Справа № 420/20234/24
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

26 червня 2025 року

м. Київ

справа №420/20234/24

адміністративне провадження № К/990/24494/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Чиркіна С.М.,

суддів: Шарапи В.М., Стародуба О.П.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 у справі № 420/20234/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - ГУПФУ у Львівській області, скаржник), в якому просила:

визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФУ у Львівській області від 28.06.2024 № 91 «Про відмову у призначенні пенсії»;

зобов`язати ГУПФУ у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 08.10.1987 по 12.12.1994; періоди здійснення підприємницької діяльності: з 01.01.2004 по 24.01.2004, з 01.02.2004 по 22.02.2004, з 01.03.2004 по 24.03.2004, з 01.04.2004 по 23.04.2004, з 01.05.2004 по 24.05.2004, з 01.06.2004 по 23.06.2004, з 01.07.2004 по 24.07.2004, з 01.08.2004 по 24.08.2004, з 01.09.2004 по 24.09.2004, з 01.10.2004 по 25.10.2004, з 01.11.2004 по 24.11.2004, з 01.12.2004 по 25.12.2004, з 01.04.2005 по 30.06.2005, з 01.01.2006 по 27.01.2006, з 01.02.2006 по 24.02.2006, з 01.03.2006 по 27.03.2006, з 01.04.2006 по 26.04.2006, з 01.05.2006 по 27.05.2006, з 01.06.2006 по 26.06.2006, з 01.07.2006 по 27.07.2006, з 01.08.2006 по 27.08.2006, з 01.09.2006 по 26.09.2006, з 01.10.2006 по 27.10.2006, з 01.11.2006 по 26.11.2006, з 01.12.2006 по 27.12.2006, з 01.01.2008 по 16.01.2008, з 01.02.2008 по 15.02.2008, з 01.03.2008 по 16.03.2008, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 17.10.2023.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2025, яке залишене без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025, задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФУ у Львівській від 28.06.2024 № 91.

Зобов`язано ГУПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2024 про призначення їй пенсії за віком, та прийняти рішення у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, та зарахувати до страхового стажу позивача періоди її роботи: з 08.10.1987 по 12.12.1994, що зазначений у трудовій книжці, а також періоди здійснення нею підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 24.01.2004, з 01.02.2004 по 22.02.2004, з 01.03.2004 по 24.03.2004, з 01.04.2004 по 23.04.2004, з 01.05.2004 по 24.05.2004, з 01.06.2004 по 23.06.2004, з 01.07.2004 по 24.07.2004, з 01.08.2004 по 24.08.2004, з 01.09.2004 по 24.09.2004, з 01.10.2004 по 25.10.2004, з 01.11.2004 по 24.11.2004, з 01.12.2004 по 25.12.2004, з 01.01.2006 по 27.01.2006, з 01.02.2006 по 24.02.2006, з 01.03.2006 по 27.03.2006, з 01.04.2006 по 26.04.2006, з 01.05.2006 по 27.05.2006, з 01.06.2006 по 26.06.2006, з 01.07.2006 по 27.07.2006, з 01.08.2006 по 27.08.2006, з 01.09.2006 по 26.09.2006, з 01.10.2006 по 27.10.2006, з 01.11.2006 по 26.11.2006, з 01.12.2006 по 27.12.2006, з 01.01.2008 по 16.01.2008, з 01.02.2008 по 15.02.2008, з 01.03.2008 по 16.03.2008.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

12.06.2025 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ГУПФУ у Львівській області, в якій скаржник просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025, ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши касаційну скаргу та документи, додані до неї, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі оскаржується рішення територіального органу Пенсійного фонду України щодо відмови в призначенні пенсії.

Одеський окружний адміністративний суд в ухвалі від 03.07.2024 про відкриття провадження вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Тобто касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.

Однак у касаційній скарзі відсутні обґрунтування того, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Скаржник в касаційній скарзі фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судом у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Враховуючи викладені вимоги КАС України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суд вважає, що скаржник не довів наявність підстав, вказаних у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України у цій справі.

Також як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Втім Суд вважає, що таке посилання є формальним, оскільки скаржник не вказує які саме норми матеріального та/або процесуального права необхідно застосувати для формування висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; не зазначає який саме висновок має бути сформований Верховним Судом з урахуванням зазначених ним норм матеріального та/або процесуального права за результатами розгляду касаційної скарги.

Верховний Суд звертає увагу, що саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

Біль того, Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19, від 17.09.2024 у справі № 440/4164/23, сформулював висновки у подібних правовідносинах про те, що: на працівника не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.».

Також Верховним Судом у постанові від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15 вже сформований висновок у подібних правовідносинах, відповідно до якого належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 у цій справі відповідно до наведених правових позицій Верховного Суду.

З огляду на викладене, Суд вважає, що скаржником не доведено наявність підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Інших обґрунтувань щодо наявності підстав касаційного оскарження у справах, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до статті 328 КАС України скаржник не зазначив.

Отже, за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню, та скаржником не доведені визначені законом виключні обставини, які можуть слугувати підставою для відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.01.2025 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025 у справі № 420/20234/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя - доповідач: С.М. Чиркін

Судді: В.М. Шарапа

О.П. Стародуб