Справа № 640/6162/22
Суддя: І.В. Тихонов
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

26 червня 2025 рокум. ДніпроСправа № 640/6162/22

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Тихонов І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) звернулось до Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною відмову Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни у видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду працюючого судді Верховного суду станом на 19.02.2020;

- зобов`язати Голову ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйову Любов Володимирівну видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 19 лютого 2020 року, її суддівська винагорода, яка вираховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 315300,00 грн., у тому числі: посадовий оклад з урахуванням регіонального коефіцієнта: 197062,50 грн, доплата за вислугу років 118237,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 листопада 2021 року позивач звернулась до відповідача з заявою про надання довідки про суддівську винагороду працюючого судді за посадою судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду станом на 19 лютого 2020 року.

У відповідь на зазначену заяву 17.01.2022 позивач отримала від відповідача лист №167/0/4-21 від 22.12.2021 з відмовою у видачі такої довідки чим було порушено право ОСОБА_1 , як судді у відставці судової палати з розгляду цивільних і кримінальних справ, на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Вказано, що з вересня 2016 року позивач перебуває у відставці з посади судді судової палати з розгляду кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ і отримує щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, у порядку визначеному Законом України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-p/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону від 01.01.2020 № 193-IX, яким передбачалося, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Отже, після ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 року № 2-р/2020, а саме з 19 лютого 2020 року позивач набула право, як суддя у відставці, що не проходила кваліфікаційного оцінювання, на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, що передбачений Законом України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».

Щодо визначення посади працюючого судді на відповідній посаді у співвідношенні з посадою, що обіймала позивач на час виходу у відставку зазначено, що постановою ВР України від 04 жовтня 2016 року позивача було звільнено у відставку на підставі чого 22 вересня 2016 року трудові відносини з Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ були припинені у зв`язку із звільненням.

Відповідно до ч. 1-2, 4 ст. 31 Закону України від 07.07.2010 №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» у редакції Закону України від 26.10.2014 № 1697-VII (чинній на час виходу позивача у відставку) у системі судів загальної юрисдикції діють вищі спеціалізовані суди як суди касаційної інстанції з розгляду цивільних і кримінальних, господарських, адміністративних справ.

Таким чином, працюючим суддею на відповідній посаді у співвідношенні до посади, яку обіймала позивач до виходу у відставку, потрібно вважати суддю діючого Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду. Цим і обґрунтовано прохання позивача до відповідача видати їй довідку про суддівську винагороду саме «працюючого судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду».

Натомість, відповідач проігнорувавши вищевикладені доводи позивача відмовив їй у видачі довідки про суддівську винагороду працюючого судді Верховного суду станом на 19 лютого 2020 року, вказавши, що розмір належної їй суддівської винагороди визначений довідкою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.01.2020 № 9, у якій її суддівська винагорода обчислена з урахуванням розміру посадового окладу судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яка дорівнює 15 прожитковим мінімумам для працездатних осіб, станом на 1 січня календарного року з застосування коефіцієнта 1.2, як це передбачено Законом України Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI та складає 37 836, 00 грн (тридцять сім тисяч вісімсот тридцять шість гривень 00 копійок).

У листі відповідача зазначається, що підстав для видачі іншої довідки позивачу про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не вбачається.

Вказане не відповідає закріпленому на рівні закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» положенню про обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання у відношенні до розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На підставі чого позивач вважає, що відмова відповідача, не ґрунтується на вимогах закону, та порушує її законні права, що стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 травня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі; визначено, що справа буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29.06.2022 від Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни надано відзив на позов.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 04.02.2025 справу № 640/6162/22 прийнято до провадження. Продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у пісьмовому провадженні).

13.02.2025 від представника відповідача голови ліквідаційної комісії Ігоря Романківа надійшли додаткові пояснення у справі, в якому зазначено, що зважаючи на значний проміжок часу, який минув з дати надіслання відзиву від 29.06.2022, вважає за доцільне надати суду додаткові пояснення та аргументацію, щодо безпідставності позовних вимог заявника до ВССУ.

Ознайомившись із змістом позовної заяви, зазначив, шо відповідно до частини четвертої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

У контексті спору ключовим є правове питання, яка саме посада є "відповідною" для судді ВССУ у відставці, у разі визначення його щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону №1402-VIII.

Звертає увагу суду, що 21.11.2023 року Верховна Рада України, прийняла доопрацьований законопроект 5456-д «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» №3481-ІХ, яким врегулювала питання організації роботи суддів Верховного Суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України і Вищого адміністративного суду України.

Разом з тим, нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» №3481-ІХ, врегульовано питання, щодо порядку і способу видачі довідок про суддівську винагороду для проведення обрахунку довічного грошового утримання суддів у відставці вищих спеціалізованих судів, що перебувають у ліквідації.

Так, у разі звільнення у зв`язку з поданням заяви про відставку незалежно від займаної посади суддям ВССУ, ВГСУ, ВАСУ гарантується призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі та в порядку, передбачених Законом №1402-VIII, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.

Абзацом 3 ст.14-4 цього Закону передбачено, що особові справи суддів, зазначених у цьому пункті, підлягають зберіганню у Верховному Суді, на який покладається видача документів для призначення/перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці".

Отже, станом на час розгляду судом першої інстанції позовної заяви, питання розрахункової величини посадового окладу для проведення обрахунку довічного грошового забезпечення судді у відставці врегульовано на законодавчому рівні та визначено порядок і спосіб за яким відбувається видача довідок для обрахунку довічного грошового утримання суддів у відставці вищих спеціалізованих судів що перебувають у ліквідації.

Так, постановою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04.07.2023 року у справі №640/1064/21 суд дійшов висновку про право судді Вищого адміністративного суду України у відставці на довічне грошове утримання виходячи з розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII.

Враховуючи викладене, ВССУ, звертає увагу суду на усталену практику при вирішенні цієї категорії спорів, яка сформована Верховним Судом та внесені відповідні зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з Рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року №2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України» №3481-ІХ, які у повній мірі врегульовують питання, щодо порядку і способу видачі довідок про суддівську винагороду для проведення обрахунку довічного грошового утримання суддів у відставці вищих спеціалізованих судів, що перебувають у ліквідації.

Зазначив, що позивач скористалась своїм правом на отримання належної їй довідки для обрахунку довічного грошового утримання судді у відставці, як передбачено чинним законодавством згаданим вище, та звернулась до Верховного Суду з відповідною заявою.

Верховним Судом на підставі поданої позивачкою заяви видано довідку від 3.01.2024 року №397/0/3-34. Відповідно до якої суддівська винагорода обраховувалась з величини посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.

Ураховуючи викладене, вважає, що відсутні правові підстави для видачі позивачеві довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розміру суддівської винагороди судді Верховного Суду на підставі положень статей 135, 142 Закону № 1402-VIII.

Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

З метою офіційного з`ясування обставин справи для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог з підстав не надання як доказ відповідачем до вищезазначених пояснень довідки від 3.01.2024 року №397/0/3-34 у суду виникла необхідність витребувати у відповідача спірної довідки.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 19 травня 2025 року зобов`язано відповідача протягом п`яти днів з дня отримання цієї ухвали надати до Луганського окружного адміністративного суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (особистий кабінет в системі «Електронний суд») з використанням власного (уповноваженої особи) електронного підпису:

- довідку від 3.01.2024 року №397/0/3-34 та відомості про отримання останньої позивачем;

- докази надсилання додаткових пояснень до відзиву від 13.02.2025 позивачу - ОСОБА_1 .

Запропоновано ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня отримання додаткових пояснень до відзиву надати до Луганського окружного адміністративного суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (особистий кабінет в системі «Електронний суд») з використанням власного (уповноваженої особи) електронного підпису письмові пояснення щодо відповідних додаткових пояснень відповідача.

У разі невиконання вимог ухвали суду повідомити суд про причини такого невиконання.

Станом на 26.06.2025 відповідач витребуваних ухвалою суду доказів на адресу суду не надав, про причини неподання таких доказів суд не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 80 КАС України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали (ч. 7 ст. 80 КАС України).

Згідно з ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, судом встановлено.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) з вересня 2016 року перебуває у відставці з посади судді судової палати з розгляду кримінальних справ Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і отримує щомісячне грошове утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, у порядку визначеному Законом України від 07.07.2010 №2453- VI «Про судоустрій і статус суддів».

24.11.2021 позивач звернулась до відповідача з заявою про надання довідки про суддівську винагороду працюючого судді за посадою судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду станом на 19 лютого 2020 року.

22.12.2021 за вих. №167/0/4-21 відповідач повідомив позивача про те, що підстав для видачі їй іншої довідки про грошове забезпечення судді не вбачається.

Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На час звільнення позивача у відставку правовідносини щодо виплати суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання регулювалися положеннями Закону № 1402-VIII і Закону № 2453-VI.

Пункт 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII встановлював, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90% суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Тобто, на момент звільнення позивача у відставку розмір щомісячного довічного грошового утримання судді залежав від проходження кваліфікаційного оцінювання та відпрацювання на посаді судді щонайменше трьох років з дня прийняття щодо судді відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу. В залежності від наведених обставин правовідносини щодо визначення розміру довічного грошового утримання судді регулювалися Законом № 2453-VI або Законом № 1402-VIII.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 положення пункту 25 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

В пункті 16 вказаного Рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Конституційним Судом України зазначено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.

Таким чином судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

У зв`язку із наведеним Конституційний Суд України дійшов висновку, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 18.02.2020 № 2-р/2020 вказав на те, що запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон №1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці і жоден інший закон не регулює це питання, в тому числі й Закон № 2453-VI.

Таким чином, з 19.02.2020 правовідносини щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді регулюється виключно Законом № 1402-VIII, а застосування різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2024 №320/5754/23.

Суд зазначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (частина четверта статті 142 Закону № 1402-VIII).

Згідно із частиною першою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду становить 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII, додатково застосовується регіональний коефіцієнт 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб (частина четверта статті 135 Закону № 1402-VIII).

При цьому, суд зазначає, що в спірних правовідносинах суддівська винагорода для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинна визначатись з врахуванням розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду з огляду на таке.

До набрання чинності Законом України від 02.06.2016 № 401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» та Закону № 1402-VIII систему судів загальної юрисдикції складали: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) вищі спеціалізовані суди; 4) Верховний Суд України (частина друга статті 17 Закону № 2453-VI).

Згідно із частиною другою статті 31 Закону № 2453-VI вищими спеціалізованими судами були: Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України.

Разом з тим, для створення більш ефективної моделі системи судоустрою, приведення її у відповідність із конституційними змінами, Верховною Радою України був прийнятий Закон № 1402-VIII, згідно із частиною третьою статті 17 якого систему судоустрою складають: 1) місцеві суди; 2) апеляційні суди; 3) Верховний Суд. Для розгляду окремих категорій справ відповідно до цього Закону в системі судоустрою діють вищі спеціалізовані суди.

При цьому, принципи його побудови (територіальності, спеціалізації та інстанційності) залишились незмінними.

Наведене свідчить, що як Законом № 2453-VI, так і Законом № 1402-VIII в системі судоустрою передбачені вищі спеціалізовані суди, базисом для утворення яких є принцип спеціалізації, сутність якого полягає в утворенні в системі судоустрою підсистем судових органів, уповноважених вирішувати справи певних категорій.

При цьому, як було зазначено вище, в силу вимог частини другої статті 31 Закону № 2453-VI ВАСУ був вищим спеціалізованим судом, а відтак, суддівська винагорода для визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці для перерахунку пенсії позивача повинна визначатись з врахуванням базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, визначеного пунктом 2 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII.

Після рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. Закон № 1402-VIII встановлює суддівську винагороду для суддів вищих спеціалізованих судів та імперативно закріплює, що суддівська винагорода регулюється лише цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (стаття 135 Закону № 1402-VIII).

За таких обставин, позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, передбаченого Законом № 1402-VIII, оскільки чинне законодавство не передбачає іншого.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 у справі №620/1116/20, постановах від 01.04.2024 у справі №320/5754/23, від 27.11.2023 у справі №640/16655/21, від 01.04.2024 у справі №320/5754/23.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про те, що відмова відповідача видати позивачу довідку має наслідком втручання у право на отримання ним щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі, встановленому чинним законодавством, а саме Законом № 1402-VIII, і таке втручання у право позивача не має жодної підстави в національному законодавстві, що свідчить про порушення принципу правової визначеності, як складової верховенства права.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 17 Закону № 1402-VIII єдність системи судоустрою забезпечується єдиним статусом суддів. Згідно з частиною другою статті 52 Закону № 1402-VIII судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

Підсумовуючи зазначене, суд дійшов висновку, що оскільки позивач обіймав посаду судді Вищого спеціалізованого суду, звільнився у відставку та має статус судді у відставці, він має право на відповідні гарантії, встановлені Законом № 1402-VIII для судді вищого спеціалізованого суду, зокрема на перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (частина четверта статті 142 Закону № 1402-VIII) відповідно до базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду з відповідними коефіцієнтами та доплатами (частини третя п`ята статті 135 Закону № 1402-VIII), а не касаційного суду у складі Верховного Суду.

Суд звертає увагу на те, що законодавець з метою приведення положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у відповідність до рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020, а також усунення інституційного дуалізму щодо подальшого функціонування найвищої інстанції судової гілки влади в Україні Верховного Суду, врегулювання питання продовження суддівської кар`єри для суддів Верховного Суду України та суддів вищих спеціалізованих судів 21.11.2023 прийняв Закон України № 3481-IX «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з рішенням Конституційного Суду України від 18 лютого 2020 року № 2-р/2020 щодо забезпечення безперервності здійснення правосуддя найвищим судом у системі судоустрою України», який набрав чинності 27.12.2023 та яким розділ XII «Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було доповнено, зокрема пунктом 14-4, абзацом другим якого визначено, що судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого господарського суду України, Вищого адміністративного суду України, яким призначено розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», мають право на здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у порядку та розмірі, визначених частиною третьою статті 142 цього Закону, виходячи з розміру суддівської винагороди, що обчислюється з базового розміру посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду.

На підставі викладеного, суд вважає, що відмова відповідача у виданні позивачу вказаної довідки є протиправною і порушує право позивача на отримання довічного грошового утримання у належному розмірі.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи зазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання відповідача видати довідку такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви відповідно до п.9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про судовий збір», судом дане питання не вирішується.

Керуючись ст.ст. 2-17, 19, 20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 143, 159-165, 168, 173, 192-196, 230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни (01043, м. Київ, вул. П. Орлика, 4а) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Голови ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйової Любові Володимирівни у видачі ОСОБА_1 довідки про суддівську винагороду працюючого судді Верховного суду станом на 19.02.2020.

Зобов`язати Голову ліквідаційної комісії Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Соловйову Любов Володимирівну видати ОСОБА_1 довідку про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці про те, що станом на 19 лютого 2020 року, її суддівська винагорода, яка вираховується при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 315300,00 грн., у тому числі: посадовий оклад з урахуванням регіонального коефіцієнта: 197062,50 грн, доплата за вислугу років 118237,50 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Тихонов