Справа № 420/426/25
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/426/25

Перша інстанція: суддя Радчук А.А.,

повний текст судового рішення

складено 14.03.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

02.01.2025 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати в період з 18.03.2022 по 20.05.2023 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлено законом на 01.01.2018, на відповідні тарифні коефіцієнти, тобто без врахуванням положень пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 (в редакції чинній з 29.01.2020 року);

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 18.03.2022 по 20.05.2023, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, премії, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023, на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що він з 18.03.2022 по 24.09.2024. проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , та був звільнений з військової служби наказом відповідача від 24.09.2024 року № 299.

Оскільки відповідач здійснював розрахунок грошового забезпечення позивача з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2018, позивач 31.10.2024 року звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити за період з березня 2022 року по 20.05.2023 грошове забезпечення відповідно до пункту 4 постанови КМУ від 30.08.2017 №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовим званням у 2022, 2023 роках шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом відповідно на 01 січня 2022 року, на 01 січня 2023 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 з урахуванням раніше виплачених сум. У зв`язку з неотриманням відповіді, 16 грудня 2024 року позивач повторно звернувся до відповідача. Листом від 15.11.2024 №657/6984 (надійшло 18 грудня 2024 року) відповідач відмовив у здійсненні перерахунку, посилаючись на те, що розмір посадового окладу, окладу за військовим званням розраховуються виходячи з розміру 1762 грн.

Позивач вважав, що застосування відповідачем розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадового окладу та окладу за військове звання при нарахуванні грошового забезпечення у меншому розмірі, ніж передбачено законом, порушує право позивача на належний рівень грошового забезпечення, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.03.2025, ухваленим в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в повному обсязі задоволений позов ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що грошове забезпечення нараховувалось та виплачувалось позивачу відповідно до п.4 постанови КМУ №704 від 30.08.2017, в редакції пункту 6 постанови КМУ №103 від 21.02.2018, адже судовим рішенням був скасоване саме п 6 постанови КМУ №103 від 21.02.2018, в той час як пункт 4 постанови КМУ №704 від 30.08.2017 передбачав розрахунок грошового забезпечення із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018. Вказана норма, на думку апелянта діяла з 21.02.2018 до 20.05.2023, тобто до набрання чинності постановою КМУ №481 від 12.05.2023.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи, узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 ; має статус учасника бойових дій, що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим 02.08.2023.

Згідно з записами Військового квитка Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_1 17.03.2022 призваний у Збройні Сили України по мобілізації та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2024 року №299 по стройовій частині, солдата ОСОБА_1 , понтонера 3 понтонного відділення 1 понтонного взводу 3 понтонно-мостової роти 1 понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 Сил підтримки Збройних Сил України, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 14 вересня 2024 року №60-РС відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу" з військової служби у запас за підпунктом б (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), з 24 вересня 2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

За змістом наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2024 №299, позивачу призначено:

- виплатити щомісячну надбавку за особливості проходження служби у розмірі 65% до посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, щомісячну премію за відповідним тарифним розрядом у розмірі 544% за період з 01 вересня по 24 вересня 2024 року;

- щорічну основну відпустку за 2022 не використав, за 2023 рік використав (І частину) в кількості 15 діб, за 2024 рік не використав. Грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік не отримав. Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до наказу Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам за 2024 рік отримав;

- виплатити грошову компенсацію за 23 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік, за 15 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік та за 30 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік.

- виплатити грошову компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2023-2024 роки;

- виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №460 від 17 вересня 2014 року у розмірі 116% місячного грошового забезпечення за 29 повних календарних місяці служби;

- виплатити грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік у розмірі 20899,73 грн.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення) за період з 03.2022 по 20.05.2023 включно, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року, у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі Постанова №704) та пункту 1 Примітки Додатку 14 до Постанови 704.

Листом за підписом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 15.11.2024 року вих. № 657/6984 позивачу надано відповідь, якою повідомлено, що підстави для здійснення перерахунку грошового забезпечення відсутні.

Разом із відповіддю позивачу надіслані копії особистих карток, відповідно до яких грошове посадовий оклад та оклад з військовим званням позивача обраховувались з використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у спірний період, з 18.03.2022 до 19.05.2023, пункт 4 постанови КМУ №704 від 30.08.2017 застосовується в редакції, відповідно до якої розрахунок грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років, а також додаткових видів грошового забезпечення, здійснюється виходячи з розміру складових, розрахованих з прожиткового мінімум для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного року.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Колегія суддів зазначає, що право позивача в цій справі на звернення до суду з цим позовом, відповідно до положень ст.233 КЗпП України, в редакціях чинних на час виникнення спірних правовідносин (з 18.03.2022 до 19.05.2023), не обмежене будь-яким строком в період з 18.03.2022 до 19.07.2022, а позовні вимоги заявлені за період з 20.07.2022 до 19.05.2023, заявлені 02.01.2025, поза межами трьох місячного строку, з дня звільнення позивача з військової служби з 24.09.2024, але ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 13.01.2025 позивачу поновлено, пропущений з поважних причин, строк звернення до суду з позовом. Апеляційна скарга не містить заперечення на вказану ухвалу.

Щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційний суд зазначає таке.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 20.12.1991 №2011-XII (надалі - Закон №2011-XII).

Стаття 9 Закону №2011-XII регламентує питання грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 (надалі постанова №704).

Постановою №704, яка набрала чинності 01.03.2018, збільшено розмір грошового забезпечення військовослужбовців.

Відповідно до пункту 4 постанови № 704, розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з Додатками 1, 12, 13, 14.

Приміткою 1 Додатку 1 до постанови №704 визначено, що посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі коли посадовий оклад визначений у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище - заокруглюються до десяти гривень (примітка Додатку 14 до постанови №704).

Постановою №704 затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.

21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», яка набрала чинності 24 лютого 2018 року (надалі - постанова №103), якою були внесені зміни до постанови №704, зокрема, пункт 4 був викладений в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 постанови №103).

Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнаний протиправним та скасований пункт 6 постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови №704.

Отже, з 29.01.2020 пункту 4 постанови №704 віднови свою попередню редакцію, за якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з Додатками 1, 12, 13, 14.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги про те, що у спірний період діяв пункт 4 постанови №704 в редакції постанови №103.

Також, враховуючи, встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII (набрав чинності 01.01.2017), обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку проте, що розрахунковою величною для визначення посадового окладу та окладу за військове звання є саме прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом саме на 1 січня календарного року.

Також, апеляційний суд зазначає, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги (абз.1 пункту 6 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ №260 від 07.06.2018 (надалі - Порядок №260).

Згідно з п.п.1, 7 розд.XXIV Порядку №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Надбавка за вислугу років обраховується у відсотках посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням (п.1 розділу IV Порядку №260).

Розмір щомісячної премії визначається у відсотках до посадового окладу (розділ XVI Порядку №260).

При цьому, апеляційний суд, як і суд першої інстанції відхиляє посилання апелянта на постанову КМУ від 12 травня 2023 року №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704», оскільки вказаний нормативний акт не стосується спірних правовідносин, які виникли в період зокрема з 18.03.2022 до 19.05.2023.

Посилання апелянта, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на мотивувальну частину постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року по справі №826/6453/18, є помилковим з огляду на сталу правову позицію Верховного Суду з питань застосування пункту 4 постанови №704 після ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом 29 січня 2020 року постанови по справі №826/6453/18.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що перерахунку підлягає не тільки посадовий оклад та оклад за військовим званням, а й інші додаткові види грошового забезпечення, які нараховувались та виплачувались позивачу у спірний період, та які обраховувались у відсотках відповідно до посадового окладу та окладу за військовим званням.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції, у ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.2-12, 72-78, 242, 257, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач К.В. Кравченко
Судді О.В. Джабурія Н.В. Вербицька