Справа № 520/22231/24
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2025 р.Справа № 520/22231/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Любчич Л.В.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Спаскіна О.А. ,

за участю секретаря судового засідання Труфанової К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі №520/22231/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Харківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, заявник, апелянт, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Харківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі по тексту відповідач, ХВ ГУ ДМС України в Харківській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ХВ ГУ ДМС України в Харківській області, яка полягає у не надсиланні до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області (далі ГУ ДМС України в Харківській області) заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 25.04.2024 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, з доданими до неї документами;

- зобов`язати ХВ ГУ ДМС України в Харківській області надіслати до ГУ ДМС України в Харківській області подану заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 25.04.2024 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, з доданими до неї документами.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції рішення ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що відповідач протиправно не направив подані представником позивача засобами поштового зв`язку документи до ГУ ДМС України в Харківській області з підстав того, що позивач має особисто подати документи. Стверджує, що наданий представником позивача разом із документами висновок МСЕК, відповідно до якого позивачеві встановлено першу Б групу інвалідності, є самостійним документом, який підтверджує неможливість самостійного звернення позивача до відповідного підрозділу міграційної служби.

Відповідач не погодився з доводами апеляційної скарги та надав відзив на неї, в якому просив скаргу позивача залишити без розгляду, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказав, що відповідно до абзацу першого пункту 5 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215) визначено, що заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто. Стверджує, що поважною причиною застосування абзацу другого пункту 5 Порядку № 215 є наявність доказів поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо), які надавали б йому можливість не виконати пряму вказівку чинного законодавства щодо особистого звернення з заявою з питання громадянства України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорено сторонами.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Російської Федерації, який народився на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України», та вже довгий час проживає в Україні.

Через свого представника адвоката - Репетун К.В., Леонтович П.А. засобами поштового зв`язку надіслав до ХВ ГУ ДМС України в Харківській області заяву про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, з доданими до неї документами, встановленими Порядком № 215, що підтверджується копією заяви про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, копією опису вкладення у цінний лист, копією накладної №897 та копією фіскального чеку від 14.05.2024, які долучено до матеріалів позовної заяви. На підтвердження стану здоров`я, до заяви додано копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №312310.

16.05.2024, ХВ ГУ ДМС України в Харківській області листом за №6351-656/6351-24, повідомило представника позивача про те, що у відповідь на звернення про прийняття заяви щодо набуття громадянства України громадянином Російської ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умови та порядок набуття Громадянства України регламентуються Законом України від 18.01.2001 «Про громадянство України» та Порядком № 215. Також вказано, що відповідно до п.5 цього Порядку заяву та інші документи з питань громадянства особа, яка проживає в Україні на законних підставах, подає особисто до районного, районного у місті, міського управління або відділу ДМС за місцем її проживання.

Після отримання вказаної відповіді, представником позивача - адвокатом Репетун К.В. був надісланий на електронну адресу відповідача адвокатський запит від 27.06.2024, в якому представник просила повідомити інформацію з приводу незастосування абзацу 2 пункту 5 Порядку № 215, під час розгляду надісланої з супровідним листом засобами поштового зв`язку заяви ОСОБА_1 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, разом з доданими документами.

05.07.2024, ХВ ГУ ДМС України в Харківській області листом №6351-893/6351-24 повідомив представника позивача про те, що прийняття заяви щодо набуття громадянства України є можливим лише за умови особистого звернення заявника та наданні оригіналів документів передбачених законодавством. Також звернуто увагу, що заява про набуття громадянства України формується засобами інформаційної підсистеми «Облік осіб, які набули або припинили громадянство України» ЄІАС УМП ДМС та засвідчується особистим підписом заявника. Умови та порядок набуття громадянства України регламентуються Законом України «Про громадянство України» та Порядком № 215. Відповідно до п.5 Порядку заяву та інші документи з питань громадянства особа, яка проживає в Україні на законних підставах, подає особисто до районного, районного у місті, міського управління або відділу ДМС за місцем її проживання.

Представник позивача, вважаючи, що відповідач протиправно не застосував до спірних правовідносин приписи абз 2 п. 5 Порядку № 215 звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що саме вказівка у відповідних медичних документах щодо причин хвороби, яка унеможливлює самостійне пересування є належною причиною, яка давала б заявнику право скористатись виключенням із загального щодо особистого подання документів з питання громадянства України. Ненадання позивачем належних документів, котрі підтверджують неможливість самостійного пересування, унеможливлює звільнення позивача від обов`язку виконати вимоги абз.1 п.5 Порядку № 215 щодо особистого звернення з заявою з питань громадянства.

Колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції не погоджується та зазначає.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Приписами ст.3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України "Про громадянство України" від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон №2235-ІІІ).

Приписами ст.1 Закону №2235-ІІІ визначено, що громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Згідно із положеннями ст.2 Закону №2235-ІІІ законодавство України про громадянство ґрунтується на таких принципах: 1) єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України; 2) запобігання виникненню випадків безгромадянства; 3) неможливості позбавлення громадянина України громадянства України; 4) визнання права громадянина України на зміну громадянства; 5) неможливості автоматичного набуття громадянства України іноземцем чи особою без громадянства внаслідок укладення шлюбу з громадянином України або набуття громадянства України його дружиною (чоловіком) та автоматичного припинення громадянства України одним з подружжя внаслідок припинення шлюбу або припинення громадянства України другим з подружжя; 6) рівності перед законом громадян України незалежно від підстав, порядку і моменту набуття ними громадянства України; 7) збереження громадянства України незалежно від місця проживання громадянина України.

Відповідно до ст.3 Закону №2235-ІІІ громадянами України є, зокрема, особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Згідно із положеннями ст.6 Закону №2235-ІІІ визначено підстави набуття громадянства України, відповідно до якої громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 2235-ІІІ іноземець або особа без громадянства можуть бути за їх клопотаннями прийняті до громадянства України.

Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі-Порядок №215).

Відповідно до п.1 розділу І Порядку №215 для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

У випадках, передбачених законодавством України, за подання заяви та інших документів з питань громадянства сплачується державне мито або консульський збір, документ про сплату якого подається разом із заявами та іншими документами з питань громадянства.

Пунктом 2 розділу І Порядку №215 передбачено, що заяви з питань громадянства оформлюються: про оформлення набуття громадянства України особою, яка проживає на території України, - на ім`я керівника територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи.

Відповідно до п.3 розділу І Порядку №215 заява з питань громадянства подається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником.

Пунктом 4 розділу І Порядку №215 визначено, що заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

Пунктом 5 розділу І Порядку №215 передбачено, що заяву та інші документи з питань громадянства заявник подає особисто.

За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява та інші документи з питань громадянства на прохання заявника можуть подаватися іншою особою або надсилатися поштою.

Під час подання заяви та інших документів з питань громадянства пред`являється документ, що посвідчує особу заявника, а також документ про проживання заявника на території України або про його постійне проживання за кордоном та подаються копії таких документів.

Спірним у цій справі є питання можливості позивача звернутися до підрозділу міграційної служби через представника або через надсилання документів засобами поштового зв`язку.

Під час судового розгляду встановлено, що на підтвердження наявності поважних причин для звернення позивача до органу міграційної служби з відповідною заявою та пакетом документів через представника засобами поштового зв`язку органу міграційної служби надано довідку №312310 серії 12 ААГ до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 12.02.2024, відповідно до якої позивач є особою з інвалідністю першої Б групи за загальним захворюванням. У графі «Висновок про умови та характер праці» зазначено: «Потребує сторонньої допомоги».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

На момент виникнення спірних правовідносин питання встановлення груп інвалідності визначалися Положенням про медико-соціальну експертизу та Положенням про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної» експертизи» від 3 грудня 2009 року № 1317 (далі - Положення № 1317), Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 5 вересня 2011 року № 561 (далі -Інструкція № 561).

Згідно з п. 26 Положення № 1317 особі, що визнана особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється І, II чи III група інвалідності. І група інвалідності поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особи з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді.

У п. 27 Положення № 1317 встановлено, що підставою для встановлення І групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи. неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

До І групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, абсолютно залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових Функцій або які частково здатні Ідо виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи у значному III ступені:

нездатність до самообслуговування чи повна залежність від інших осіб;

нездатність до пересування чи повна залежність від інших осіб;

нездатність до орієнтації (дезорієнтація);

нездатність до спілкування;

нездатність контролювати свою поведінку;

значні обмеження здатності до навчання;

нездатність до окремих видів трудової діяльності.

До підгрупи Б І групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування.

Критеріями встановлення підгрупи Б І групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб.

Проаналізувавши наведені приписи колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що факт встановлення позивачеві 1 Б групи інвалідності, сам по собі свідчить про те. що позивач має стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, що призвело до значного обмеження життєдіяльності особи, неспроможності до самообслуговування і спричиняють до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.

Твердження відповідача, з яким погодився суд першої інстанції про те, що з вказаного висновку не вбачається відомостей щодо порушень функцій органів чи систем організму, у зв`язку із чим ОСОБА_1 позбавлений можливості самостійно пересуватись ґрунтуються на помилковому абз 2 п. 5 Порядку №215, оскільки він дає можливість подати документи через представника або поштою при наявності поважних причин, перелік яких не є обмежений, оскільки у скобках міститься пояснення про те, що це можуть бути хвороба, стихійне лихо та застосований складний сполучник «тощо», який уживається в кінці переліку чого-небудь як вказівка на його неповноту, на можливість його продовження; і таке інше.

Разом з цим вказаний порядок не містить умови звернення з заявою та пакетом документів через представника або поштою з підстав не підтвердження «неможливості самостійного пересування».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість вимог апеляційної скарги та наявністі підстав для задоволення адміністративного позову.

Посилання відповідача на необхідність підтвердження ОСОБА_1 поважних причин, які б давали йому можливість не виконати пряму вказівку чинного законодавства щодо особистого звернення з заявою з питань громадянства України, а саме підтвердження порушень функцій органів чи систем організму у зв`язку з чим ОСОБА_1 позбавлений можливості самостійно пересуватись, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки чинним законодавством такої вимоги не передбачено, що в силу ч.2 ст. 19 Конституції України позбавляє відповідача вимагати відповідні докази.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного та на підставі п.4 ч.1 ст. 317 КАСУ колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду І інстанції скасуванню з ухваленням постанови про задоволення позову.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року по справі №520/22231/24 скасувати.

Ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Харківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, яка полягає у не надсиланні до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області заяви ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 25.04.2024 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, з доданими до неї документами;

Зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі Харківського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області надіслати до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області подану заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 25.04.2024 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, з доданими до неї документами.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Любчич
Судді О.В. Присяжнюк О.А. Спаскін
Повний текст постанови складено 26.06.2025.