Справа № 240/25658/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/25658/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та скасування наказу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 стосовно ОСОБА_1 про:

притягнення до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «ДОГАНА» й виплати щомісячної премії за грудень 2024 року у розмірі 90%;

стягнення сумарно шкоду в розмірі 9675 грн. 92 коп (дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 92 копійки) шляхом утримання відповідної суми із грошового забезпечення Позивача щомісячно 20% з усіх видів грошового забезпечення, починаючи з грудня 2024 року до повного відшкодування матеріальної шкоди;

- визнати протиправним та скасувати наказ «Про результати службового розслідування по факту надмірно сплачених коштів солдату ОСОБА_2 » №929 від 10.12.2024.

В обґрунтування позову вказує, що ані в акті службового розслідування, ні в оскаржуваному наказі не вказано обставин і наслідків вчиненого правопорушення, наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням та його наслідками, не наведено мотиви протиправної поведінки і ставлення до вчиненого, що є порушенням вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2007 № 608. Відтак солдату ОСОБА_2 було нараховане грошове забезпечення в період його відсутності. Дані кошти він отримав та не повернув. Солдатом ОСОБА_2 незаконно використані грошові кошти, надмірно виплачені йому частиною в рахунок грошового забезпечення, що є заподіянням прямої дійсної шкоди частині і підлягає відшкодуванню у встановленому порядку. Таким чином, вважаю, що саме з солдата ОСОБА_2 належить стягнути на користь держави в особі в/ч НОМЕР_1 безпідставно отримані ним кошти, а не з Позивача та інших осіб. Окрім того, норми статей та аналіз пунктів Інструкції №280 та Порядку №260, на порушення яких вказує відповідач в оскаржуваному наказі №929, носять загальний характер. До того ж, оскаржуваний наказ №929 винесений з порушенням вимог ст.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, згідно якої заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Так, позивач має звання підполковника, а наказ винесено майором, що нижче по рангу, а серед підписантів акту службового розслідування є прямий підлеглий позивача - старший лейтенант ОСОБА_3 . На підставі наведеного, вважаю, що оскаржуваний наказ №929 не містить достатнього обґрунтування вчинення позивачем правопорушення та обрання саме такого виду стягнення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

Суддя своєю ухвалою від 03.01.2025 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та зобов`язала Військову частину НОМЕР_1 надати до суду належним чином завірені копії службового розслідування, за результатом якого прийнято наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 10.12.2024 №929.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 23.01.2025. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що у діях позивача вбачається склад дисциплінарного проступку, що виразився в невиконанні службових обов`язків, спричинені тривалої відсутності підлеглого та заподіяння матеріальної шкоди. Враховуючи тяжкість проступку, його наслідки у вигляді зниження боєздатності підрозділу та розміри завданих збитків, застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани є адекватним, пропорційним та відповідає закону. Відповідач у відзиві зауважує, що інших доказів на обґрунтування позовних вимог, окрім особистої незгоди з рішенням командування, позивачем не надано та не може бути надано з огляду на встановлені обставини. Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив надійшла до суду 04.02.2025. Заперечуючи викладені у відзиві обставини, позивач зазначає, що позов обгрунтований тим, що:

1)в оскаржуваному наказі Відповідач в/ч НОМЕР_1 вдається до формального переліку статтей, що свідчить про безпідставність накладених стягнень. При цьому. Відповідач в особі т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 не конкретизує жодним чином що ж саме порущив позивач на його думку. Натомість, відповідач мав би звернутися з адміністративним позовом до колишнього стрільця - помічника гранатометника 1 десантно - штурмового відділення 1 десантно - штурмового взводу 4 десантно - штурмової роти 2 десантно - штурмового батальйону в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 з вимогою стягнути на користь держави надлишкове сплачене грошове забезпечення;

2)в оскаржуваному наказі не вказано обставини вчинення допущеного позивачем проступку, підстави прийняття рішення про притягнення його до дисциплінарної відповідальності із обґрунтуванням обрання виду стягнення - догана, з урахуванням передбачених у Дисциплінарному статуті ЗСУ обставин;

3)ні в акті службового розслідування, ні в оскаржуваному наказі не вказано обставин і наслідків вчиненого правопорушення, наявність причинного зв`язку між неправомірним діянням та його наслідками, не наведено мотиви протиправної поведінки і ставлення до вчиненого, що є порушенням вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2007 № 608;

4)на час перебування ОСОБА_2 контроль за його перебуванням та / або переміщення покладався на начальника військового закладу охорони здоров`я, а не на позивача.

Окрім того, до свого відзиву представник відповідача долучає витяг з Наказу №1211 від 25.07.2024 «Про призначення службового розслідування для перевірки факту надмірно сплачених коштів» на підставі рапорту начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера в/ч НОМЕР_1 №1961/12210 від 12.07.2024 про те, що в результаті опрацювання наказу про результати службового розслідування №456 від 18.06.2024 по факту самовільного залишення розташування частини солдата ОСОБА_2 було виявлено надмірно нараховане грошове забезпечення.

Позивач зауважує, що загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців, однак вбачається, що між датами 25.07.2024 та 10.12.2024 сплив строк, що перевищує один місяць, тобто очевидно порушення норм Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України №608 від 21. 11.2017 в редакції від 11.12.2020. Просить позов задовольнити.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.08.2023 №86 майора ОСОБА_1 призначено на посаду заступника командира 2 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.12.2023 № 222 майора ОСОБА_1 призначено на посаду командира 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 25.07.2024 №1211 "Про призначення службового розслідування для перевірки факту надмірно сплачених коштів" було призначено комісію для проведення службового розслідування з метою перевірки факту отримання військовослужбовцями надмірно нарахованого грошового забезпечення. Мета перевірки: перевірка фактів отримання військовослужбовцем надмірно виплачених коштів у вигляді грошового забезпечення (а.с. 111-112).

У преамбулі наказу вказано: "Відповідно до наказу Міністра оборони України «Про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України» від 21 листопада 2017 року № 608 (зі змінами) та на підставі рапорту начальника фінансово-економічної служби - головного бухгалтера військової частини НОМЕР_1 № 1961/12210 від 12.07.2024 про те, що в результаті опрацювання наказу про результати службового розслідування № 456 від 18.06.2024 по факту самовільного залишення розташування частини солдата ОСОБА_2 , було виявлено надмірно нараховане грошове забезпечення, з метою перевірки фактів отримання військовослужбовцем надмірно сплачених коштів у вигляді грошового забезпечення, додаткової винагороди та премій за дні відсутності в місці несення служби, для встановлення ступеня вини посадових осіб та порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства."

Акт службового розслідування затверджено 09.12.2024 (а.с. 113-156).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності ) від 10 грудня 2024 року №929 "Про результати службового розслідування по факту надмірно сплачених коштів солдату ОСОБА_4 " наказано:

1. Службове розслідування за фактом отримання військовослужбовцем, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , колишнім стрільцем-помічником гранатометника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 надмірно сплачених коштів у вигляді грошового забезпечення, додаткової винагороди та премій за дні відсутності за місцем служби вважати завершеним.

2. За порушення ... підполковником ОСОБА_6 , вимог статей 4, 11, 16, 88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV та статей 1, 2, З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, пунктів 2, З, 12, 13, 14 Розділу І, пунктів 18, 19,20, 21, 34, 38 Розділу II, пункту З Розділу IV, пункту 16 Розділу XII Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, пункту 15 Розділу І, пункту 5 розділу XVI, пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, у відповідності до статей 48, 54, 83, 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV притягнути військовослужбовців до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення «ДОГАНА».

8. Начальнику фінансово-економічної служби бухгалтеру військової частини НОМЕР_1 :

8.1. Згідно абзацу 2, пункту 4 розділу XVI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Силу України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, виплатити .... підполковнику ОСОБА_7 , щомісячну премію за грудень 2024 року у розмірі 90%.

8.2. Стягнути сумарно шкоду в розмірі по 9 675,92 грн. (дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 92 копійки) шляхом утримання відповідної суми із грошового забезпечення кожного військовослужбовця, а саме з: .... підполковника ОСОБА_8 , щомісячно 20% з усіх видів грошового забезпечення, починаючи з грудня 2024 року до повного відшкодування матеріальної шкоди.

У преамбулі наказу зазначено: "Крім того перевіркою встановлено, що підполковник ОСОБА_9 , ..... вчинили дисциплінарний проступок, оскільки не здійснювали належний контроль за підпорядкованими підрозділами, що виразилось в неналежному виконанні військовослужбовцями своїх обов`язків в розрізі обліку особового складу та постійного моніторингу місця їх перебування, не перевірено достовірність даних отриманих від підпорядкованих підрозділів, маючи інформацію про вибуття військовослужбовця на лікування 09.11.2024 не вжили жодних заходів щодо перевірки та фіксації фактів прибуття військовослужбовця до лікувального закладу, що надало останньому можливість перебувати поза місцем служби та лікувального закладу з 09.11.2023 (дата вибуття) по 17.11.2023 (дата фактичної госпіталізації), а в подальшому з 01.12.2023 (дата виписки з лікувального закладу) по теперішній момент часу, а заходи щодо отримання від військовослужбовця документів, підтверджуючих госпіталізацію та здійснення стаціонарного лікування вчинено лише 28.02.2024 та вказані заходи зведено до телефонного дзвінка військовослужбовцю, що призвело до забезпечення військового командування недостовірними даними про штатну та спискову чисельність особового складу.

Вказані факти свідчать про відсутність будь-якого контролю з боку вищевказаних військовослужбовців за особовим складом та самоусунення від виконання безпосередніх обов`язків за посадою, а не вжиття вчасних перевірочних заходів та здійснення відповідних донесень про неповернення з лікування та відсутності солдата ОСОБА_10 в розташуванні підрозділу привело до здійснення надмірної сплати коштів останньому."

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо притягнення його до дисциплінарної відповідальності шляхом накладення дисциплінарного стягнення «ДОГАНА» й виплати щомісячної премії за грудень 2024 року у розмірі 90%, а також стягнення сумарно шкоду в розмірі 9675 грн. 92 коп (дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 92 копійки) шляхом утримання відповідної суми із грошового забезпечення Позивача щомісячно 20% з усіх видів грошового забезпечення, починаючи з грудня 2024 року до повного відшкодування матеріальної шкоди.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 4 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут внутрішньої служби ЗСУ).

Статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних сил України" від 24.03.1999 №551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту, за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Статтею 6 Дисциплінарного статуту установлено, що право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.

Згідно з статтею 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.

Так, згідно із статтею 83 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Статтями 84, 85 цього ж Статуту установлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що оскаржуваний наказ №929 винесений з порушенням вимог ст.85 Дисциплінарного статуту ЗСУ, згідно якої заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам - співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Так, позивач має звання підполковника, а наказ винесено майором, що нижче по рангу, а серед підписантів акту службового розслідування є прямий підлеглий позивача - старший лейтенант ОСОБА_3 .

Однак суд таке твердження вважає безпідставним, оскільки позивач проходив військову службу на посаді командира 2 десантно - штурмового батальйону військової частини, а старший лейтенант ОСОБА_3 , хоч і має нижче військове звання, однак обіймав посаду - заступник начальника фінансово економічної служби Військової частини НОМЕР_1 , тобто не є підлеглим позивача.

Окрім того, хоч наказ №929 винесено особою, чиє звання є нижчим, ніж у позивача, однак посада: т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 є вищою, ніж посада, яку обіймав позивач.

Отже, службове розслідування проведено особами, які не є підлеглими позивача, оскаржуваний наказ видано належною посадовою особою.

Статтею 85 Дисциплінарного статут закріплено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Згідно з приписами статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що підставою притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є неналежне виконання ним службових обов`язків, порушення військової дисципліни. Для притягнення військовослужбовця до такої відповідальності необхідно, щоб був зафіксований сам факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

При цьому, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та визначення ступеня вини, прийняттю рішення про накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення може передувати проведення службового розслідування.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371, затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок №608).

Згідно з абз. 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 встановлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (пункт 13 розділу ІІІ Порядку № 608).

Згідно з положеннями пункту 14 розділу ІІІ Порядку № 608 до строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає про порушення строків проведення службового розслідування.

Судом при наданні правової оцінки зазначеним твердженням позивача встановлено наступне.

Службове розслідування призначено наказом №1211 від 25 липня 2024 року, тоді як Акт службового розслідування затверджено 09 грудня 2024 року.

При цьому, у акті не зафіксовано та відповідачем не надано до суду доказів, що командиром, який призначив службове розслідування або старшим командиром, термін проведення службового розслідування було продовжено.

Враховуючи вказане, суд вважає обґрунтованими твердження позивача в цій частині.

Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника - документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.

Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення зазначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування.

Щодо підстав, що слугували прийняттю оскаржуваного наказу в частині, що стосується позивача, судом встановлено наступне.

У Акті службового розслідуванням від 09.12.2024 вказано наступне.

" 3.27 За результатами службового розслідування встановлено наступне: згідно отриманого направлення від 09.11.2023 № 1961/1748 солдат ОСОБА_2 вибув на лікування у КНП Вижницьку багатопрофільну лікарню інтенсивного лікування;

- відповідно до повідомлення КНП «Вижницька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» від 23.05.2024 № 01-22/519 солдат ОСОБА_2 у період часу з 17.11.2023 по 01.12.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні в КНП «Вижницька багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Вижницької міської ради;

- 28.02.2024 командиром 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_1 було надано завдання молодшому сержанту ОСОБА_11 отримати підтверджуючі документи стосовно лікування від військовослужбовців, що знаходяться на лікуванні в тому числі від солдата ОСОБА_2 ;

- 28.02.2024 в пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_1 , зафіксовано відсутність солдата ОСОБА_2 , що підтверджується рапортом сержанта із матеріального забезпечення 4 десантно - штурмової роти 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_11 від 28.02.2024 №1961/3580;

- фіксація факту безпідставної відсутності солдата ОСОБА_2 28.02.2024, як наслідок виключення останнього, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.02.2024 № 60, з усіх видів забезпечення з 29.02.2024 слугувало підставою отримання солдатом ОСОБА_2 надмірно сплачених коштів у вигляді грошового забезпечення, додаткової винагороди та премій за дні відсутності в місці несення служби з 10.11.2023 по 16.11.2023 та з 02.12.2023 по 27.02.2024, що підтверджено відповідним розрахунком фінансово - економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № ФЕС/237.

3.28. Відповідно до розрахунку фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 від 19.07.2024 № ФЕС/237 встановлено, що сума переплати грошового забезпечення, додаткової нагороди та премій за дні відсутності за місцем служби солдата ОСОБА_2 з 10.11.2023 по 16.11.2024 та з 02.12.2023 по 27.02.2024 складається з грошового забезпечення за вказаний період та щомісячної премії, яка виплачена солдату ОСОБА_2 , при відсутності останнього за місцем служби, за листопад - грудень 2023 року та січень 2024 року.

3.29. Виплата додаткової нагороди та премій за дні відсутності за місцем служби солдата ОСОБА_2 з 10.11.2023 по 16.11.2024 та з 02.12.2023 по 27.02.2024 яка виплачена солдату ОСОБА_2 , при відсутності останнього за місцем служби, за листопад - грудень 2023 року та січень 2024 року здійснена у відповідності до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 05.12.2023 №498, який сформовано згідно поданих даних командирами безпосереднього підрозділу, згідно яких солдата ОСОБА_2 подано до виплати додаткової винагороди за період з 01.11.2023 по 05.11.2023. "

У Акті від 09.12.2024 також зазначено:

" Як наслідок перевіркою встановлено, що підполковник ОСОБА_1 .... вчинили дисциплінарний проступок, оскільки не здійснювали належний контроль за підпорядкованими підрозділами, що виразилось в неналежному виконанні військовослужбовцями своїх обов`язків в розрізі обліку особового складу та постійним моніторингом місця і`х перебування, не перевірено достовірність даних отриманих від підпорядкованих підрозділів, маючи інформацію про вибуття військовослужбовця на лікування 09.11.2024 не вжили жодних заходів щодо перевірки та фіксації фактів прибуття військовослужбовця до лікувального закладу, що надало останньому можливість перебувати поза місцем служби та лікувального закладу з 09.11.2023 (дата вибуття) по 17.11.2023 (дата фактичної госпіталізації), а в подальшому з 01.12.2023 (дата виписки з лікувального закладу) по теперішній момент часу, а заходи щодо отримання від військовослужбовця документів, підтверджуючих госпіталізацію та здійснення стаціонарного лікування вчинено лише 28.02.2024 та вказані заходи зведено до телефонного дзвінка військовослужбовцю, що призвело до забезпечення військового командування недостовірними даними про штатну та спискову чисельність особового складу, а також довідковими відомостями стосовно особового складу, необхідними для прийняття обґрунтованих рішень щодо його подальшого службового використання; створення, ведення, поповнення і систематизація бази даних стосовно особового складу." (а.с. 135)

"3.84. Дослідивши всі матеріали службового розслідування в діях військовослужбовців, а саме: ..... підполковника ОСОБА_1 , вбачаються ознаки порушення військової дисципліни під час дії воєнного стану, що виражається в неналежному виконанні військовослужбовцями своїх обов`язків в розрізі обліку особового складу та постійним моніторингом місця їх перебування, згідно невірно поданих даних через не вжиття вчасних перевірочних заходів та здійснення відповідних донесень про неповернення з лікування та відсутності солдата ОСОБА_2 в розташуванні підрозділу, що в свою чергу привело до здійснення надмірної сплати коштів військовослужбовцю, як наслідок призвело до заподіяння матеріальної шкоди державі у розмірі 125 786,97 грн. (сто двадцять п`ять тисяч сімсот вісімдесят шість гривень 97 копійок)" (а.с. 137).

" 3.90. Причинами переплати грошового забезпечення солдату ОСОБА_2 с неналежне виконання ........ підполковником ОСОБА_1 , .... обов`язків за посадою, що виражається в неналежному обліку особового складу, моніторингу місця їх перебування, шляхом не вжиття вчасних перевірочних заходів та здійснення відповідних донесень про неповернення з лікування та відсутності солдата ОСОБА_2 в розташуванні підрозділу привели до здійснення надмірної сплати коштів останньому." (а.с. 139)

Отже, підставою для проведення службового розслідування стала переплата "грошового забезпечення, додаткової нагороди та премій за дні відсутності за місцем служби солдата ОСОБА_2 з 10.11.2023 по 16.11.2024 та з 02.12.2023 по 27.02.2024" у розмірі "125786 грн, з них основного боргу 89847,83 грн, утримані та сплачені податки 35939,14 грн" (а.с. 120).

Підставою для притягнення позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності відповідач вважає "відсутність контролю за особовим складом" (а.с. 142) та "неналежна організація обліку особового складу в окремих підрозділах військової частини НОМЕР_1 " (а.с. 143).

При цьому, в Акті службового розслідування міститься інформація, що обов`язки за посадою командира 2 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 з 19.12.2023 по 27.01.2024, з 30.01.2024 по 30.01.2024, з 19.02.2024 по 26.02.2024 здійснював підполковник ОСОБА_1 , який на теперішній часу перебуває на вказаній посаді.

Тобто, позивач не перебував на посаді командира з 10.11.2023 по 16.11.2024, та з 02.12.2023 по 18.12.2023, а із 19.12.2023 по 27.02.2024 не був постійно присутній у місці дислокації військової частини НОМЕР_1 , зокрема у зв`язку з відрядженням, відпусткою (а.с. 125) а тому, об`єктивно не міг здійснювати контроль за підлеглим особовим складом у період такої відсутності.

Однак, як вбачається з Акта від 09.12.2024, достеменно про факт відсутності солдата ОСОБА_2 у місці проходження лікування командуванню частини стало відомо лише 28.02.2024 із рапорту сержанта із матеріального забезпечення (а.с. 116).

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 №280 (далі Інструкція №280), основними завданнями обліку особового складу є, зокрема: 1) документальне відображення і військовослужбовцями та трудової Діяльності Держспецтрансслужби; 4) створення, ведення, поповнення і систематизація бази даних стосовно особового складу.

Згідно з пунктом 3 розділу І Інструкції №280 облік особового складу повинен бути безперервним, своєчасним і повним, вестися постійно за будь-яких умов діяльності військ (сил) за формами і правилами, установленими цією Інструкцією, достовірно відображати існуючу штатну і спискову чисельність особового складу, а також кількісні і якісні зміни, що відбуваються, як в цілому щодо особового складу, так і персонально стосовно кожного військовослужбовця або працівника.

Пунктом 12 розділу І Інструкції №280 передбачено, що Командири (начальники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах управління, військових частинах, установах та їх підрозділах, а також створювати для посадових осіб, які здійснюють облік особового складу, належні умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Особливості організації та ведення обліку особового складу в особливий період визначені розділом ХІІ Інструкції №280.

У п. 16 розділу ХІІ Інструкції №280 вказано, що командири відділень, взводів, рот, батарей, відповідних їм підрозділів, а також командири підрозділів і служб кораблів (суден) усіх рангів зобов`язані:

1) перевіряти наявність особового складу перед початком маршу, під час привалів і після їх завершення, перед початком, під час та після завершення бойових дій;

2) незалежно від обставин знати про кожного військовослужбовця, що вибув зі строю: причину вибуття, коли, де, за яких обставин це трапилося;

3) щодня і після кожного бою доповідати своєму безпосередньому командиру про наявність і втрати особового складу.

Так, згідно з ст. 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

При цьому, відповідно до ст. 102. Статуту внутрішньої служби ЗСУ, командир батальйону (корабля 3 рангу) зобов`язаний:

підтримувати особовий склад батальйону (корабля), озброєння, бойову та іншу техніку у бойовій готовності;

керувати розробленням і виконанням плану бойової підготовки батальйону (корабля);

організовувати й керувати бойовою підготовкою та вихованням особового складу батальйону (корабля), проводити заняття зі штабом, військовослужбовцями офіцерського, сержантського (старшинського) складу батальйону (корабля), а також навчання й заняття з підрозділами батальйону (корабля);

знати тактику дій батальйону в різних видах бою, управляти підрозділами під час навчання і в бою;

знати й уміло володіти всіма видами зброї і техніки батальйону, організовувати правильне їх зберігання, експлуатацію та обслуговування і не менше ніж один раз на три місяці особисто перевіряти їх наявність, стан та облік (командирові корабля - не менше ніж один раз на два місяці проводити огляд корабля, не менше ніж один раз на місяць - огляд його озброєння, боєприпасів та технічних засобів, здійснювати щоденний обхід корабля);

постійно вдосконалювати свої спеціальні й методичні навички, подавати приклад підлеглим зразковим виконанням військового обов`язку;

з повагою ставитися до підлеглих, дбати про виховання молодих офіцерів, військовослужбовців сержантського (старшинського) складу і про згуртування військового колективу;

знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського, сержантського (старшинського) складу батальйону (корабля), постійно вести роботу з їх виховання і вдосконалення підготовки за спеціальністю;

виховувати особовий склад батальйону (корабля) в дусі поваги до військової служби, бережливого ставлення до озброєння, бойової та іншої техніки і майна, піклуватися про підлеглих, періодично бути присутнім на ранковому підйомі та вечірній повірці; дбати про здоров`я підлеглих, вживати необхідних заходів до його зміцнення;

здійснювати добір кандидатів для прийняття на військову службу за контрактом на посади рядового, сержантського (старшинського) складу, кандидатів для вступу до вищих військових навчальних закладів; перевіряти відповідність кандидатів для призначення на вакантні посади рядового, сержантського (старшинського) складу визначеним вимогам до таких посад;

виховувати у військових колективах відвертість, взаємну довіру та повагу;

щомісяця підбивати підсумки стану бойової підготовки, військової дисципліни, внутрішнього порядку, озброєння і техніки;

стежити за утриманням і правильною експлуатацією будинків і приміщень, відведених для батальйону, за чистотою території, закріпленої за батальйоном, у тому числі ділянки території парку (на кораблі - оглядати жилі та службові приміщення, постійно стежити за справністю корпусу корабля), а також проведенням заходів пожежної безпеки;

здійснювати заходи щодо запобігання катастрофам, аваріям, поломкам озброєння і техніки (забезпечення живучості корабля й безпеки його плавання), а також вимагати додержання заходів безпеки під час роботи з озброєнням, боєприпасами, бойовою та іншою технікою, проведення занять, стрільб, навчань і робіт;

підтримувати внутрішній порядок, організовувати охорону розташування батальйону (охорону корабля), перевіряти несення вартової та внутрішньої (на кораблі - чергової і вахтової) служб особовим складом батальйону (корабля);

керувати господарством батальйону (корабля).

Отже, на позивача, який обіймав у спірний період посаду командира батальйону, Статутом внутрішньої служби ЗСУ не покладено обов`язку здійснювати облік особового складу та постійний моніторинг місця їх перебування.

Окрім того, за приписами ст. 261 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, встановлено, що начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули.

Отже, за приписами статей 260 та 262 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, інформацію про прибуття на стаціонарне лікування та про вибуття з нього, медичний заклад повідомляє командира військової частини, а не командира батальйону.

Службовим розслідуванням не встановлено, не долучено до матеріалів службового розслідування та не підтверджено відповідними доказами факт обізнаності позивача про те, що у період з грудня 2023 року по 27.02.2024 відсутні відомості про перебування на стаціонарному лікуванні солдата ОСОБА_2 ..

Суд також зауважує, що у Акті службового розслідування від 09.12.2024 у розділі "Вина військовослужбовців" вказано, що, зокрема, позивач порушив наступні вимоги закону, при цьому, вказується лише на норми Дисциплінарного статуту, Статуту внутрішньої служби ЗСУ, Інструкції №280, Порядку №260, однак не зазначається у чому саме ці порушення полягають ( а.с. 144-148).

Норми, які на думку відповідача, порушені позивачем містять загальні визначення з великим переліком обов`язків та принципів, яких має дотримуватися військовослужбовець.

Відповідачем ні в Акті, ні в оскаржуваному наказі не конкретизовані протиправні дії позивача щодо кожного порушення зазначених статей, що свідчить про формальних підхід командира при накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 .

На думку суду, відповідачем при визначенні порушених позивачем норм не дотримано принципу юридичної визначеності.

Юридичну визначеність необхідно розуміти через такі її складові: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (законні очікування).

Таким чином, юридична визначеність передбачає, що законодавець повинен прагнути до чіткості та зрозумілості у викладенні норм права. Кожна особа відповідно до конкретних обставин має орієнтуватися в тому, яка саме норма права застосовується у певному випадку, та мати чітке розуміння щодо настання конкретних правових наслідків у відповідних правовідносинах з огляду на розумну та передбачувану стабільність норм права (абзаци четвертий - шостий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20 червня 2019 року № 6-р/2019) [2].

Конституційний Суд України виходить із того, що принцип правової визначеності не виключає визнання за органом державної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 1-2/2016).

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 вказано, що юридичну визначеність слід розуміти через такі її складові елементи: чіткість, зрозумілість, однозначність норм права; право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування). Правова визначеність та принцип верховенства права є взаємопов`язаними, оскільки правова визначеність спрямована на чіткість та передбачуваність правового статусу особи, дій органів державної влади, їх посадових та службових осіб, недопущення безпідставного порушення чи обмеження прав і свобод людини і громадянина.

Повертаючись до спірних правовідносин, суд зазначає, що посилання на норми статей, які містять загальні визначення позбавляє позивача можливості зрозуміти за що саме він має нести відповідальність та як не допустити аналогічних ситуацій у майбутньому.

Крім цього, з Акту також є незрозумілим зв`язок із діями позивача, причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушенню та визначеними в порушення нормами.

Суд вважає за необхідне наголосити, що підставою для дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, склад якого включає суб`єкт, суб`єктивну сторону, об`єкт і об`єктивну сторону.

Для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності необхідно, щоб був зафіксований факт порушення, вину військовослужбовця повністю доведено, встановлено ступінь його вини та з`ясовано причини і умови, що сприяли вчиненню ним правопорушення.

Однак відповідачем не доведене обґрунтованість накладення на позивача дисциплінарного стягнення у виді «догана» за порушення статей 4, 11, 16, 88 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV та статей 1, 2, З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, пунктів 2, З, 12, 13, 14 Розділу І, пунктів 18, 19,20, 21, 34, 38 Розділу II, пункту З Розділу IV, пункту 16 Розділу XII Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, пункту 15 Розділу І, пункту 5 розділу XVI, пункту 15 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, у відповідності до статей 48, 54, 83, 84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV, у зв`язку із чим наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2024 №929 «Про результати службового розслідування по фактом надмірно сплачених коштів солдату ОСОБА_2 » про притягнення до дисціплінарної відповідальності, накладення дисциплінарного стягнення «Догана» в частинах, що стосуються підполковника ОСОБА_1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині виплати щомісячної премії за грудень 2024 року у розмірі 90% та в частині стягнення сумарно шкоду в розмірі 9675 грн. 92 коп (дев`ять тисяч шістсот сімдесят п`ять гривень 92 копійки) шляхом утримання відповідної суми із грошового забезпечення Позивача щомісячно 20% з усіх видів грошового забезпечення, починаючи з грудня 2024 року до повного відшкодування матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Виплата премії військовослужбовцям є складовою грошового забезпечення та здійснюється відповідно до наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі Наказ № 260).

Відповідно до п. 1 розділу XVI Наказу № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.

Абзацом 2 пункту 4 розділу XVI Наказу № 260 передбачено, що при порушенні військової дисципліни або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, незадовільному виконанні службових обов`язків, виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється в таких розмірах: у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення «догана», оголошеного письмовим наказом (розпорядженням) командира військової частини (керівника органу військового управління) або у разі притягнення військовослужбовця наказом відповідного керівника до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, під час виконання ними службових обов`язків, яка призвела до матеріальних збитків на загальну суму більше одного до чотирьох прожиткових мінімумів включно, установлених для працездатних осіб на день видання наказу про притягнення особи до матеріальної відповідальності, - 90 відсотків встановленого розміру щомісячної премії;

З аналізу наведених правових норм вбачається, що позбавлення військовослужбовців премій, додаткових винагород ставиться у залежність від скоєння ними дисциплінарних правопорушень та/або накладення дисциплінарних стягнень.

Суд виходить з того, що позбавлення позивача премії за грудень 2024 року є прямим наслідком притягнення його до дисциплінарної відповідальності згідно з оскаржуваним наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.12.2024 №929.

Відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (далі - Закон) (частина перша статті 10 Закону №160-ІХ).

Відповідно до статті 13 Закону №160-ІХ, стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.

Суми, стягнені відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України на відповідний рік, спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої військовій частині, установі, організації, закладу, з урахуванням фактичних витрат на відновлення або придбання військового та іншого майна, а суми, що залишилися після здійснення такого відшкодування, перераховуються до Державного бюджету України.

У свою чергу, згідно з частиною 1 статті 14 Закону наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.

У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ (частина 3 статті 14 Закону).

Враховуючи ту обставину, що судом за результатом розгляду спору встановлено протиправність наказу відповідача щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення "Догана", суд вважає, що позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, оскільки безпосередньо пов`язані з притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності згідно такого наказу.

Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010).

Згідно частини 1 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права. Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 10 частини 2. статті 245 КАС України встановлено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Водночас, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Враховуючи вказані норми, суд, з метою захисту порушених прав позивача вважає за необхідне задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування наказу №929 від 10.02.2024 в частині, що стосується позивача, оскільки позовні вимоги, вказані позивачем у п. 1 прохальної частини позову відображено у оскаржуваному наказі.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У зв`язку з відсутністю документально підтверджених судових витрат по даній справі, питання про їх розподіл судом не розглядається

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та скасування наказу.

Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 10 грудня 2024 року №929 в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

26.06.25