Справа № 160/32203/24
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, -
04.12.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», в якій позивач просить:
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що відповідач, в порушення вимог пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV) та пункту 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженої постановою правління ПФУ від 19 грудня 2003 року №21-1 (далі - Інструкція), не здійснює своєчасні розрахунки з органами Пенсійного фонду по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до п.п. «а», «б» - «з» ст.13 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), через що у нього утворилася заборгованість за Списком №1 у розмірі 5 204 792 грн 01 коп. та за Списком №2 у розмірі 4 905 929 грн. 25 коп. за період жовтень 2023 року - листопад 2024 року, на загальну суму 10 110 721,26 грн.
08.01.2025 року до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
13.01.2025 року до суду надійшов відзив Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на позовну заяву, в якому відповідач пред`явлений позов не визнав та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б підтверджували заявлену до стягнення суму заборгованості з відшкодування фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, зокрема, надані позивачем Довідки-розрахунки фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не містять у собі реквізитів, визначених графами 5-17 додатків № 6,7 до Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Пенсійного Фонду України, затвердженої Постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. № 21-1 (далі Інструкція). Тобто, зі змісту позову неможливо встановити розміру витрат на доставку пенсій, які також підлягають відшкодуванню відповідно до законодавства. Окрім того, позивачем не додано до позову доказів того, що зазначені пенсії доставляються пенсіонерам, а не перераховуються на картковий банківський рахунок; не доведено відповідності пред`явлених до відшкодування сум на доставку пенсій встановленим тарифам тощо. Відтак, позивачем не додано до позову належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів, які б достовірно і беззаперечно свідчили про правомірність і обґрунтованість заявлених позовних вимог. За таких обставин, позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю.
Також 13.01.2025 року до суду надійшла заява Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», в якій відповідач просить суд про відстрочення виконання судового рішення строком на 12 місяців з дня ухвалення відповідного рішення, обґрунтовуючи це надзвичайно складним фінансово-економічним становищем підприємства, зумовленим повномасштабною війною, руйнуванням виробничих потужностей унаслідок ракетних обстрілів, простоєм та необхідністю виконання спеціальних оборонних замовлень МОУ. Відповідач наголошує, що підприємство має стратегічне значення для обороноздатності України, перебуває в державній власності та не підлягає приватизації, а одномоментне примусове стягнення боргу може призвести до його фактичного банкрутства, зупинки виробництва, втрати робочих місць і зриву оборонних поставок. У зв`язку з цим підприємство просить суд скористатися дискреційними повноваженнями і застосувати принцип пропорційності, надавши відстрочку на виконання рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, як платник страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII визначено категорії працівників, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах, а також врегульовано порядок внесення підприємствами та організаціями плати до Пенсійного фонду, що покривала витрати на виплату і доставку пенсій, призначених у відповідності до пп. «а», «б» - «з» цієї статті.
Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих положень розділу XV Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України Про пенсійне забезпечення.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Покриття витрат Пенсійного фонду на виплату і доставку пенсій за віком, призначених на пільгових умовах відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частин другої і третьої статті 114 цього Закону до досягнення пенсійного віку, визначеного статтею 26 цього Закону, здійснюється у такому порядку: підприємства та організації (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, а також на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 цього Закону, - до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону за раніше діючим порядком; за рахунок коштів Державного бюджету України пенсії, призначені особам відповідно до пунктів «б» - «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (стосовно осіб, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та відповідно до статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та після цієї дати відповідно до пунктів 2-8 частини другої статті 114 цього Закону (стосовно осіб, які працювали у сільськогосподарських товаровиробників, які на дату відшкодування віднесені до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені підпунктом 4 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України) та частини третьої статті 114 цього Закону.
У разі недостатності зазначених коштів фінансування суми, якої не вистачає для повного покриття витрат на виплату та доставку таких пенсій, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок та розмір відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій призначених на пільгових умовах визначений Розділом 6 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України №21-1 від 19.12.2003, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 16.01.2004 за №64/8663.
Згідно з пунктом 6 Інструкції №21-1 для платників, зазначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 розділу 2 цієї Інструкції (крім платників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України), відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, крім тих, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за Списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України; особам, які були зайняті на інших роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пунктів «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пунктів 2-8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 6.4 Інструкції №21-1 розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.
Пунктом 6.7 Інструкції №21-1 передбачено, що підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах. У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії. Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.
У разі призначення пенсій на пільгових умовах особам, які мають необхідний стаж роботи не за місцем призначення цієї пенсії, орган Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії надсилає розрахунок згідно з додатками, зазначеними у пункті 6.4 цієї глави для зазначених підприємств, у двох примірниках через орган Пенсійного фонду за місцезнаходженням цього підприємства (крім підприємств, місцезнаходженням яких є вільна економічна зона «Крим»). Відшкодування сум фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, у таких випадках здійснюється підприємством на рахунки органу Пенсійного фонду за місцезнаходженням підприємства (пункт 6.8 Інструкції №21-1).
Аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що обов`язок визначення сум відшкодування витрат на виплату та доставку пільгових пенсій покладено на органи Пенсійного фонду, а відповідач - підприємство, зобов`язаний здійснити відшкодування зазначених витрат у розмірах, визначених позивачем.
Підставою для відшкодування підприємством органам Пенсійного фонду витрат на виплату та доставку пільгових пенсій є розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за відповідний період.
При цьому суд звертає увагу, що відшкодуванню підлягають саме фактичні витрати, здійснені Пенсійним фондом із виплати та доставки пільгових пенсій.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 813/1375/17.
Як слідує з матеріалів справи, працівникам відповідача на підставі п.п. «а», «б» - «з» ст.13 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», якою визначені умови призначення пільгових пенсій за віком та перелік осіб, які мають право на такі пенсії, було призначено та виплачувались пенсії за віком на пільгових умовах (робота за Списками №1, №2), що підтверджується наданими позивачем доказами.
При цьому, відповідно до частини 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області були сформовані розрахунки фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, а саме: за Списком №1 у розмірі 5 204 792 грн 01 коп. та за Списком №2 у розмірі 4 905 929 грн. 25 коп. за період жовтень 2023 року - листопад 2024 року у загальному розмірі 10 110 721,26 грн.
Вказані розрахунки було направлено на адресу відповідача.
На час розгляду справи судом доказів погашення відповідачем заборгованості по відшкодуванню витрат на виплату та доставку пенсій, призначених відповідно до пунктів «а», «б»-«з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» , а саме за Списком №1 у розмірі 5 204 792 грн 01 коп. та за Списком №2 у розмірі 4 905 929 грн. 25 коп. за період жовтень 2023 року - листопад 2024 року, а всього у загальному розмірі 10 110 721,26 грн. до суду не надано.
Водночас, суду не надано доказів того, що відповідачем оскаржено у встановленому законодавством порядку рішення органу Пенсійного фонду України про призначення його працівникам пільгових пенсій та доказів оскарження розрахунків фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, надіслані відповідачу.
При цьому судом також враховується і те, що розрахунки органів Управління Пенсійного фонду України фактичних витрат на виплату і доставку пільгових пенсій є узгодженими з моменту їх отримання відповідачем і обов`язковими для виконання. Розрахунок є актом індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, його відповідач не оскаржив, тому отримані розрахунки є обов`язковими для виконання, тобто підлягають сплаті.
Підприємства зобов`язані в безумовному порядку відшкодувати витрачені органом Пенсійного фонду кошти, спрямовані на виплату і доставку пільгових пенсій, призначених колишнім працівникам цього підприємства до досягнення ними пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.
Можливості звільнення страхувальника від обов`язку відшкодувати витрати на виплату та доставку пільгових пенсій за наявності такої заборгованості чинне законодавство не передбачає.
Зважаючи на наведене, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Судові витрати, сплачені позивачем при поданні цієї позовної заяви у вигляді сплати судового збору, відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України з відповідача не стягуються, а отже підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Щодо заяви Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» про відстрочення виконання судового рішення строком на 12 місяців з дня ухвалення відповідного рішення, суд зазначає наступне.
Надаючи правову оцінку поданій заяві та викладеним у ній доводам і вимогам, суд зважає на таке.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Положеннями частини другої статті 14, частини першої статті 370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Водночас, абз.1 ч.1 ст.378 КАС України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Разом з цим, згідно з п.2 ч.6 ст.246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також вказується про надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.
Відтак, питання про надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення може бути вирішене як під час ухвалення рішення суду, так і на стадії його виконання.
Згідно з абз.1 ч.3 ст.378 КАС України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
При цьому ч.4 ст.378 КАС України передбачено, що, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання самої особи або членів її сім`ї, її матеріальне становище;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Відповідно до ч.5 ст.378 КАС України відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення рішення, ухвали, постанови.
З аналізу наведених норм КАС України слідує, що законом не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.
Поряд з цим, обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Така позиція суду кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 03 червня 2021 року по справі № 9901/598/19.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 11 жовтня 2019 року у справі №810/4643/18 зазначив, що нормами КАС України не встановлено вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд може відстрочити або розстрочити виконання рішення в адміністративній справі. Це питання суд вирішує із врахуванням конкретних обставин адміністративної справи, зокрема, суб`єктного складу сторін у справі, зобов`язаної сторони (боржника) за рішенням суду, складного майнового стану чи складної життєвої ситуації зобов`язаної сторони (боржника), впливу виконання рішення на спроможність зобов`язаної сторони (боржника) виконати інший публічний обов`язок чи зобов`язання перед особами, які потребують соціального захисту. У випадку розстрочення (відстрочення) виконання свого рішення суд, який здійснює контроль за його виконанням, повинен забезпечити баланс публічного і приватного інтересів.
Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.06.2019р. у справі №800/203/17, згідно з якими підставою для застосування правил ст.378 КАС України є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, а для зміни способу чи порядку виконання судового рішення неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об`єкта стягнення або з інших причин. Отже, підставою для відстрочення виконання судового рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відтак, всі ці обставини мають бути доведеними та підтвердженими документально.
Також Пленум Верховного Суду України в пункті 10 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003 року зазначив, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Таким чином, відстрочення виконання судового рішення передбачає наявність дійсних та реальних обставин, що об`єктивно унеможливлюють, або створюють значні перешкоди у виконанні рішення суду. Такі обставини можуть виникати, зокрема, у зв`язку із відсутністю у боржника відповідних коштів, у разі, коли стягнення усієї суми боргу призведе до скрутного майнового стану боржника.
У постанові від 11 грудня 2018 року у справі №2а-9247/10/0570 Верховний Суд погодив висновок суду апеляційної інстанції про наявність обставин, що перешкоджають належному виконанню судового рішення та визнав можливим відстрочити виконання постанови суду першої інстанції строком на 12 місяців. При цьому, обставиною, що перешкоджала належному виконанню судового рішення, визнано скрутне фінансово-економічне становище підприємства-боржника та наміри погашення заборгованості в майбутньому, оскільки підприємство планувало вжиття заходів для отримання прибутку, необхідного, зокрема, для реалізації обов`язків щодо виконання судового рішення.
Отже, враховуючи викладені приписи законодавства та висновки Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є процесуальними засобами, які суди застосовують у виключних випадках, у тому числі, якщо сторона доведе наявність обставин, що суттєво ускладнюють або унеможливлюють виконання судового рішення; ці процесуальні засоби застосовується з метою зменшення надмірного тягаря на боржника, якщо такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення в подальшому стане взагалі неможливим.
У розглядуваному випадку подана відповідачем заява про відстрочення виконання рішення суду обґрунтована наявністю обставин, що суттєво ускладнюють виконання цього рішення, а саме: скрутним фінансово-економічним становищем підприємства, зумовленим повномасштабною війною, руйнуванням виробничих потужностей унаслідок неодноразових ракетних обстрілів, запровадженим на підприємстві простоєм та необхідністю виконання спеціальних оборонних замовлень МОУ. Відповідач також наголошував, що підприємство має стратегічне значення для обороноздатності України, перебуває в державній власності та не підлягає приватизації, а одномоментне примусове стягнення боргу може призвести до його фактичного банкрутства, зупинки виробництва, втрати робочих місць і зриву оборонних поставок. У зв`язку із наведеним відповідач вважає, що, на даний час існують особливі, незалежні від нього обставини, які не дають можливості виконати судове рішення без настання для нього негативних наслідків.
Так, наданими відповідачем копіями Звіту про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за І півріччя 2024 року та Балансу (Звіт про фінансовий стан) на 01 липня 2024 року підтверджено збитковість за результатами фінансово-господарської діяльності Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова».
При цьому, відповідно до Балансу (Звіту про фінансовий стан) на 01.07.2024р. відповідач має непогашені довгострокові та поточні зобов`язання у значних сумах, в тому числі перед бюджетом зі сплати податків та зборів.
Наведені обставини підтверджують скрутне фінансово-економічне становище підприємства-боржника (відповідача), що об`єктивно створює значні перешкоди у виконанні рішення суду.
При цьому, як зазначає відповідач, вплив на його скрутне фінансово-економічне становище, зокрема, мало запровадження на території України воєнного стану, а також виведення з ладу обладнання підприємства внаслідок неодноразових ракетних обстрілів, які підтверджені наданими до матеріалів справи копіями Витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень, порушених за фактами таких обстрілів, що мали місце 29.12.2023р., 03.07.2024р., 08.07.2024р., 21.11.2024р.
Також відповідно до наказу від 09.12.2024р. №605 "Про простій підприємства" Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» перебувало у простої з 16.12.2024р. по 31.03.2025р. без присутності робітників на робочих місцях.
При цьому відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2014 року №70-р Державне підприємство «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» включене до Переліку підприємств оборонно-промислового комплексу, на здійснення закупівель товарів, робіт і послуг якими не поширюється дія Закону України "Про здійснення державних закупівель".
Наказом Мінстратегпрому України від 03.04.2023 року №56 підприємство відповідача включене до Переліку підприємств, які є боржниками у виконавчих провадженнях, вчинення виконавчих дій за якими припиняється на час дії воєнного стану.
Також ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» внесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015р. №83 (розділ авіаційна та ракетно-космічна діяльність).
Таким чином, наразі підприємство відповідача перебуває у важкому фінансовому стані, що у сукупності зі складнощами у господарській діяльності, викликаними ракетними обстрілами, пошкодженим ними обладнанням та запровадженим простоєм, перешкоджає стрімкому відновленню стабільності і покращенню фінансового-економічного становища відповідача, погашенню боргу та, відповідно, об`єктивно перешкоджає виконанню рішення суду у цій справі.
При цьому, з заяви про відстрочення виконання рішення суду слідує, що відповідачем вживаються заходи для покращення свого фінансового становища для забезпечення можливості погашення заборгованості та виконання рішення суду шляхом розробки та впровадження низки заходів, спрямованих на відновлення виробничої діяльності підприємства в особливий період, розширення своєї участі у міжнародній кооперації з виготовлення ракетно-космічної техніки, у тому числі за рахунок залучення стратегічного інвестора з числа провідних світових виробників ракетно-космічної техніки.
Зважаючи на встановлені обставини, суд доходить висновку, що наразі звернення до виконання рішення суду у цій справі про стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання «Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах за Списками №1, №2 у загальному розмірі 10 110 721,26 грн., що є значним фінансовим зобов`язанням, може стати надмірним тягарем для відповідача (боржника), який може призвести до неплатоспроможності та банкрутства останнього, з урахуванням збитковості його діяльності, скрутного майнового становища та наявності значних фінансових зобов`язань перед іншими кредиторами (стягувачами), а також зобов`язань з виплати заробітної плати перед великою кількістю своїх працівників, перебування в простої через значне пошкодження обладнання внаслідок неодноразових ракетних обстрілів, що, в свою чергу, взагалі може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення у цій справі в подальшому стане взагалі неможливим.
Водночас, відстрочення виконання рішення суду, за таких обставин, дозволить попередити неплатоспроможність і банкрутство підприємства-боржника, яке має наміри на погашення в подальшому стягнутих цим рішенням зобов`язань та планує вжиття заходів для покращення свого фінансово-економічного становища і отримання прибутку, необхідного, зокрема, для реалізації обов`язків щодо виконання судового рішення у цій справі.
Відтак, відстрочення виконання рішення суду в даному випадку не створює занадто та безпідставно привілейовані умови для відповідача (боржника), а спрямоване на зменшення надмірного тягаря на боржника, позаяк такий тягар може призвести до виникнення ситуації, за якої виконання судового рішення в подальшому стане взагалі неможливим через доведення боржника до стану неплатоспроможності та банкрутства.
З огляду на вищенаведене у сукупності, суд дійшов висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для задоволення заяви відповідача та відстрочення виконання цього рішення суду на 1 рік з дня його ухвалення, тобто до 25.06.2026 року.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова