Справа № 420/269/24
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/269/24
Перша інстанція: суддя Хом`якова В.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Єщенка О.В.,

Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ВЧ НОМЕР_1 , у якому просив:

- визнати бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає в не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 3.08.2023р. (вх. від 14.08.2023р. №3361), протиправною;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 3.08.2023р. (вх. від 14.08.2023р. №3361), про що повідомити позивача.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з травня 2022р. він проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .

14.08.2023р. позивач звернувся до відповідача із рапортом (зареєстрований 14.08.2023р. за №3361), в якому вимагав провести службове розслідування щодо отримання ним МВТ, АКБ при виконанні бойового завдання в періоді з 23.11.2022р. по 5.01.2023р., по закінченню розслідування надати довідку за формою 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402. Позивач зазначив у рапорті, що 10.12.2022р. під час виконання бойових завдань він разом з молодшим сержантом ОСОБА_2 потрапив під артилерійський обстріл, внаслідок чого отримав контузію.

Позивач зазначив, що 15.08.2023р. його було виключено із особового складу ВЧ НОМЕР_1 наказом за №227. Проте, станом на день пред`явлення позову про результати розгляду рапорту позивача не повідомлено, у зв`язку з чим позивач дійшов висновку, що відповідачем вчинено протиправну бездіяльність.

Позивач вважає, що відповідач протягом тридцяти днів з моменту отримання рапорту був зобов`язаний прийняти одне з наступних рішень: повернути рапорт, передати за належністю або розглянути його по суті.

Посилаючись на вказане просив позов задовольнити.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає в не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 3.08.2023р. (вх. від 14.08.2023р. №3361).

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 3.08.2023р. (вх. від 14.08.2023р. №3361), про що повідомити ОСОБА_1 у встановлений законом строк.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути витрати на правничу допомогу.

Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційні скарги можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарг без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку наявна бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 , яка полягає в не розгляді рапорту ОСОБА_1 від 3.08.2023р. (від 14.08.2023р. №3361), оскільки відповідачем не надано відповідних та належних доказів на підтвердження розгляду рапорту позивача.

Що стосувалось вимоги позивача щодо стягнення витрат, понесених на оплату правничої допомоги, то суд першої інстанції вважав, що такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки представник позивача не є адвокатом, а є юристом, який надає юридичні послуги.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що ОСОБА_1 проходив військову службу у В/Ч НОМЕР_1 на посаді механіка-водія медичного пункту, 15.08.2023р. був виключений з особового складу В/Ч НОМЕР_1 наказом №227 командира військової частини.

14.08.2023р. ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира В/Ч НОМЕР_1 (зареєстрований за №3361), в якому просив провести службове розслідування щодо отримання ним МВТ, АКБ при виконанні бойового завдання в періоді з 23.11.2022р. по 5.01.2023р. неподалік населеного пункту Озарянівка Донецької обл., по закінченню розслідування надати довідку за формою 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008р. №402. До рапорту було додано довідку ВЛК №10682 від 8.06.2023р., особисте пояснення, пояснення ОСОБА_3 , пояснення ОСОБА_4 .

В рапорті позивач зазначив, що 10.12.2022р. разом з молодшим сержантом ОСОБА_3 та молодшим сержантом ОСОБА_5 , будучи на бойовому чергуванні, очікуючи поранених бійців ВЧ НОМЕР_1 неподалік АДРЕСА_1 , потрапили під арт. обстріл, внаслідок чого він ймовірно отримав МВТ, що призвела ЗЧМТ у вигляді кістозно-артрофічних змін правої лобної долі, після травматичної енцефалопатії II ст., лівобічної пірамідної недостатності, церебрастенічного синдрому.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матерілами справи під час апеляційного розгляду, що вказаний рапорт був скерований до медичної служби за належністю.

Згідно рапорту начальника медичної служби ВЧ НОМЕР_1 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_6 від 31.08.2023р. вх. №3695, в ході розгляду рапортів солдата ОСОБА_1 , які надійшли до ВЧ НОМЕР_1 14.08.2023р. (вх. №3360 та вх.3361) було проведено перевірку та встановлено, що солдат ОСОБА_1 до медичного пункту за наданням медичної допомоги не звертався, ф-100 на його ім`я не видавалася. Про отримання травми, контузії тощо солдат ОСОБА_1 не повідомляв безпосередніх командирів та начальників. Відомості щодо поранення (травми, контузії, каліцтва) 10.12.2022 солдата ОСОБА_1 , в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 відсутні. Вважає, що підстави для проведення службових розслідувань відсутні. Ф-100 та довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) не можуть бути видані, оскільки це буде вважатися підміною фактів та шахрайством.

З довідки від 8.06.2023р. №10682 військово-лікарської комісії, солдату ОСОБА_1 , 1975р.н., проведено медичний огляд у гарнізонній військово-лікарській комісії НВМКЦ "ГВКГ" 8.06.2023р.. Діагноз та постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) Наслідки перенесеної ЗЧМТ (анамнестично 2022-2023 та за даними МРТ) у вигляді кістозно-артрофічних змін правої лобної долі, після травматичної енцефалопатії II ст., лівобічної пірамідної недостатності, церебрастенічного синдрому. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби (довідка про травму не надана). Хронічкий вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт, ускладнений килою міжхребцевого диску L5-S1 больовий, м`язево-тонічний синдром при незначному порушенні функції. Хронічний гастродуоденіт у фазі ремісії. Кіста печінки (S8, d=21мм). Короткозорість в 0,5D правого ока. Порушення толерантності до глюкози. Хронічна двобічна кондуктивна приглухуватість зі сприйняттям ШМ 4,5 м. на обидва вуха. Множинний ускладнений карієс зубів. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 75-6, 23-г, 49-в, 52-г графи II Розкладу хвороб, обмежено придатний до військової служби.

Посилаючись на те, що рапорт позивача не був розглянутий у встановленому порядку та строки, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Перевіряючи правомірність оскаржуваний дій відповідача, з урахуванням підстав, з якими позивач просить їх визнати протиправними, судова колегія виходить з наступного.

Так, приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон №2232-ХІІ).

Положеннями ч.1 ст.2 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992р. за №2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" встановлено загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України. Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Так, положеннями ст.59 ЗУ "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" передбачено обов`язок командира знати потреби і запити особового складу, приймати рішення за його заявами, скаргами та іншими зверненнями.

Приписами ст.14 Статуту внутрішньої служби визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником (ст.31 Статуту).

Відповідно до ЗУ "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24.03.1999р. №551-XIV (надалі - Дисциплінарний статут ЗСУ) вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Відповідно до пп.14, 110-113 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, затвердж. Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Усі військовослужбовці мають право надсилати заяви чи скарги або особисто звертатися до посадових осіб, органів військового управління, органів управління Служби правопорядку, органів, які проводять досудове слідство, та інших державних органів у разі: прийняття незаконних рішень, дій (бездіяльності) стосовно них командирами (начальниками) або іншими військовослужбовцями, порушення їх прав, законних інтересів та свобод; незаконного покладення на них обов`язків або незаконного притягнення до відповідальності. Заява чи скарга з інших питань службової діяльності подається безпосередньому командирові (начальникові) тієї особи, дії якої він оскаржує, а в разі, якщо особи, які подають скаргу, не знають, з чиєї вини порушені їх права, заява чи скарга подається в порядку підпорядкованості. У такому самому порядку подаються пропозиції. Військовослужбовці, які подали заяву чи скаргу, мають право: особисто викласти свої аргументи особі, яка перевіряє заяву чи скаргу, звернутися з вимогою залучити до розгляду свідків; подати додаткові матеріали, що стосуються справи, або клопотати, щоб їх вимагав командир (начальник) або орган, який розглядає заяву чи скаргу; бути присутнім під час розгляду заяви чи скарги; одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; ознайомитися з матеріалами перевірки заяви чи скарги; оскаржити прийняте за їх заявою чи скаргою рішення в суді; вимагати відшкодування завданих їм збитків у встановленому законом порядку. Подання скарги військовослужбовцями не звільняє їх від виконання своїх службових обов`язків і наказів командирів (начальників).

Вимоги до звернення військовослужбовця, порядок розгляду пропозицій, заяв та скарг, строки розгляду, права військовослужбовця під час розгляду заяви чи скарги, обов`язки командирів, органів військового управління щодо розгляду звернень військовослужбовців регулюються законодавством України про звернення громадян, нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.(п.115 ДС)

П. 117 ДС передбачає. що пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Судова колегія зазначає, що рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим зверненням військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.

Порядок розгляду звернень на час подання позивачем рапорту визначений Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердж. наказом Міністерства оборони України від 28.12.2016р. №735. Відповідно до цієї Інструкції у роботі з письмовими (електронними) та усними зверненнями громадян має забезпечуватись кваліфікований, неупереджений, об`єктивний і своєчасний розгляд звернень.

До рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі дії, унаслідок яких:

- порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян);

- створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод;

- незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності (п.5)

Кожен військовослужбовець має право, щоб його звернення було розглянуто в межах розумних термінів. Для регулювання термінів розгляду рапортів на час виникнення спірних відносин застосовувались норми цивільного законодавства, зокрема Закону України "Про звернення громадян". А відповідно до нього звернення можуть розглядатися та вирішуватися невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня отримання їх у разі, якщо вони не потребують додаткового вивчення. Загальний строк - один місяць та за необхідності може бути продовжений до 45 днів.

Відповідь на рапорт військовослужбовця має бути письмовою. Це стосується і відповіді з відмовою. Так, відповідно до статуту ЗСУ відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Апеляційний суд зазначає, що отримання рапорту представник відповідача підтверджує і у відзиві на позовну заяву. Вбачається, що у направленому відповідачу рапорті позивач порушив питання, зокрема, про проведення службового розслідування та видачу довідки за формою 5 про обставини травми, контузії, каліцтва.

Формальним вимогам рапорт позивача відповідав, інших підстав для відмови в його розгляді не існувало. Але відповідач не повернув рапорту позивачу, не передав за належністю та не розглянув його по суті, фактично рішень за результатами розгляду рапорту не прийнято, будь-яких відповідей на адресу позивача не надано, доказів протилежного до суду не надано, матеріали справи не містять.

Судова колегія зазначає, що право військовослужбовця на реалізацію свого права зазначеному у рапорті, так і права на інформацію - кореспондує з обов`язком відреагувати на рапорт. Суд акцентує увагу на тому, що в умовах дії воєнного стану немає заборон на розгляд рапорту про переведення на іншу посаду.

Що стосується посилання відповідача щодо того, що звернення позивача розглянуто, про що свідчить рапорт начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_6 від 31.08.2023 (вх. № 3695), оскільки вказаний рапорт не звільняє відповідача від обов`язку щодо надання відповіді на поданий позивачем рапорт у визначений законодавством України строк та спосіб.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія зазначає, що на час розгляду справи відповідачем так і не було надано доказів розгляду командиром ВЧ НОМЕР_1 рапорту ОСОБА_1 (від 14.08.2023р. №3361), що свідчить про бездіяльність відповідача.

При цьому, згідно з ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення.

Враховуючи вищевказане, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, з метою відновлення порушеного права позивача, ефективним та належним способом захисту прав останнього є зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 3.08.2023р. (від 14.08.2023р. за №3361), про що належним чином повідомити позивача.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Як вбачається з ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевказане, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог позивача.

Що стосується вимог щодо стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правничої допомоги в розмірі 2 500грн., то судова колегія зазначає наступне.

Приписами ст.134 КАС України визначено, що до витрат на професійну правничу допомогу відносяться тільки витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Поняття адвокатської діяльності та підприємництва чітко визначені чинним законодавством.

ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом, здійснює виключно адвокат - фізична особа.

Адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту (пункт 2 частини 1 статті 1 Закону).

Враховуючи вказане, судова колегія вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату правничої допомоги в розмірі 2 500грн., не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до матеріалів справи, представник позивача не є адвокатом, а є юристом, який надає юридичні послуги.

У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В доводах апеляційних скарг апелянт посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: О.В. Єщенко

В.О. Скрипченко