Справа № 295/11051/24
Суддя: Воробйова Т. А.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі

Головуючої судді Воробйової Т.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до ІНФОРМАЦІЯ_1

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 №457 від 12.07.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у сумі 17000,00 грн та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач вважає вищевказану постанову необґрунтованою, протиправною, винесеною з порушенням норм процесуального та адміністративного права. Позивач не ухилявся від виконання конституційного обов`язку та не порушував законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, навпаки, ним пройдено ВЛК, за висновком якого останнього визнано обмежено придатним до військової служби.Повістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год 30.05.2024 у позивача відсутня, що позбавляє можливості перевірити відповідність такої повістки вимогам чинного законодавства, визначити мету виклику та ставить під сумнів наявність такої.Позивач неодноразово з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ним подано заяву про відстрочку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та отримано довідку №2293 від 19.07.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 , також виконано обов`язок щодо уточнення своїх облікових даних - особисто в територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування. В оскаржуваній постанові не зазначено будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок про вчиненню позивачем адміністративного правопорушення, не наведено оцінки доказів. При винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушено процедуру та порядок винесення такої постанови, оскільки позивача не було завчасно, не пізніше, ніж за три дні, повідомлено про розгляд справи. При розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача, в порушення вимог ст. 245 КУпАП, відповідач не дотримався вимог щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин. Протокол про адміністративне правопорушення не складався, оскаржувана постанова також не містить посилань на докази, за якими посадова особа під час винесення оскаржуваної постанови, встановила наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За таких умов, на думку позивача, сама лише постанова про адміністративне правопорушення без надання доказів на підтвердження обставин, викладених у ній, не дає підстав вважати, що рішення відповідача є правомірним та вказують на те, що відповідач таке рішення прийняв необґрунтовано.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 25.07.2024 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).

01.08.2024 від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позов,в якому представник відповідача проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень вказав, що постанова відносно ОСОБА_1 винесена правомірно, із дотриманням всіх встановлених чинним законодавством України вимог та без порушення прав та законних інтересів позивача. Зауважив, що позивач був належним чином повідомлений про необхідність прибути на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 , проте проігнорував вказану повістку, в подальшому був доставлений працівниками Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області для розгляду справи. До відзиву на позовну долучив копію справи про адміністративне правопорушення №457 відносно ОСОБА_1 .

Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Сторони не скористалися своїм процесуальним правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо) неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За правилами ч.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Судом встановлено, що 12.07.2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 виніс постанову №457 у справі про адміністративне правопорушення, згідно з якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 28.05.2024 ОСОБА_1 отримав повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 30.05.2024 на 09:00 год для уточнення військово-облікових даних та проходження ВЛК, а також визначення його призначення на особливий період. У свою чергу, ОСОБА_1 виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 проігнорував, у визначений термін не з`явився, про наявність поважних причин, які б заважали вчасно прибути, не повідомив та підтверджуючих документів не надав. 27.06.2024 було направлено звернення до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області з проханням провести розшук та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративне правопорушення. 12.07.2024 ОСОБА_1 було доставлено працівниками поліції до мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 для прийняття рішення відповідно до чинного законодавства. ОСОБА_1 порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Постанову складено у присутності ОСОБА_1 , однак він відмовився від підпису постанови та отримання її копії, що засвідчено свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

11.04.2024 був прийнятий Закон України №3363-IХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набув чинності 18.05.2024, за винятком окремих його положень, відповідно до якого були внесені зміни, в тому числі, до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які зазнали суттєвих змін.

На виконання та реалізацію наведених вище положень законів Кабінетом Міністрів України прийнята постанова №560 від 16.05.2024, якою затверджений Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, (далі - Постанова №560), яка набирає чинності одночасно із Законом України від 11.04.2024 №3633-IX Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку, але не раніше дня її опублікування (пункт 2), яка була опублікована в офіційному виданні "Урядовий кур`єр" 18.05.2024, а відтак з цієї дати набрала законної сили.

Відповідно до абзаців 3, 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в редакції Закону України від 11.04.2024 №3633-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку", який набрав чинності 18.05.2024, чинній на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Обов`язок громадянина з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, передбачений також в абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до абзацу 5 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли був оприлюднений Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан, який неодноразово був продовжений і діє на даний час.

В частині 2 статті 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в редакції, чинній на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності, визначено, що громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 235 КУпАП розгляд справ про адміністративне правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ст. 210-1 КУпАП, віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, від імені яких розглядати справи мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частина 3 статті 210-1 КУпАП передбачає притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

За правилами ст. 7, 245 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.

Згідно зі ст.251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно зі ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу.

При розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Статтями 9, 77 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Докази суду надають учасники справи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.

За правилами ч. 4, 5, ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, участь у судовому засіданні щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, звільнення (відстрочення, розстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні, тощо.

Дослідивши письмові докази у справі, надані сторонами, суд дійшов висновку, що доводи позивача про те, що він не вчиняв адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження, з огляду на таке.

ОСОБА_1 у позовній заяві вказує, щоповістка про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год 30.05.2024 у нього відсутня, що позбавляє можливості перевірити відповідність такої повістки вимогам чинного законодавства, визначити мету виклику та ставить під сумнів наявність такої.

Суд зауважує, що позивач посилається на відсутність у нього повістки, однак не вказує про причини її відсутності, зокрема не вказує, що такої повістки він не отримував.

Після отримання повістки ОСОБА_1 міг розпорядитися нею на власний розсуд, тому відсутність у позивача повістки на момент звернення з позовом до суду не свідчить про те, що така повістка йому вручена не була.

З матеріалів справи та змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 був присутній при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а відтак не був позбавлений права надавати пояснення, заявляти клопотання, тощо. Однак, позивач не надав доказів того, що при розгляді справи від повідомляв т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 про відсутність у нього повістки чи посилався на те, що повістка від 28.05.2024 йому не вручалась.

Крім того, до відзиву представник відповідача долучив копію розписки, з якої вбачається, що ОСОБА_1 28.05.2024 одержав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09:00 год 28.05.2024, про що у розписці міститься власноручний підпис позивача.

Отже, посилання ОСОБА_1 на відсутність у нього повістки жодним чином не свідчить про неправомірність оскаржуваної постанови.

Як вже зазначалося, відповідно до приписів абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, 28.05.2024 ОСОБА_1 отримав повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 30.05.2024 на 09:00 год для уточнення військово-облікових даних та проходження ВЛК, а також визначення його призначення на особливий період. У свою чергу, ОСОБА_1 виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 проігнорував, у визначений термін не з`явився, про наявність поважних причин, які б заважали вчасно прибути, не повідомив та підтверджуючих документів не надав.

Таким чином, обов`язок, передбачений абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці, ОСОБА_1 не виконав.

Згідно з абз. 3 ч. 9 ст. 29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України) для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не наведено жодних поважних причин його неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 30.05.2025.

Факт наявності у позивача статусів обмежено придатного до військової служби та особи з інвалідністю другої групи, не спростовує обов`язку, передбаченого абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суд вважає помилковим твердження позивача про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення з огляду на таке.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАп, полягає в порушенні законодавства України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а в цьому випадку, у порушенні обов`язку, визначеного в ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що полягає у неявці за викликом у строк та місце, зазначені в повістці.

Об`єктом адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку.

Суб`єктом цього адміністративного правопорушення є як громадяни, так і посадові особи.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Беручи до уваги те, що в Україні введений воєнний стан, тобто діє особливий період, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, суд дійшов висновку, що в діях громадянина ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Водночас, позивач, всупереч вимогам ст. 77, 78 КАС України, не надав суду жодного доказу на підтвердження доводів, викладених ним в позовній заяві. Сам по собі обов`язок відповідача довести правомірність свого рішення не звільняє позивача від обов`язку надати суду докази в обґрунтування власних доводів.

До позовної заяви позивачем не долучено жодного належного доказу, який би підтверджував, що позивач з поважних причин не міг з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 на вказані у час і повістці дату.

Суд критично ставиться до доводів позивача про порушення процедури розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, допущені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки вони не підтверджені належними засобами доказування.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення і змісту відповідної постанови вбачається, що позивач був присутній під час її винесення, тобто під час розгляду справи, а відтак не був позбавлений права заявляти відповідні клопотання та надавати пояснення, подавати докази, брати участь в їх дослідженні, проте на підставі досліджених доказів такі обставини судом не встановлені.

Зауважень щодо процедури розгляду, порушення прав чи бажання надати письмові пояснення чи заперечення ОСОБА_1 в постанові не вказав, хоча мав таку можливіть.

Порушення права на захист також судом не встановлено, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 подавав відповідне клопотання, яке не було вирішено і задоволено.

Крім того, можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.

Висновки аналогічного змісту містяться у рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 по справі №1-11/2015 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП та у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №536/583/17, від 14.03.2018 року у справі № 760/2846/17, які відповідно до положень ч. 5 ст. 242 КАС України підлягають до застосування судом.

Щодо посилання позивача на те, що протокол про адміністративне правопорушення не складався, суд зазначає, що відповідно до ч. 6 ст. 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

Також суд відхиляє доводи позивача, що він не був повідомлений завчасно про час і місце розгляду справи згідно зі ст. 277-2 КУпАП.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Зі змісту цієї норми вбачається, що вона поширюється на випадки, коли розгляд справи здійснюється в суді, а відтак не підлягає застосуванню до випадків, коли розгляд справи здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, тим паче в особливий період.

Крім того, в статті 268 КУпАП визначено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Отже, імперативні норми КУпАП передбачають, що справа про адміністративне правопорушення повинна бути розглянута в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При цьому в статті відсутнє положення про безумовне повідомлення такої особи заздалегідь у разі, якщо справа розглядається в її присутності. При цьому положення ст. 268 КУпАП надають такій особі право під час розгляду справи заявляти відповідні клопотання, в тому числі, про ознайомлення з матеріалами, правом надати додаткові пояснення, зокрема, письмові тощо. В той же час, умовою розгляду справи у відсутності особи, яка притягається до відповідальності, повинно бути її належне повідомлення про час і місце проведення такого розгляду.

З матеріалів справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності вбачається, що він був присутній під час винесення оспорюваної постанови, будь-яких клопотань під час розгляду справи не заявляв, письмових пояснень не надавав, тобто на момент її винесення погоджувався з підставами притягнення його до адміністративної відповідальності.

Отже, суд констатує, що позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що дії відповідача за встановлених фактичних обставин призвели до суттєвого порушення прав позивача, що унеможливлює притягнення його до адміністративної відповідальності.

Беручи до уваги встановлені під час розгляду адміністративного позову фактичні обставини, суд доходить висновку, що вимоги позивача є безпідставними, не доведені відповідними засобами доказування, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на визначену в повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 не з`явився, судом не встановлено, що рішення відповідача про притягнення позивача до адміністративної відповідальності прийнято з порушенням норм чинного законодавства або з істотним порушенням прав позивача, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З матеріалів справи вбачається, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, що підтверджується належними і достатніми доказами, працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 діяли з дотриманням вимог КУпАП, позивач правомірно притягнутий до адміністративної відповідальності, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судові витрати компенсуються за рахунок коштів Державного бюджету України, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 7, 122, 251, 283 КУпАП, статтями 2, 5, 42, 43, 77, 139, 242-246, 286, КАС України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ).

Суддя Т.А. Воробйова