підстав переслідування були суперечливими.

Вказаним обставинам з боку територіального органу ДМС надана належна правова оцінка.

Судом також встановлено, що причини, які позивач зазначав, щоб залишитися в Україні, не пов`язані з побоюваннями стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, та не відповідають критеріям, визначеним у п.п. 1 або 13 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», оскільки позивач не обґрунтував свої побоювання стати жертвою переслідування конкретними фактами та доказами.

Водночас, відповідно до протоколу співбесіди першочерговою причиною звернення до міграційної служби позивач зазначав саме відсутність документів (через втрату паспорта) та потребу у легалізації перебування на території України.

Щодо потенційних ризиків для позивача як цивільної особи зазнати серйозної шкоди через політичну позицію суд вертає увагу на те, що позивач неодноразово зауважував на тому, що його політичні погляди співпадали з позицією політичної партії «Союз за демократію та соціальний прогрес».

Також, як зазначено вище згідно інтернет-ресурсу від 3 березня 2021 «Чисекеді очолює "Союз за демократію та соціальний прогрес».

Відповідно ч. 4 ст. 77 КАС України, суд може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно інтернет-ресурсу Вікіпедія. Вільна енциклопедія (режим доступу: https://uk.wikipedia.org/wiki/%D0%A4%D0%B5%D0%BB%D1%96%D0%BA%D1%81_%D0%A7%D1%96%D1%81%D0%B5%D0%BA%D0%B5%D0%B4%D1%96) Фелікс Чісекеді, Голова «Союзу за демократію і соціальний прогрес» найстаршої і найбільшої опозиційної партії в країні 30 грудня 2018 року обраний президентом Демократичної Республіки Конго.

Відтак позиція громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 щодо побоювань стати жертвою переслідувань через належність до певних політичних переконань тощо станом на момент прийняття рішення втратила актуальність так як станом на такий момент лідер політичної партії «Союз за демократію та соціальний прогрес», з якою у позивача схожі політичні погляди, є президентом Демократичної Республіки Конго.

Судом також встановлено, що позивач прибув до України в жовтні 2018 року, 09.02.2021 року він вперше звернувся до територіального підрозділу Державної міграційної служби України із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Факт досить тривалого зволікання із зверненням за міжнародним захистом ставить під сумнів реальність загрози життю позивача та свідчить про відсутність у особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань в країні громадянської належності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі № 820/1502/17, від 06.08.2020 року у справі №420/3327/19.

Таким чином, суд підтримує доводи територіального органу Державної міграційної служби України про те, що заява позивача про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, була очевидно необґрунтованою, і не обумовлена потребою у міжнародному захисті.

За таких обставин територіальний орган Державної міграційної служби України правомірно прийняв щодо позивача рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

З огляду на наведене Державна міграційна служба України дійшла правильного висновку про те, що зазначене рішення відповідає вимогам законодавства та є обґрунтованим, у зв`язку з чим правомірно відхилила скаргу позивача на це рішення.

Суб`єкти владних повноважень в спірних правовідносинах діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і не порушили права та законні інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин.

З огляду на наведене правові підстави для задоволення позову із зазначених в ньому підстав відсутні.

Вирішуючи спір судом враховані правові висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 815/1563/17, від 14.03.2018 у справі № 820/1502/17, від 06.08.2020 у справі №420/3327/19, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при відмові в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень не підлягають.

Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову громадянина Демократичної Республіки Конго ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної міграційної служби України, Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про визнання протиправним та скасування рішення,- відмовити.

Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Стойка