Справа № 495/2519/25
Суддя: Гелла С. В.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/2519/25

Номер провадження 2-а/495/45/2025

17 червня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі

головуючого судді Гелла С.В.,

за участі секретаря судового засідання Гасанзаде М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крамаренко Юрій Валерійовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасуваннях постанови про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крамаренко Ю.В. звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: скасувати постанову про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП від 04.04.2025 року №3069, винесену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 , за матеріалами адміністративної справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 25 500 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення.

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1.1.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 квітня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 3069 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до постанови військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 о 17:30 03 квітня 2025 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для подання заяви щодо отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі пункту 4 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, де згідно з відомостями Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів встановлено, що останній, в порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, своєю бездіяльністю, без поважних причин, ухилився від вчинення дій щодо з`явлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для визначення призначення на особливий період, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період. Суть правопорушенням відповідачем зазначено, що стаття 65 Конституції України встановлює обов`язок громадян щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який втілюється у проходженні громадянами військової служби відповідно до закону. Згідно з частиною третьою статті 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовий обов`язок включає, серед іншого, дотримання правил військового обліку. Відповідно до п.п. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, визначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.Як зазначає відповідач, згідно з частиною першою статті 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію громадяни України зобов`язані з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду. Згідно з частиною третьою статті 22 згаданого закону під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у зазначені у ній місце та строк. Обов`язок неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей закріплений ст. 68 Конституції України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Оскаржуваною постановою встановлено, що ОСОБА_1 останній раз проходив медичний огляд для визначення придатності для військової служби 13.05.2008 року, за період проведення мобілізації жодного разу до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не з`являвся, систематично ухилявся від отримання повістки про виклик, неодноразово керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ініціювались заходи впливу стосовно військовозобов`язаного - направлялись до поліції звернення щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення ОСОБА_1 до ТЦК та СП. Більш того, ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 лише після того, як йому стало відомо про зміни в законодавстві щодо особистого подання заяви на отримання права на відстрочку під час мобілізації, особливий період. Отже, своєю бездіяльністю ОСОБА_1 ухилився від вчинення дій щодо з`явлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для визначення призначення на особливий період, що являється його обов`язком відповідно до вимог законодавства України. На підставі викладених обставин та матеріалів адміністративної справи відповідач робить висновок про існування достатніх підстав вважати, що вина правопорушника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП доведена у повній мірі та застосував адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у сумі складає 25 500,00 грн.

1.2.14.05.2025 року представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позовних вимог позивача у повному обсязі з огляду на наступне.

Позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 на військово-обліковій спеціальності 500200, молодшого офіцерського складу у військовому званні лейтенанти, що підтверджується долученим до відзиву витягом з застосунку «Резерв +». Позивач у позові зазначає про нібито наявний виклик щодо нього до ТЦК, оформленого у вигляді повістки у якій зазначено строк та місце прибуття, вказане спростовується самими матеріалами справи, а саме протоколом про адміністративне правопорушення №1253/657 від 04.04.2025 року, складеним відносно позивача за ч.3 ст. 210-1 КУпАП, де зазначено, що останній ознайомлений зі своїми правами та обов`язками, передбаченими ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, про що свідчить його власноруч наведений підпис. Згідно наданих пояснень, позивач ознайомлений з протоколом, просив розглянути справу в день складання, а саме 04.04.2025 року. Окрім того, в матеріалах справи міститься повістка №2472501, з якою позивач також ознайомлений, копію протоколу та постанови №3069 віл 04.04.2025 року він отримав, що підтверджується його підписом. Згідно наданого позивачем витягу з Резерв +, який долучено до матеріалів справи, позивач вказав адресу проживання АДРЕСА_1 , куди й направлялись повістки про виклик, проте відповідно до довідки «Ф.20» повернуті, у зв`язку з відсутністю адреса.

Щодо позицій позивача про нібито відсутність мотивування в частинні накладення адміністративного стягнення у виді штрафу максимального розміру 25 500 гривень. В постанові №3069 від 04.04.2025 року вказано, що позивач останній раз проходив медичний огляд для визначення придатності до військової служби 13.05.2008, за період проведення мобілізації, незважаючи на наявність обов`язку, жодного разу до ТЦК та СП не з`явився, систематично ухилявся від отримання повістки про виклик, що підтверджується рапортом майора ОСОБА_4 , згідно якого позивач при спробі вручення повістки на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних, біля свого місця проживання зачинився в автомобілі. Окрім того відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, з метою доставлення позивача для складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, направлялись відповідні звернення. За період проведення мобілізації позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 лише після внесення змін до законодавства України, щодо необхідності особистого подання заяви на отримання права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особистий період.

1.3.30.05.2025 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що у своєму відзиві відповідач посилається на нібито ознайомлення позивача із повісткою № 2472501 від 16.02.2025 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 на 01.03.2025 року о 14 год. 00 хв. для уточнення даних. Втім під час ознайомлення з протоколом вказана повістка позивачу в дійсності не пред`являлася. Разом з тим, в даному випадку вирішальним є не те, чи ознайомився позивач із повісткою під час складання протоколу про адміністративне правопорушення або під час його розгляду, а чи дійсно він знав про її існування перед датою його виклику.Згідно з доданою до відзиву копією повістки № 2472501 від 16.02.2025 року остання виписана з метою уточнення даних. При цьому оскаржувана постанова про адміністративне правопорушення у своїй мотивувальній частині не містить жодних доводів з приводу того, які саме дані не були уточнені військовозобов`язаною особою внаслідок її неявки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Переконані, що така інформація за даних обставин обов`язково має зазначатися з огляду на приписи частини четвертої статті 210 КУпАП, яка містить примітку до положень статей 210 та 210-1 КУпАП. Згідно з нею, застосування остінніх виключається у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками,адміністраторами) яких є державні органи.Втім оскаржувана як постанова, так й протокол про адміністративне правопорушення не містять доказової інформації про те, що відповідачем вживалися залежні від нього заходи щодо отримання необхідних персональних даних військовозобов`язаного з перелічених інформаційних систем і баз даних, і такі заходи виявилися безрезультатними.Відтак відповідачем не враховано приписів примітки до статті 210 КУпАП, положення якої в рівній мірі розповсюджуються й на випадки, передбачені статтею 210-1 КУпАП, не досліджено вичерпності обставин для застосування заходів адміністративної відповідальності, внаслідок чого ухвалено передчасне та необґрунтоване рішення.

2. Рух справи у суді.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.2025 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 17.06.2025 року.

У судове засідання призначене на 17.06.2025 року сторони не з`явились.

16.06.2025 року представник позивача адвокат Крамаренко Ю.В. подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі; відповідно до раніше поданого відзиву просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

3. Встановлені судом обставини справи, норми права, які застосував суд.

Стаття 9 КУпАП передбачає, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно зі статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Стаття 251 КУпАП передбачає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до статті 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і за статтею 210 КУпАП.

Судом встановлено, що 04 квітня 2025 року т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , підполковником ОСОБА_2 винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 3069 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказаною постановою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500,00 грн.

Позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 на військово-обліковій спеціальності 500200, молодшого офіцерського складу у військовому званні лейтенанти, що підтверджується долученим до відзиву витягом з застосунку «Резерв +».

Відповідно до наданих пояснень, позивач ознайомлений з протоколом, просив розглянути справа в день складання, а саме 04.04.2025 року. Окрім того, в матеріалах справи міститься повістка №2472501, з якою позивач також ознайомлений, копію протоколу та постанови №3069 віл 04.04.2025 року він отримав, що підтверджується його підписом. Згідно наданого позивачем витягу з Резерв +, який долучено до матеріалів справи, позивач вказав адресу проживання АДРЕСА_1 , куди й направлялись повістки про виклик, проте відповідно до довідки «Ф.20» повернуті, у зв`язку з відсутністю адреса.

В постанові по справі про адміністративне правопорушення №3069 від 04.04.2025 року вказано, що позивач останній раз проходив медичний огляд для визначення придатності до військової служби 13.05.2008, за період проведення мобілізації, незважаючи на наявність обов`язку, жодного разу до ТЦК та СП не з`явився, систематично ухилявся від отримання повістки про виклик, що підтверджується рапортом майора ОСОБА_4 , згідно якого позивач при спробі вручення повістки на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення військово-облікових даних, біля свого місця проживання зачинився в автомобілі.

Окрім того, відповідно до вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, з метою доставлення позивача для складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, направлялись відповідні звернення. За період проведення мобілізації позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 лише після внесення змін до законодавства України, щодо необхідності особистого подання заяви на отримання права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особистий період.

Вказані вище обставини дають підстави стверджувати, що позивач злісно ухилявся від виконання обов`язку щодо захисту Батьківщини.

На глибоке переконання суду, з початку повномасштабної війни військовозобов`язані громадяни України не повинні чекати на окремий виклик, а зобов`язані самостійно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

Окрім того, суд звертає увагу,що позивач має військове звання «лейтенант», відноситься до молодшого офіцерського складу, що свідчить про те, що проходив навчання на військовій кафедрі, має відповідні знання у військовій справі та склав присягу на захист Батьківщини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до положень статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП.

Статтею 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Частиною третьої цієї статті КУпАП передбачено особливо кваліфікований склад цього проступку, який полягає у вчиненні дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 6 грудня 1991 року№ 1932-XII особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, 17 березня 2014 року оприлюднено Указ Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154.

Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі №2232) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України (частина перша). Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга). Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (частина третя).

Отже, військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст.62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, за приписами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У відповідності до ч.3ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними і необґрунтованими та є такими, що повністю спростовуються відзивом та долученими доказами представника відповідача.

Відповідно до ч.1ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Зважаючи на те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, відповідно дост.139 КАС України, судові витрати, позивачу не відшкодовуються.

На підставі наведеного, керуючись статтями2,5,9,72,73,77,78,134,139,241-246,250,255,268-272,286,295,297 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Крамаренко Юрій Валерійовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення залишити без задоволення, а постанову тимчасово виконуючого обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №3069 від 04.04.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210 КУпАП без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ІНФОРМАЦІЯ_5 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Суддя С.В. Гелла