Справа № 580/3765/25
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції - Янківська В.П.
Суддя-доповідач - Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року Справа 580/3765/25

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кузьмишиної О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси

Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ)

про визнання протиправним та скасування рішення і

зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 11574,12 грн від 28.03.2025 ВП НОМЕР_2.

2. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову було відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що при вирішенні питання про розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника за такою постановою, враховуючи, що виконавче провадження було відкрито за правилами, передбаченими Законом № 606-XIV, то при визначенні розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, треба керуватися положеннями статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час).

Відтак, суд першої інстанції прийшов до висновку, що державний виконавець, визначаючи розмір виконавчого розбору, що підлягає стягненню з Позивача, та приймаючи спірну постанову діяв у спосіб та на підставі законодавства, а також в межах своїх повноважень.

3. Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги Апелянт стверджує, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні НОМЕР_2 прийнята пізніше в часі, ніж прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, тобто виконавцем порушено вимоги законодавства.

При цьому, Апелянт зазначає, що при відкритті виконавчого провадження не було вирішено питання про стягнення виконавчого збору, а тому винесення постанови про стягнення виконавчого збору до вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу чи про закінчення виконавчого провадження законом не передбачено.

Також ОСОБА_1 посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 01.04.2020 у справі №802/848/18-а, від 24.10.2019 у справі №580/1328/19.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що оскаржуване ним рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду

5. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

У відзиві Відповідач зазначає, що посилання Позивача на порушення черговості винесення постанов (що спершу слід було винести постанову про закінчення провадження) не відповідає фактичним обставинам: у хронологічному порядку постанову про стягнення збору винесено до постанови про повернення виконавчого документа.

Водночас, представник Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) посилається на положення ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII, згідно з якими постанова про стягнення виконавчого збору повинна бути винесена після винесення постанови про повернення виконавчого документа та зазначає, що у цій справі така черговість була дотримана.

6. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

8. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Другому відділі державної виконавчої служби міста Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 711/7593/14-ц виданий 30.06.2015 Придніпровським районним судом м. Черкаси про: Стягнення з ОСОБА_1 на користь КС «Альянс Україна» 77996,06 грн боргу по тілу кредиту, 55748,72 грн. боргу по процентам, 2006,23 грн. судових витрат, а всього 135751,01 грн.

03.11.2015 державним виконавцем Придніпровського ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3.

28.03.2025 винесено постанову про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі: 11574,12 грн.

28.03.2025 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з надходження заяви від стягувача № 50 від 26.03.2025 з проханням повернути виконавчий документ відповідно до п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Заборгованість станом на 28.03.2025 становить 115 747,71 грн. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 115747,71 гривня (UAH); сума стягнутого виконавчого збору/сума стягненої винагороди приватного виконавця 2000.98 гривня (UAH).

9. Не погоджуючись з постановою про стягнення виконавчого збору у розмірі 11574,12 грн, Позивач звернувся до суду з даним позовом.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 25 Закону України від 21 квітня 1991 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV; був чинний на дату відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_3) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини першої статті 28 Закону № 606-XIV у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

02 червня 2016 року прийнято Закон № 1404-VІІІ, відповідно до пунктів 6, 7 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» якого рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Статтею 1 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно з частинами першою-другою статті 27 Закону № 1404-VIII (у редакції, викладеній згідно із Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Положеннями частини четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Висновки суду апеляційної інстанції.

11. Переглядаючи оскаржуване рішення суду з урахуванням доводів учасників справи, колегія суддів зазначає, що кожна окрема виконавча дія, яка оформлюється, у тому числі, шляхом винесення відповідної постанови державного виконавця, повинна бути вчинена згідно того закону, в період дії якого вона розпочата, оскільки у відповідності до «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1404-VІІІ, приписи попереднього Закону № 606-ХІV застосовуються не щодо всього виконавчого провадження, а лише щодо тих виконавчих дій, які в межах виконавчого провадження були розпочаті в період дії цього Закону, а тому підлягають і завершенню в порядку Закону № 606-ХІV.

12. З аналізу наведених правових норм Закону № 1404-VІІІ, що регулює питання виконавчого збору, висновується, що цим Законом по суті визначений можливий порядок вирішення цього питання державним виконавцем, що залежить від тих чи інших умов.

13. У першому випадку, зміст положень статей 26, 27 Закону № 1404-VIII свідчить, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

14. Подібним чином було врегулювано спірні правовідносини Законом № 606-ХІV, оскільки згідно з ч. 3 ст. 28 якого, постанова про стягнення виконавчого збору виноситься під час першого надходження виконавчого документа державному виконавцю.

15. Відтак, як станом на момент відкриття виконавчого провадження, так і станом на момент 28.03.2025, виконавець розпочинає стягнення виконавчого збору на підставі виконавчого документа, тобто одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору.

16. В іншому випадку, таке питання вирішується в порядку встановленому частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ, а саме постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.

17. Тобто, Законом чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, зокрема, постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження. До того ж, постанова про виконавчий збір приймається не пізніше наступного дня з дня закінчення такого провадження.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року у справі № 580/1328/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі № 823/1824/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 640/26475/21.

18. У випадку ж, що склався у цій справі, державний виконавець 28.03.2025 о 14:01:16 виніс постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 11572, 12 грн. В наступному, 28.03.2025 о 14:03:18 виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, а виконавчий збір у сумі 11574,12 виділив в окреме провадження.

19. Вказане дозволяє колегії суддів прийти до висновку про порушення Відповідачем положень ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ, яка чітко передбачає послідовність дій виконавця, зокрема винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, а в наступному постанови про стягнення виконавчого збору (якщо виконавчий збір не був стягнений в рамках виконавчого провадження за «основним» виконавчим документом) і для примусового виконання цієї постанови відкрити [окреме, інше] виконавче провадження, про що теж ухвалити відповідну постанову, а не зворотній порядок з виділенням постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження.

20. При цьому, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 17.04.2024 у справі № 420/6811/23 у якій суд констатував, що окреслений алгоритм дій державного виконавця має своє пояснення (сенс), адже під час виконавчого провадження з примусового виконання, зокрема, судового рішення виконавчий збір може бути стягнений (повністю або частково) та зарахований до Державного бюджету України, що таким чином не дає підстав (передумов) для повторного стягнення з боржника тієї самої суми виконавчого збору за тим самим виконавчим документом після того, як стягувач подав заяву про його повернення.

21. Висновки суду апеляційної інстанції у цій справі також відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 580/11774/23.

22. Відтак, колегія суддів приходить до висновку про порушення державним виконавцем Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) порядку прийняття спірної постанови що має наслідком визнання її протиправною та скасування.

23. Разом з тим, в обсязі встановлених в цій справі обставин у зіставленні з доводами апеляційної скарги колегія суддів може стверджувати також, що спору з приводу стягнення виконавчого збору, як і витрат виконавчого провадження, пов`язаних з примусовим виконанням немає. Інакше кажучи, той факт, що Апелянт як божник у виконавчому провадженні має сплатити до Державного бюджету України виконавчий збір не ставиться під сумнів.

24. Принагідно колегія суддів також зазначає, що при вирішенні питання про розмір виконавчого збору, що підлягає стягненню з боржника за такою постановою, враховуючи, що виконавче провадження було відкрито за правилами, передбаченими Законом № 606-XIV, то при визначенні розміру виконавчого збору, який підлягає стягненню з боржника, треба керуватися положеннями статті 28 Закону № 606-XIV (чинного на той час). Ці положення, зміст яких вказано вище, передбачають, з-поміж іншого, стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

При цьому, вказані 10 відсотків вираховуються саме від суми, зазначеної у виконавчому документі, а не від суми, яка не стягнута станом на час винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 400/6302/23.

25. Аналізуючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права.

26. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року - скасуванню, а позов необхідно задовольнити.

27. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у цій справі у розмірі 1211,20 грн згідно квитанції від 03.04.2025 та за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,50 грн згідно квитанції від 05.05.2025.

З огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що судові витрати ОСОБА_1 у загальному розмірі 3027,70 (1211,20 + 1816,50) грн підлягають стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Відповідача.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2025 року - скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною і скасувати постанову головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Закутньої Наталії Віталіївни від 28.03.2025 року ВП НОМЕР_2 про стягнення виконавчого збору у розмірі 11574,12 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Другого відділу Державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (5, 18601, м. Черкаси, пр-т. Хіміків, буд.50) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3027,70 (три тисячі двадцять сім гривень та сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 25 червня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

О.М. Кузьмишина