Справа № 640/283/22
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 червня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/283/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

04.01.2022 ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києві з адміністративним позовом до Державної казначейської служби (далі відповідач) України, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Державної казначейської служби України, як суб`єкта владних повноважень щодо невиконання судових рішень по справах № 757/31361/14-ц та № 757/10296/16-ц;

- зобов`язати Державну казначейську службу України негайно перерахувати кошти на рахунок стягувача згідно виконавчих документів по справах № 757/31361/14-ц, № 757/10296/16-ц у сумі 77 620,94 грн;

- нарахувати і сплатити ОСОБА_1 компенсації в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду за порушення трьохмісячного строку виконання судових рішень за весь час прострочення з 27.01.2018 до 31.12.2021 (справа №757/31361/14-ц) та з 26.04.2018 до 31.12.2021 (справа № 757/10296/16-ц) у сумі 8788.34 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у державній казначейській службі України на обліку за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», знаходяться виконавчі листи Печерського районного суду м. Києва по справі 757/31361/14-ц від 27.10.2017 та по справі № 757/10296/16-ц від 26.01.2018 про стягнення на користь позивача коштів з Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут «Буран» на суму 30367,94 грн. та 47253,00 грн відповідно.

На запит щодо не перерахування коштів у строки згідно чинного законодавства України листом від 9 грудня 2021 року № 5-11-11/25906 Державна Казначейська служба України повідомила, що виконавчі листи 757/31361/14-ц, № 757/10296/16-ц знаходяться у казначействі, взяти на облік за програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», відносяться до другої черги погашення заборгованості і виконання буде здійснюватися в порядку черговості та залежати від суми коштів, передбачених в законі про Державний бюджет України на відповідний рік; неможливо спрогнозувати конкретну дату виплати держказначейством позивачу заборгованості по вказаних виконавчих листах.

Вищезазначений лист відповідача, вважає незаконним та таким, що не відповідає нормам чинного законодавства України.

Зазначив, що відповідно до ч. 1-3 статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень, у разі, якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду до фактичної дати виплати заборгованості, тобто відповідач повинен виплатити позивачу компенсації - 3 відсотка річних від несплаченої суми заборгованості:

за виконавчим документом по справі № 757/31361/14-ц - починаючи з 27.01.2018 року до 31.12.2021 (дати подачі даного позову) з несплаченої суми заборгованості у сумі 30 367,94 грн. (3% річних за 1431 день) 3 564.62 грн;

за виконавчим документом по справі № 757/10296/16-ц - починаючи з 26.04.2018 до 31.12.2021 (дати подачі даного позову) з несплаченої суми заборгованості у сумі 47 253.00 грн. (3% річних за 1346 днів) 5 223.72 грн.

Всього за вказаними виконавчими документами підлягають виплаті компенсації у сумі 8 788.34 грн.

На підставі чого вважає, що дії відповідача, не ґрунтується на вимогах закону, та порушує її законні права, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.05.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

31.01.2022 відповідачем надано відзив, в обґрунтування якого зазначено, що Державна казначейська служба України відповідно до наданих повноважень здійснює виконання рішень судів у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів Державного бюджету за рішенням суду. Зауважив, що прийняття рішення про виплату компенсації можливе виключно після погашення Казначейством заборгованості Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут «Буран» на користь позивача, за рахунок коштів бюджетної програми. У зв`язку з цим просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2025 року прийнято справу №640/283/22 до провадження, розгляд справи продовжено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Запропоновано сторонам у разі зміни фактичних обставин по даній справі, вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, в тому числі подачі іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав, повідомити суду про таке протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня отримання цієї ухвали шляхом направлення додаткових пояснень в електронній формі через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (особистий кабінет в системі «Електронний суд») з використанням власного (уповноваженої особи) електронного підпису або у паперовій формі.

27.02.2025 від Державної казначейської служби України надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що з огляду на постійні звернення Казначейства до Міністерства фінансів України, Казначейство фактично зацікавлене у відповідному виконанні виконавчих листів у справах № 757/31361/14-ц, № 757/10296/16-ц щодо стягнення коштів на користь позивача, та робить усі кроки, які зазначені законодавчо для виконання рішення суду. Тобто бездіяльність Казначейства не може бути визнана, оскільки незалежні фактори (а саме нестача бюджетних асигнувань, які затверджуються Верховною Радою України) становлять об?єктивні перешкоди у виконанні судового рішення за рахунок коштів КПКВК 3404040. Крім того, звертаємо увагу Суду, що в силу закріпленого законодавством принципу обов`язковості судового рішення безумовний обов`язок щодо його виконання покладається в першу чергу на визначеного судом боржника (в даному випадку на ДП «Науково-дослідний інститут «Буран»). Факт пред`явлення судового рішення на виконання жодним чином не звільняє боржника від необхідності невідкладно виконати рішення суду та перерахувати кошти стягувачу. Отже, знаходження виконавчих листів у справах № 757/31361/14-ц, № 757/10296/16-ц на виконанні за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 не звільняє боржника від обов`язку самостійно виконати рішення суду. Таким чином, Казначейство у межах встановленої компетенції вчиняло та вчиняє у повному обсязі дії щодо виконання виконавчих листів у справах № 757/31361/14-ц, № 757/10296/16-ц, які безпосередньо визначені законодавством, що свідчить про відсутність бездіяльності Казначейства. Просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (стаття 1), який в подальшому був неодноразово продовжений та Указом Президента України від 14 січня 2025 року №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Луганського окружного адміністративного суду з 02.05.2022, з метою збереження життя і здоров`я та забезпечення безпеки суддів і працівників апарату суду, судом розглянуті матеріали електронної справи.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що на виконанні в Державній казначейській службі України за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», знаходяться виконавчі листи Печерського районного суду м. Києва по справі 757/31361/14-ц від 27.10.2017 та по справі № 757/10296/16-ц від 26.01.2018 про стягнення на користь позивача коштів з Державного підприємства «Київський науково-дослідний інститут «Буран» на суму 30367,94 грн. та 47253,00 грн на загальну суму 77 620,94 грн.

25.11.2021 позивач надіслав запит у ДКСУ в порядку ЗУ «Про інформацію» про причину невиконання ДКСУ судових рішень у вищевказаних справах.

У відповідь на заяву від 25.11.2021, позивачем було отримано лист-відповідь ДКСУ від 09.12.2021 № 5-11-11/25906, в якій зазначено, що Державна Казначейська служба України повідомила, що виконавчі листи757/31361/14-ц, № 757/10296/16-ц знаходяться у казначействі, взяти на облік за програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», відносяться до другої черги погашення заборгованості і виконання буде здійснюватися в порядку черговості та залежати від суми коштів, передбачених в законі про Державний бюджет України на відповідний рік; неможливо спрогнозувати конкретну дату виплати держказначейством позивачу заборгованості по вказаних виконавчих листах.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Закон України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 №4901-VІ (далі - Закон №4901-VІ) встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження", та особливості їх виконання.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №4901-VІ виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (Далі - БюДжетна програма КПКВК 3504040).

Пунктом 3 розділу ІІ Закону №4901-VІ визначено, що заборгованість (за рішеннями судів, які виконуються Казначейством) погашається в такій черговості:

у першу чергу - заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника;

у другу чергу - заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами;

у третю чергу - заборгованість за всіма іншими рішеннями суду.

Таким чином, виходячи із приписів пункту 3 розділу ІІ Закону №4901-VІ, заборгованість з Держави України в особі Кабінету Міністрів України за рахунок Державного бюджету України перед позивачем за рішенням суду про стягнення середного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію завданої моральної шкоди у справі 757/31361/14-ц, № 757/10296/16-ц віднесена до другої черги.

Згідно з абзацом шостим пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №4901-VІ, бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" за бюджетною програмою КПКВК 3504040 передбачено 100,00 млн гривень.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" за бюджетною програмою КПКВК 3504040 передбачено 100,00 млн гривень.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" за бюджетною програмою КПКВК 3504040 передбачено 100,00 млн гривень.

Вказані асигнування у повному обсязі скеровані у попередні роки та скеровуються протягом поточного року на виконання судових рішень, віднесених до першої черги погашення заборгованості.

Попри це, Законами України про Державний бюджет України на 2023-2025 роки не встановлено бюджетних призначень, достатніх для безспірного списання коштів державного бюджету за КПКВК 3504040 на виконання рішень суду, віднесених до першої та другої черги погашення заборгованості.

Отже, встановлений обсяг коштів Законом про Державний бюджет України на відповідний рік за КПКВК 3504040 є недостатнім, щоб виконати рішення суду на користь Позивача.

Ці обставини виключали можливість перерахування коштів стягувачеві як у 2023 так і у 2024 році, так і в поточному році.

У зв`язку із цим заборгованість за виконавчим листом у справі 757/31361/14-ц, № 757/10296/16-ц , яка віднесена до другої черги, може бути погашена лише після виконання судових рішень, які обліковуються за першою чергою та/або надійшли на виконання раніше за виконавчий лист.

Пункт 49 Порядку №845 передбачає, що коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає Міністерству фінансів (далі - Мінфін) пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 4 Положення №375, саме Мінфін є головним розпорядником бюджетних коштів за КВК 350 "Міністерство фінансів України" (зокрема, за КПКВК 3504040).

Однак, питання щодо передбачення у державному бюджеті достатніх асигнувань для погашення заборгованості за КПКВК 3504040 наразі не вирішено.

У відповідних правовідносинах Казначейство є винятково виконавцем судових рішень та має можливість списати кошти державного бюджету в тому розмірі, в якому вони передбачені Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України.

Своєю чергою, Казначейство відповідно до наданих повноважень, не має права законодавчої ініціативи та не має можливості самостійно встановлювати або змінювати бюджетні призначення.

Аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14.06.2018 № 804/3242/17, від 25.07.2018 №466/3828/17, від 15.05.019 №688/4324/17, від 13.08.2020 №818/1653/17, від 06.11.2019 №803/1449/16, в яких викладена наступна позиція суду у даних правовідносинах, а саме:

"Аналізуючи наведені положення у співставленні зі встановленими обставинами цієї справи, необхідно звернути увагу, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, Казначейство обмежено відповідними бюджетними призначеннями державного органу та коштами, передбаченими програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Якщо таких коштів недостатнього, Казначейство зобов`язане звернутися до Міністерства фінансів України з пропозиціями щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України; при цьому Казначейство відкладає безспірне списання коштів і поновлює його після того, як такі зміни будуть внесені.

Отже, перед тим як констатувати факт протиправної бездіяльності Казначейства у правовідносинах, які виникають у зв`язку з виконанням судових рішень, за якими боржником є Державний орган, потрібно з`ясувати, чи вжило Казначейство в межах своїх повноважень усі залежні від нього дії (ухвалило рішення), спрямовані на те, щоб сплатити кошти за судовим рішенням, а також чи були для цього об`єктивні підстави та можливості.

Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дійна користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх узагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Суд погоджується з тим, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню. Однак у контексті встановлених в цій справі обставин, необхідно зауважити, що сам факт невиплати позивачу коштів протягом трьох місяців (від дати пдання необхідних документів) за судовим рішенням, боржником за яким є державний орган, без з`ясування усіх обставин, які зумовили таку ситуацію, не є достатньою підставою вважати, що Казначейство допустило протиправну бездіяльність".

Постановою Верховного Суду від 30.04.2020 у справі №804/2076/17 встановлена наступна позиція Верховного Суду: "Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи.

... Подання ж відповідачем Міністерству фінансів України пропозицій у відповідності до п. 39 Порядку №845 свідчить про використання наданих йому повноважень задля виконання судового рішення".

Дивлячись на хронологію та на постійні звернення Казначейства до Міністерства фінансів України, Казначейство фактично зацікавлене у відповідному виконанні виконавчого листа по справі №419/2304/18 щодо стягнення коштів на користь позивача, та робить усі кроки, які зазначені законодавчо для прискорення виконання рішень суду. Так бездіяльність Казначейства не може бути визнана у повній мірі, оскільки незалежні фактори (а саме нестача бюджетних асигнувань) становлять перешкоди у виконанні Виконавчого листа.

Таким чином, вимоги позивача про визнання протиправними дій Казначейства є безпідставними та необґрунтованими, оскільки виконавчі листи у справі 757/31361/14-ц, № 757/10296/16-ц знаходиться на виконанні в Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504040 та буде виконаний в порядку черговості та в межах бюджетних асигнувань.

Крім того, відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Гарантоване статті 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Зважаючи на наведене, суд доходить висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Більш того, щоб позивачу був наданий судовий захист, суд має встановити наявність порушеного права. При чому обов`язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається саме на позивача.

Суд також звертає увагу, що право на звернення до адміністративного суду з позовом не завжди співпадає з правом на судовий захист, яке закріплено у статті 5 КАС України. Саме по собі звернення до адміністративного суду ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що позивач дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких він просить і це право, свобода чи інтерес порушені у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення, дія або бездіяльність суб`єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки позивача.

Тобто, що кожна особа (позивач) має право звернутися за захистом свого порушеного права, порушення якого допущено особою, до якої заявлено позов. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Однак, гіпотетичний інтерес не охоплюється судовим захистом. Наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно.

Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Слід наголосити, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд наголошує на тому, що в силу вимог частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У контексті зазначених положень КАС України, суд звертає увагу позивача на те, що закріплені у частині другій статті 77 КАС України норми права щодо обов`язку суб`єкта владних повноважень доведення правомірності прийняття оспорюваного рішення не звільняє позивача від обов`язку доведення заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

На думку суду відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 КАС України, виконано та доведено правомірність та законність його дій, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов