Справа № 420/13074/25
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бездрабка О.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій (з урахуванням уточнених позовних вимог) просить:

- визнати протиправними дію Управління пенсійного фонду України в Одеській області та Рішення відділу з питань призначення та перерахунку пенсії військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного Управління Пенсійного Фонду України в Одеській області від 19.03.2025 р. №109 "Про відмову в призначенні пенсії", якими відмовлено у призначені мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненому із військової служби у званні офіцера Збройних Сил України "капітан" та маючому довічну (безстрокову) інвалідність пов`язану із проходженням військової служби, пенсії (пенсійне забезпечення) передбаченої п."б" ч.1 ст.21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ;

- зобов`язати Управління пенсійного фонду України в Одеській області призначити мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненому із військової служби у званні офіцера Збройних Сил України "капітан" та маючому довічну (безстрокову) інвалідність пов`язану із проходженням військової служби, пенсію (пенсійне забезпечення) відповідно до п. "б" ч.1 ст.21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ, та провести мені, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільненому із військової служби у званні офіцера Збройних Сил України "капітан" та маючому довічну (безстрокову) інвалідність пов`язану із проходженням військової служби, розрахунок/перерахунок пенсії (пенсійне забезпечення) на 14.01.2025 р.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивач є інвалідом ІІІ групи й отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 14.01.2025 р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, в якій просив взамін призначеної йому пенсії призначити ОСОБА_1 пенсію як особі, звільненої із військової служби у званні офіцера "капітан". За результатами розгляду цієї заяви ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання та документи для призначення позивачу пенсії, передбаченої Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб". Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.03.2025 р. № 103 позивачу відмовлено в призначенні цього виду пенсії. Позивач вважає, що дане рішення ґрунтується на невірних висновках відповідача та є незаконним щодо реалізації його права на пенсію як особи, яка звільнена з військової служби у званні офіцера "капітан", та має встановлену інвалідність внаслідок хвороби отриманої під час такої військової служби.

Ухвалою від 02.05.2025 р. позовну заяву позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк на усунення недоліків, а саме: позовної заяви у новій редакції у відповідності до вимог ст.160 КАС України; належним чином засвідчених копій додатків до позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.

07.05.2025 р. позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, до якої долучив позовну заяву у новій редакції.

Ухвалою від 12.05.2025 р. продовжено позивачу строк для усунення недоліків поданої позовної заяви - десять днів з моменту отримання ухвали суду.

13.05.2025 р. позивач подав до суду заяву про усунення недоліків, до якої долучив позовну заяву у новій редакції

Ухвалою від 16.05.2025 р. відкрито спрощене провадження у справі та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подачі відзиву на позовну заяву.

02.06.2025 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити в задоволенні позову. Вказує на те, що оскаржуване рішення є правомірним, оскільки на день позбавлення військового звання позивач не був визнаний особою з інвалідністю з причин, визначених у ст.18 Закону № 2262-ХІІ та не мав права на пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 2262-ХІІ. Також вказує, що для призначення пенсії згідно з п.2 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 р. № 3-1, до заяви про призначення пенсії по інвалідності подаються документи, зокрема, грошовий атестат, який листом від 20.03.2025 р. № 1500-0310-8/65049 повернутий відповідачем до ІНФОРМАЦІЯ_2 на доопрацювання у зв`язку з невідповідністю вказаного у ньому звання та надбавки за вислугу років. Враховуючи вищезазначене, Головним управлінням прийнято рішення від 19.03.2025 р. № 109 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до ст.1-2, 5, 5-1, 18-19 та 43 Закону № 2262 та п.2 розділу ІІ Порядку № 3-1 у зв`язку з відсутністю правових підстав.

З урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 19.07.2003 р. по 29.06.2012 р. проходив військову службу та 23.06.2012 р. йому за наказом командувача сухопутних військ ЗС України від 23.06.2012 р. № 300 присвоєно чергове військове звання "капітан".

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26.07.2013 р. по справі № 1-177/2011 позивача визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.191, ч.2 ст.368, ч.2 ст.424 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 (три) роки з конфіскацією майна, з позбавленням відповідно до вимог ст.54 КК України військового звання "старший лейтенант". На підстав ст.75 КК України позивача звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком 2 (два) роки.

Згідно витягу із протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24.05.2019 р. № 206, позивачу діагностовано "контрактуру Дюпюітрена ІV-V пальців правої китиці з незначним порушенням функції захвату китиці", що підтверджено медичними та військово-обліковими документами. Також зазначено, що захворювання пов`язане із проходженням військової служби.

За довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 242679 від 28.05.2019 р. позивачу діагностовано третю групу інвалідності.

Відповідно до пенсійного посвідчення позивача, ОСОБА_1 призначено довічно пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 р. по справі № 420/18587/21, яке набрало законної сили 29.08.2022 р., визнано протиправним та скасовано наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 в Одеській області в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 в Одеській області №11-ос від 19.06.2018 р. про присвоєння військового звання "солдат"; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 Міністерства обopoни України в Одеській області в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 в Одеській області відновити ОСОБА_1 , військове звання " ІНФОРМАЦІЯ_6 ", присвоєне Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України № 300 вiд 23.06.2012 р., з наданням відповідного військового квитка.

14.01.2025 р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, в якій просив призначити йому пенсію по інвалідності згідно п."б" ч.1 ст.21 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ.

Дана заява поданням ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.03.2025 р. № 106248 направлена до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішеннями відповідача від 19.03.2025 р. № 109 позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності за Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ. Відмовляючи у призначенні позивачу вказаного виду пенсії, відповідач зазначив, що позивач на день позбавлення військового звання не був визнаний особою з інвалідністю з причин, визначених у ст.18 Закону № 2262-ХІІ та не мав права на пенсію по інвалідності відповідно до цього нормативно-правового акту. Крім того, відповідач, посилаючись на приписи п.2 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 30.01.2007 р. № 3-1, вказав про недоліки грошового атестата щодо суперечностей вказаного військового звання та набавки за вислугу років.

Листом від 20.03.2025 р. № 1500-0310-8/65049 відповідачем повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_2 на доопрацювання грошовий атестат ОСОБА_1 від 24.01.2023 р. № 125 у зв`язку з невідповідністю вказаного звання та надбавки за вислугу років згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2012 р. № 160.

Вважаючи дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступних приписів законодавства.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (ст.ст.22, 64 Конституції України).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996 р., ратифікована Законом України від 14.09.2006 р. № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 р. (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (п.23 ч.І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел з 01.01.2004 р. визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який прийнятий на зміну положенням Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII).

Згідно ст.1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

За приписами ст.4 Закону № 1788-XII умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ). Їм надається також право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом, незалежно від місця проходження військової служби. При цьому всі види грошового забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських враховуються нарівні із заробітною платою робітників і службовців.

Судом встановлено, що позивач звільнений з військової служби та є інвалідом ІІІ групи, у зв`язку із чим перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області й отримує пенсію по інвалідності за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 1 Закону № 2262-ХІІ визначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років. Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Відповідно до ст.1-1 Закону № 2262-ХІІ законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Частиною 2 статті 5 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що на підставах, установлених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", призначаються також пенсії особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, позбавленим військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці), а також звільненим зі служби у зв`язку із засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, та членам їх сімей.

Зміст ст.5 Закону № 2262-ХІІ особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які позбавлені військових або спеціальних звань, пенсії призначаються на умовах і в порядку, що визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, законодавцем встановлено обмеження щодо призначення (виплати) пенсії відповідно до Закону № 2262-ХІІ особам, які хоч і мають право на пенсію за цим Законом, проте позбавлені військових або спеціальних звань; такі особи мають право на пенсійні виплати відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.03.2018 р. у справі № 201/1877/16-а.

Відповідно до ст.5-1 Закону № 2262-ХІІ особам, звільненим з військової служби, та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, поновленим у військовому (спеціальному) званні, крім осіб, звільнених зі служби у зв`язку із засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, пенсії призначаються на умовах і за нормами, встановленими цим Законом, якщо вони на день позбавлення військового (спеціального) звання мали право на пенсію за вислугу років або по інвалідності.

Із системного аналізу наведених норм слідує, що особи, позбавлені військових або спеціальних звань (у тому числі під час перебування їх у запасі або у відставці), мають право на отримання пенсії лише відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а, отже, втрачають право на пенсійне забезпечення згідно із Законом № 2262-ХІІ (у разі призначення такої).

Разом з тим, такі особи набувають право на пенсію за спеціальним Законом № 2262-ХІІ за двох взаємопов`язаних умов: 1) поновлення військового (спеціального) звання, крім осіб, звільнених зі служби у зв`язку засудженням за умисний злочин, вчинений з використанням свого посадового становища; 2) наявність на день на день позбавлення військового (спеціального) звання право на пенсію за вислугу років або по інвалідності.

Статтею 18 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби чи під час перебування в полоні або заручником, якщо полонення чи захоплення заручником не було добровільним і особа, яка має право на пенсію за цим Законом, перебуваючи в полоні або заручником, не вчинила злочину проти миру і людства.

Згідно ст.19 Закону № 2262-ХІІ групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.

За приписами ст.20 Закону № 2262-ХІІ залежно від причини інвалідності особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом поділяються на такі категорії:

а) особи з інвалідністю внаслідок війни - при настанні інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю у бойових діях у мирний час, а також інші особи, зазначені у статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

б) інші особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - при настанні інвалідності внаслідок каліцтва, одержаного в результаті нещасного випадку, не пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби.

Відповідно до ст.21 Закону № 2262-ХІІ пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Положеннями ч.1-3 ст.43 Закону № 2262-ХІІ визначено, що пенсії, які призначаються відповідно до цього Закону особам із числа військовослужбовців строкової служби та членам їх сімей, обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, який одержували військовослужбовці до призову на строкову військову службу чи після звільнення з військової служби до звернення за пенсією, або до середньомісячного грошового забезпечення, одержуваного військовослужбовцями в період проходження військової служби за контрактом. При цьому середньомісячний заробіток (грошове забезпечення) для обчислення їм пенсій визначається в порядку, встановленому Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Особам із числа військовослужбовців строкової служби, які до призову на строкову військову службу та після звільнення з військової служби не працювали і не перебували на військовій службі за контрактом, та членам їх сімей пенсії встановлюються у мінімальних розмірах, передбачених відповідно статтями 22 і 37 цього Закону.

Пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Матеріалами справи підтверджено, що вироком Яворівського районного суду Львівської області від 26.07.2013 р. по справі № 1-177/2011 позивача позбавлено військового звання. Однак, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.07.2022 р. по справі № 420/18587/21 зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_5 Міністерства обopoни України в Одеській області в особі ІНФОРМАЦІЯ_4 в Одеській області відновити ОСОБА_1 , військове звання " ІНФОРМАЦІЯ_6 ", присвоєне Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України № 300 вiд 23.06.2012 р., з наданням відповідного військового квитка.

Відповідач, відмовляючи позивачу у призначенні пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ, підтвердив наявність першої умови, однак заперечив щодо наявності другої, вказавши, що позивач не має право на призначення даного виду пенсії, оскільки на момент позбавлення військового (спеціального) звання не набув права на отримання пенсії по інвалідності.

Суд відхиляє дані доводи відповідача та наголошує, що реалізація конституційного права позивача на належне соціальне забезпечення у зв`язку із інвалідністю шляхом призначення пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ не залежить виключно від наявності документального підтвердження інвалідності позивача на момент позбавлення військового (спеціального) звання. Керуючись принципом соціальної справедливості, суд зазначає, що остання також можлива у разі наявності в особи підстав (захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, пов`язаних із проходженням військової служби) для встановлення такої інвалідності навіть за умови відсутності безпосереднього документального підтвердження на момент позбавлення військового (спеціального) звання.

Так, з матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач позбавлений військового (спеціального) звання в 2013 році, а інвалідність ОСОБА_1 встановлена в 2019 році. Разом з тим, згідно витягу із протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 24.05.2019 р. № 206, захворювання позивача, що обумовили інвалідність останнього, пов`язане із проходженням військової служби, тобто існували на момент позбавлення останнього військового (спеціального) звання.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність у позивача й другої умови для призначення йому пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ.

Крім того, як підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ відповідач вказує на недоліки грошового атестату ОСОБА_1 від 24.01.2023 р. № 125 у зв`язку з невідповідністю військового звання та надбавки за вислугу років згідно із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29.06.2012 р. № 160, які суд відхиляє з огляду на наступне.

Згідно п.п.1, 2, 5 розділу І Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 р. № 3-1 (далі - Порядок № 3-1), військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - Закон) (членам їх сімей), пенсії згідно із Законом призначаються і виплачуються головними управліннями Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі

До заяви про призначення пенсії за вислугу років, по інвалідності додаються такі документи:

1) подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом (структурним підрозділом) (додаток 7 до цього Порядку);

2) витяги з наказів про звільнення та (або) виключення зі списків особового складу (за винятком осіб, окремі періоди проходження служби яких не підлягають розголошенню) або їх копії;

3) розрахунок вислуги років для призначення пенсії / виписка з розрахунку вислуги років для призначення пенсії або їх копії (за винятком осіб, окремі періоди проходження служби яких не підлягають розголошенню);

4) грошовий атестат та довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення та премію для призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (додаток 8 до цього Порядку);

5) військово-медичні документи про стан здоров`я звільненої особи (за винятком осіб, які не проходили військово-лікарську комісію);

6) документи про страховий стаж особи, які передбачені підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07 липня 2014 року № 13-1) (далі - Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") (для призначення пенсії згідно з пунктом "б" статті 12 Закону);

7) документи, що підтверджують право на встановлення особі надбавок, підвищень та інших доплат (за наявності), які передбачені пунктом 4 цього розділу;

8) заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення російської федерації як одержувач пенсії.

Переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення виплати пенсії здійснюються за документами, що є в пенсійній справі особи та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії, та з урахуванням додатково наданих документів.

При переведенні з одного виду пенсії на інший, поновленні виплати пенсії особа може додатково подати документи про обставини, що впливають на розмір пенсії (наприклад, зміна кількості членів сім`ї, які перебували на утриманні пенсіонера чи померлого годувальника, виникнення (втрата) права на надбавку, підвищення та інші доплати).

Громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримали громадянства Російської Федерації та не одержують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації.

При переведенні на пенсію по інвалідності орган, що призначає пенсію, додає до заяви виписку з акта огляду МСЕК про встановлення або зміну групи інвалідності.

У разі одержання заявником пенсії (допомоги), призначеної за іншими законами, орган, що призначає пенсію, додає до заяви відомості про розмір одержуваної пенсії (допомоги), строки її виплати.

За приписами розділу ІІ Порядку № 3-1 уповноважений орган (структурний підрозділ) у 10-денний строк з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і подання про призначення пенсії і направляє до органу, що призначає пенсії. Уповноважений орган (структурний підрозділ) надає допомогу особі в одержанні необхідних для призначення пенсії документів. У разі якщо підготовлено не всі необхідні документи для призначення пенсії, то подаються наявні, а документи, яких не вистачає, подаються додатково. Копії документів, необхідних для призначення пенсії, що подаються уповноваженим органом (структурним підрозділом) до органу, що призначає пенсію, мають бути завірені цим уповноваженим органом (структурним підрозділом) або органом, в якому особа проходила військову службу (службу), в установленому порядку.

Відповідно до положень п.5 Розділу ІІІ Порядку № 3-1 рішення за результатами розгляду заяви про призначення, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший приймається з урахуванням, зокрема, якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі цих документів. При надходженні документів, про необхідність надання яких у визначений строк було письмово повідомлено заявника, розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження таких документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується за заявою особи з урахуванням строків, передбачених частиною другою статті 51 Закону.

За наведеного правового регулювання, суд приходить до висновку, що необхідною умовою для призначення відповідачем пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ є направлення уповноваженим органом подання разом із заявою позивача про призначення пенсії разом із оформленим цим органом пакетом необхідних документів.

При цьому, законодавець недоліки у документах, які мають значення для призначення розміру пенсії, не відносить до підстав для відмови у призначенні особи пенсії у разі попереднього встановлення в останньої такого права. Навпаки, на законодавчому рівні закріплена можливість повторного перегляду розміру такої пенсії після отримання відповідних документів.

Судом встановлено, що позивач, дотримуючись положень Порядку № 3-1, звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про призначення пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ, у зв`язку з чим вказаним органом сформовано подання та пакет документів ОСОБА_1 , який направлено до відповідача. Під час розгляду останніх відповідачем встановлено невідповідність грошового атестату й направлено останній на доопрацювання.

На підставі наведеного, враховуючи, що позивач має право на призначення пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ й дотримався вимог Порядку № 3-1, суд зазначає, що недоліки оформлення грошового атестату, згідно приписів п.5 Розділу ІІІ Порядку № 3-1, не є підставою для відмови у призначенні даного виду пенсії.

Таким чином, відповідачем під час прийняття рішення від 19.02.2025 р. № 109 про відмову у призначенні позивачу пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ не враховано усі обставини, що мають значення для призначення даного виду пенсії, як наслідок, відповідач допустив неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів та, відповідно, та прийняв необґрунтоване рішення про відмову.

Отже, керуючись ст.5 КАС України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту у даних спірних правовідносинах є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 19.02.2025 р. № 109.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ з 14.01.2025 р. суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з п.1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень, прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ з огляду на відсутність документального підтвердження інвалідності позивача на момент позбавлення його військового (спеціального) звання, водночас судом встановлено протилежне, а також через недоліки грошового атестату, що не є підставою для відмови у призначенні даного виду пенсії, суд приходить до висновку, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення позивачу пенсії по інвалідності за Законом № 2262-ХІІ.

На підставі наведеного, з урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ, починаючи з 14.01.2025 р.

Згідно ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Положеннями ч.1 ст.90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат не поніс, а тому відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 263 КАС України, суд -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) від 19.03.2025 р. № 109 про відмову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м.Одеса, вул.Канатна, буд.83, ) призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" від 09.04.1992 р. № 2262-ХІІ, починаючи з 14.01.2025 р.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя О.І. Бездрабко