Справа № 300/6623/24
Суддя: Бобров Ю.О.
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" червня 2025 р. справа № 300/6623/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боброва Ю.О., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
Адвокат Комарницький Е.Г. в інтересах ОСОБА_1 (надалі позивачка) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі відповідач) про визнання дій протиправними щодо незарахування з 11.12.2022 до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 31.07.2021 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання зарахувати з 11.12.2022 до страхового стажу період роботи з 01.01.2004 по 31.07.2021 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач звернулась до відповідача із проханням зарахувати у подвійному розмірі до її страхового стажу період роботи у закладі з небезпечними збудниками хвороб з 01.01.2004 по 31.07.2021, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із незарахуванням даного стажу при призначенні пенсії. Однак, пенсійним органом було відмовлено позивачу у здійсненні даного перерахунку, оскільки чинне законодавство не передбачає зарахування стажу роботи у психіатричних закладах у подвійному розмірі після 01.01.2004. Позивач вважає відмову відповідача протиправною, у зв`язку із чим звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду було відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Представник відповідача скористалась правом на подання відзиву на позовну заяву, згідно якого просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що пенсія за віком призначена позивачу за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон України №1058) та відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України №1058, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених законом. Стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовується у випадку призначення особі трудової пенсії за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та враховується для обчислення пільгового стажу роботи. Тобто періоди трудової діяльності до 01.01.2004 (дата набрання чинності Законом України №1058) зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених раніше діючим законодавством, тоді як пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений таким законодавством, за період з 01.01.2004 застосовується тільки щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Таким чином, на думку відповідача, після 01.01.2004 зарахування стажу роботи в інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я у подвійному розмірі законодавством не передбачено.
Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.
Позивач знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та з 11.12.2022 отримує пенсію за віком.
В липні 2024 представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом щодо пенсії позивача та зарахування стажу роботи в подвійному розмірі згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Листом від 11.07.2024 відповідач повідомив позивача, що статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено зарахування в подвійному розмірі стажу роботи особам, які працювали у туберкульозних закладах охорони здоров`я до 01.01.2004 (дата введення в дію Закону України №1058), після 01.01.2004 зарахування стажу в подвійному розмірі не законом не передбачено.
Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.
Вирішуючи даний спір, суд виходив з таких фактичних обставин справи та норм права.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на захист своїх прав і свобод у суді, а також на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі Закон України №1058).
Відповідно до ст. 24 Закону України №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Закон України №1058 набрав чинності 1 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон України №1788).
Відповідно до ст. 62 Закону України №1788, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Судом досліджено копію трудової книжки позивача від 06.03.1997 НОМЕР_1 та встановлено, що позивач працювала:
з 02.09.1994 по 31.07.2021 на посадах санітарка бактеріологічної лабораторії, санітарки-прибиральниці, молодшої медичної сестри-прибиральниці, молодшої медичної сестри ванниці, прибиральницею в Долинському фтизіопульмонологічному диспансері (реорганізований в Долинський протитуберкульозний диспансер та КНП «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради (а.с. 8-10).
Згідно із ст. 60 Закону України №1788 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Так, згідно із пунктом 1 частини 1 статті 1 Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 №1645-III, інфекційні хвороби - розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
Згідно ст. 7 Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. У разі якщо перебіг інфекційної хвороби легкий, а епідемічна ситуація в осередку інфекційної хвороби благополучна, лікування такого хворого під систематичним медичним наглядом може здійснюватися амбулаторно, крім випадків, передбачених статтями 22, 27 і 31 цього Закону.
Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №909 від 4 листопада 1993 року (далі - Перелік), визначені заклади і установи охорони здоров`я та посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.
Відповідно до розділу 2 Переліку, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Відповідно до розділу 2 Переліку до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Із роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України №05.03-18-54/973 від 27.01.2010 року слідує, що інфекційний заклад (відділення) - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб.
Пунктами 7, 12 частини 1 статті 1 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" від 05.07.2001 за №2586-ІІІ (надалі по тексту також Закон №2586-ІІІ) передбачено, що протитуберкульозні заклади - лікувально-профілактичні заклади охорони здоров`я (протитуберкульозні диспансери, лікарні, санаторно-курортні, інші заклади) чи їх структурні підрозділи, в яких надається медична допомога хворим на туберкульоз. Перелік протитуберкульозних закладів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я; туберкульоз - соціально небезпечна інфекційна хвороба, що викликається мікобактеріями туберкульозу.
Відповідно до пункту 1.1 наказу Міністерства охорони здоров`я України "Про затвердження Переліку протитуберкульозних закладів" за №514 від 16.17.2009 протитуберкульозний диспансер є лікувально-профілактичним закладом.
Згідно наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб» від 19.07.1995 за №133, особливо небезпечною інфекційною хворобою є туберкульоз.
Отже, Комунальне некомерційне підприємство «Долинський протитуберкульозний диспансер» Івано-Франківської обласної ради, як лікарняний заклад призначений для надання лікування інфекційного захворювання, і в розумінні статті 60 Закону №1788-ХІІ є протитуберкульозним закладом для лікування інфекційної хвороби.
Окрім цього, суд зазначає, що робота позивача у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я у спірний період відповідачем не спростовується. При цьому період роботи позивача до 01.01.2004 у вказаному закладі зараховано відповідачем у подвійному розмірі.
Щодо посилань відповідача на неможливість зарахування до страхового стажу у подвійному розмірі періоду роботи позивача у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я після 01.01.2004, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до висновків Верховного Суду колегія суддів погодилася з висновком судів попередніх інстанцій, що стаж роботи позивача на посаді лікаря-бактеріолога в інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я має зараховуватися до спеціального стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788, оскільки протягом зазначеного періоду така особа працювала з особливо небезпечними та небезпечними інфекціями.
Вказала, що згідно пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Частиною 5 ст. 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Окрім цього слід зазначити, що стаття 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. Стаття 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію.
Відповідно до ст. 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22.12.2021 у справі №688/2916/17, від 27.02.2020 у справі №462/1713/17, від 23.01.2019 у справі №485/103/17 та від 04.12.2019 у справі №689/872/17, які були враховані судом при вирішенні спірних правовідносин.
Суд також зазначає, що у постанові від 03.11.2021 у справі №360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом №1058 та Законом №1788 вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058.
Окрім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
Отже, незарахування відповідачем до стажу позивача у подвійному розмірі періоду роботи в інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я з 01.01.2004 по 31.07.2021 не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України та є протиправним.
Як встановлено судом, позивачу, у зв`язку з досягненням пенсійного віку, 11.12.2022 призначено пенсію за віком. Відтак з дати призначення позивачу протиправно не було враховано спірний стаж у подвійному розмірі, а тому саме з 11.12.2022 слід здійснити відповідний перерахунок пенсії.
Стосовно посилань представника відповідача у відзиві на пропущення позивачем шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду з позовом, суд зазначає таке.
На переконання суду, у зв`язку з отриманням, після призначення пенсії, особа не мала підстав для сумніву щодо неналежної її виплати пенсії (не зарахування стажу, який впливає на розмір пенсії) та, відповідно, не могла дізнатися про не зарахування пенсійним органом частини стажу та ймовірність порушення її права на належне пенсійне забезпечення.
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Суд акцентує увагу, що згідно статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Державні органи загалом, і органи ПФУ, зокрема, зобов`язані діяти в належний спосіб, а держава не повинна отримувати вигоду у вигляді невиплати всієї суми недоотриманої пенсії, призначеної у неправильному розмірі або перераховану несвоєчасно, в тому числі застосовуючи обмежений строк звернення за захистом своїх порушених прав, та виправляти допущені органами державної влади помилки за рахунок приватної особи, яка діяла добросовісно.
Нарахування пенсії (зарахування стажу) в повному обсязі («правильному» розмірі) покладається виключно на відповідний територіальний орган ПФУ.
Зважаючи на викладене, особа мала правомірні сподівання, що Пенсійний фонд буде діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений чинним законодавством та проведе відповідний перерахунок і виплату пенсії без порушень норм чинного законодавства.
Жодного обов`язку перевіряти належність проведеного перерахунку чинним законодавством у пенсіонера немає, як і жодних підстав вважати, що державним органом, який наділений відповідними повноваженнями щодо проведення перерахунку та виплати пенсії в повному об`ємі, буде порушено її права.
При цьому суд зазначає, що розмір пенсійної виплати не є сталим, а їх розрахунок потребує відповідних математичних обчислень та знань для визначення належного розміру. Пенсіонер не є органом, який призначає, розраховує, перераховує пенсію, а зазначена їх категорія не мають спеціальних знань для правильного обрахунку пенсії, що виключає можливість з легкістю правильно розрахувати розмір пенсії та своєчасно дізнатися про зменшення її розміру чи, тим більше, не зарахування певного стажу, що впливає на розмір пенсії.
Так, відповідно до кількості страхового стажу, розраховується коефіцієнт стажу. Після вчинення певних математичних обчислень розраховується середньомісячний заробіток для обчислення пенсії, який множиться на вказаний коефіцієнт стажу та визначається розмір пенсії за віком. Окрім цього пенсійна виплата складається із різноманітних доплат, надбавок, підвищень, індексації, що і становить загальний розмір пенсії позивача, а тому пенсіонер без спеціальних знань не може визначити належний йому розмір пенсії.
Таким чином, тільки після отриманої відповіді про не зарахування стажу позивач з`ясував, що його права є порушеними та без зайвих зволікань звернувся до суду.
Більше того, будь-яких належних та допустимих доказів про те, що позивач раніше дізнався про порушення свого права, чи про повідомлення його про призначення пенсії, надання йому відповідного протоколу за пенсійною справою, у якому містяться всі складові пенсії, пенсійним органом не надано.
Враховуючи викладене, на переконання суду, з моменту отримання пенсії позивач не міг об`єктивно встановити наявність чи відсутність порушення його права на відповідне пенсійне забезпечення, у зв`язку чим посилання відповідача на те, що з дня зарахування пенсійної виплати на картковий рахунок, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, є безпідставним.
Відтак, на переконання суду, з метою забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача на відповідне пенсійне забезпечення слід позовні вимоги задовольнити шляхом визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо зарахування з 11.12.2022 стажу роботи позивача з 01.01.2004 по 31.07.2021 у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я у подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоду її роботи з 01.01.2004 по 31.07.2021 у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я у подвійному розмірі, відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та здійснити перерахунок та виплату їй пенсію з 10.08.2023 із урахуванням раніше виплачених сум.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що у відповідності до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо зарахування стажу роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 31.07.2021 у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі період роботи з 01.01.2004 по 31.07.2021 у інфекційному закладі (відділеннях) охорони здоров`я, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 11.12.2022 ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, із урахуванням зарахованого стажу та раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, , вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Бобров Ю.О.