Справа № 380/3452/25
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 рокусправа № 380/3452/25

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костецького Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (пр. Червоної Калини, 66, м. Львів, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява заяви ОСОБА_1 до Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними, дискримінаційними та скасувати Рішення, викладене листом від 28.06.2024 № 260308/2870, про відмову у продовженні, та Рішення, викладене листом від 01.08.2024 від , про відмову у відновленні, - з 20.05.2024, та Рішення про продовження ОСОБА_1 виплати державної соціальної допомоги як непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, - з 09.12.2024 по 31.03.2026, ухвалене Сихівським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради;

- зобов`язати Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради відновити ОСОБА_1 та виплачувати державну соціальну допомогу як непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, з 20.05.2024 довічно з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що отримував в Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради з 13.09.2022 до 19.05.2024 як особа, яка досягла віку 65 років і не має права на пенсію відповідно до законодавства, допомогу в розмірах, передбачених чинним законодавством. Позивач тимчасово (з 20.05.2024 по 08.12.2024) позбавлений права на соціальну допомогу, яке у нього виникло раніше, та обмежений у виплаті соціальної допомоги довічно, лише на тій підставі, що в нього закінчився строк дії тимчасового посвідчення громадянина України. Вказану допомогу позивач отримував би протягом вказаного часу і довічно в разі наявності у нього протермінованого паспорта громадянина України або можливості продовжити чи замінити своє тимчасове посвідчення громадянина України у встановленому законодавцем порядку. Рішенням відповідача позивачу було продовжено виплату допомоги з 09.12.2024 по 31.03.2026. Вважає свавільними дії відповідача щодо відмови в продовженні та відновленні виплати допомоги позивачу на підставі протермінованого тимчасового посвідчення громадянина України, а потім відновлення з обмеженням строку виплати допомоги, на підставі того самого тимчасового посвідчення громадянина України, оскільки за цей період не відбулось законодавчого врегулювання питання щодо продовження строку дії/заміни документа позивача - тимчасового посвідчення громадянина України, а відповідач не навів у своїх відповідях позивачу які дії (інформацію) йому необхідно вчинити (подати), щоб його заяви були повністю задоволені відповідачем. На думку позивача, відповідач своїми незаконними діями, обмежуючи його конституційні права, протиправно позбавив його, як потерпілого від політичних репресій, єдиного матеріального засобу для існування, що стало підставою для звернення до суду із позовом.

Ухвалою суду від 26.02.2025 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 11.03.2025 позивача звільнено від сплати судового збору.

Ухвалою суду від 11.03.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 07.04.2025 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог.

Відповідач щодо задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначає, що, відповідно до поданої заяви ОСОБА_1 від 13.09.2022 та на підставі поданих документів, Сихівським відділом соціального захисту призначено ОСОБА_1 допомогу, як особі, яка досягла віку, що дає право на призначення допомоги на період з 13.09.2022 по 19.05.2024 (на термін дії тимчасового посвідчення громадянина України).

09.12.2024 ОСОБА_1 звернувся повторно до Сихівського відділу соціального захисту з заявою про призначення допомоги. Сихівський відділ соціального захисту призначив ОСОБА_1 допомогу з 09.12.2024 по 31.03.2026.

Відповідач зауважує, що відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» від 20.08.2024, громадяни Російської Федерації, які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив.

Отже, термін призначення допомоги для ОСОБА_1 визначено з моменту звернення (09.12.2024), з урахуванням терміну дії воєнного стану (з 10 листопада 2024 рок по 7 лютого 2025 року) та 12 місяців після цього до 31.03.2026 року.

Згідно з абзацом 3 статті 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» від 18.05.2004 визначено, що іноземці та особи без громадянства мають право на державну соціальну допомогу на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 Деяких питань продовження строку дії тимчасового посвідчення громадянина України в умовах воєнного стану, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 7 січня 2025 р. № 3 (далі - Постанова № 3), строк дії тимчасових посвідчень громадянина України, оформлених територіальними органами Державної міграційної служби або посольствами чи консульськими установами України за кордоном, громадянам Російської Федерації та громадянам Республіки Білорусь, які набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» в період з 24 лютого 2020 р., продовжується на строк, визначений абзацом першим пункту 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 серпня 2024 р. № 3897-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України». Відповідно до абзацу 3 Постанова № 3, особи, зазначені в абзаці другому цієї постанови, звертаються із заявами про продовження строку дії тимчасового посвідчення громадянина України, оформленого територіальними органами Державної міграційної служби, до територіального органу Державної міграційної служби за місцем звернення особи або посольства чи консульської установи України за місцем постійного або тимчасового проживання особи за кордоном, а особи, яким тимчасові посвідчення громадянина України оформлялися посольствами чи консульськими установами України за кордоном, із заявами про продовження дії тимчасового посвідчення громадянина України звертаються до посольства чи консульської установи України за місцем видачі тимчасового посвідчення громадянина України. Відповідно до абзацу 4 Постанова № 3, продовження строку дії тимчасового посвідчення громадянина України здійснюється безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви про його продовження після отримання інформації від уповноваженого органу, який видав тимчасове посвідчення громадянина України, про його видачу та відсутність рішення про припинення громадянства України або скасування рішення про оформлення набуття громадянства України.

Враховуючи зазначене, вважає, що вимога ОСОБА_1 щодо призначення допомоги як непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, з 20.05.2024 довічно з урахування виплачених сум є безпідставною.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

З огляду на вищезазначене, Сихівський відділ соціального захисту керувався чинним законодавством України і діяв в межах повноважень. Дія тих нормативних актів, які були чинними на момент звернення та подання документів, і регламентують призначення допомоги, є обов`язковою.

Відповідно до абзацу 2 статті 11 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» від 18.05.2004, суми державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує відповідну допомогу, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Відповідач вказує, що відсутні законні підстави для призначення допомоги ОСОБА_1 з 20.05.2024 довічно, дії Сихівського відділу соціального захисту є відповідними чинному законодавству. Крім такого, підстав для продовження допомоги ОСОБА_1 з 20.05.2024 до 09.12.2024 у Сихівського відділу соціального захисту не було, оскільки термін дії тимчасового посвідчення громадянина України закінчився 19.05.2024.

Вважає, що вина Сихівського відділу соціального захисту відсутня, Сихівський відділ соціального захисту діяв згідно з чинним законодавством, не маючи підстав для продовження виплат ОСОБА_1 з 20.05.2024 та призначення допомоги довічно. Просить відмовити в задоволенні позову.

На спростування доводів відповідача, позивачем подано до суду відповідь на відзив.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

У 2022 році позивач, як громадянин рф, звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

19.05.2022 ГУ ДМС України у Львівській області прийнято рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням та 07.06.2022 документовано позивача тимчасовим посвідченням громадянина України серії НОМЕР_2 терміном дії до 19.05.2024.

13.09.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення допомоги, як особі, яка досягла віку 65 років і не має права на пенсію.

На підставі поданих документів, рішенням відповідача від 21.09.2022 призначено позивачу допомогу, як особі, яка досягла віку, що дає право на призначення допомоги на період з 13.09.2022 по 19.05.2024 (на термін дії тимчасового посвідчення громадянина України).

З 20.05.2024 відповідач припинив виплату позивачу допомоги, оскільки закінчився термін дії посвідчення позивача про громадянство України та у зв`язку із відсутністю законних підстав для продовження виплати допомоги, про що повідомлено позивача листом відповідача від 28.06.2024 №260308/2870, наданим у відповідь на його заяву від 06.06.2024 про продовження виплати допомоги.

23.07.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про відновлення виплати допомоги, оскільки він є громадянином України, постійно проживає на території України, досяг віку 65 років, не має права на пенсію, внаслідок чого має право на виплату допомоги довічно, а обставини для припинення виплати йому допомоги відсутні.

Листом від 01.08.2024 № відповідач повідомив позивача про те, що позивач перебував на обліку та одержував державну соціальну допомогу особам, які не мають права як громадянин України. Факт громадянства підтверджувався тимчасовим посвідченням громадянина України, строк якого закінчився 19.05.2024. Відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних документів, що підтверджують приналежність до категорій осіб, визначених п. 2 Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 №261, що мають право на допомогу.

Рішенням відповідача від 27.12.2024 позивачу призначено виплату допомоги з 09.12.2024 по 31.03.2026.

Вважаючи протиправними рішення відповідача, викладені у листах від 28.06.2024 та від 01.08.2024, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 46 Конституції України проголошено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правові засади надання державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю, а також надання державної соціальної допомоги на догляд визначає Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю» від 18.05.2004 № 1727-IV (далі Закон № 1727-IV).

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 1727-IV державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю.

До осіб, які не мають права на пенсію, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 1727-IV, відносяться, зокрема, особа, яка досягла 65 років та не має права на пенсію відповідно до закону.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 2 Закону № 1727-IV громадяни України, які є дітьми померлого годувальника або досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, і не мають права на пенсію, або є особами з інвалідністю і не мають права на пенсію по інвалідності або державну допомогу у зв`язку з інвалідністю та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Іноземці та особи без громадянства мають право на державну соціальну допомогу на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до цього Закону призначаються такі види державної соціальної допомоги, зокрема, державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю (ст. 3 Закону № 1727-IV).

Частиною 2 ст. 5 Закону № 1727-IV визначено, що державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію призначається, зокрема, особам, які досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, - довічно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2005 № 261 затверджено Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державної соціальної допомоги на догляд, який визначає умови призначення, надання і виплати: державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю; державної соціальної допомоги на догляд (далі Порядок №261, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 Порядку №261 визначено, що державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю і державна соціальна допомога на догляд призначається і виплачується: громадянам України, які постійно проживають на території України; іноземцям та особам без громадянства, які переселилися з інших держав на постійне проживання в Україну, та особам, які визнані біженцями або особами, які потребують додаткового захисту; громадянам Республіки Польща, які перебувають на території України на умовах, передбачених Законом України «Про встановлення додаткових правових та соціальних гарантій для громадян Республіки Польща, які перебувають на території України», з урахуванням положень пункту 6 частини першої статті 2 зазначеного Закону.

Соціальна допомога призначається структурними підрозділами з питань соціального захисту населення місцевих держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - органи соціального захисту населення) (п. 9 Порядку №261).

Згідно п. 11 Порядку №261 соціальна допомога призначається з дня звернення за допомогою.

Суд встановив, що позивача 07.06.2022 документовано тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_2 , терміном дії до 19.05.2024, орган, що видав: 4601 (а.с. 12).

Рішенням відповідача від 21.09.2022 (а.с. 84) позивачу, на підставі заяви від 13.09.2022, було призначено державну соціальну допомогу як особі, яка досягла віку 65 років та не має права на пенсію відповідно до закону, на період з 13.09.2022 по 19.05.2024.

З 20.05.2024 відповідач припинив виплату допомоги позивачу у зв`язку із закінченням терміну дії його тимчасового посвідчення громадянина України, що не заперечується сторонами.

Суд зазначає, що згідно п. 4 ст. 5 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III тимчасове посвідчення громадянина України є документом, що підтверджує громадянство України.

Відповідно до п. 1 Правил оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1111, тимчасове посвідчення громадянина України (далі - тимчасове посвідчення) - документ, який посвідчує особу і підтверджує її належність до громадянства України.

Пунктом 2 вказаних Правил визначено, що тимчасове посвідчення видається особам, які досягли шістнадцятирічного віку, набули громадянства України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України.

Тимчасове посвідчення видається на строк до 2 років (п. 3 Правил).

При цьому, продовження терміну дії тимчасового посвідчення громадянина України Правилами не передбачено.

Водночас, 20.08.2024 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 3897-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України».

Відповідно до п. 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3897-IX громадяни Російської Федерації та громадяни Республіки Білорусь (крім осіб, зазначених у пункті 3 цього розділу), які в період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону України «Про громадянство України» і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані подати документ про припинення іноземного громадянства до органу, що видав тимчасове посвідчення громадянина України, протягом 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, якщо строк виконання поданого зобов`язання сплив.

Листом від 03.12.2024 №Б-1186/4601-24/4601.05/15474-24 (а.с. 52) Головне управління Державної міграційної служби України у Львівській області повідомило позивача про те, що рішення від 19.05.2022 про оформлення набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» не скасовується до визначеного Законом № 3897-IX періоду. ГУ ДМС України у Львівській області у вказаному листі підтвердило, що позивач є громадянином України до моменту прийняття рішення про скасування рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.

Таким чином, оскільки Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області не приймалось рішення про скасування рішення про оформлення набуття позивачем громадянства України за територіальним походженням, у відповідача не було законних підстав для припинення виплати позивачу державної соціальної допомоги.

Крім цього, суд зауважує, що ні нормами Закону № 1727-IV ні нормами Порядку №261 не передбачено такої підстави для припинення виплати особі допомоги як закінчення терміну дії тимчасового посвідчення громадянина України.

Отже, відповідач належними та допустимими доказами не довів наявність законодавчих підстав для припинення виплати позивачу державної соціальної допомоги з 20.05.2024.

Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Суд враховує, що листи відповідача від 28.06.2024 №260308/2870 щодо продовження виплати позивачу допомоги та від 01.08.2024 № щодо відновлення виплати позивачу допомоги не є рішеннями суб`єкта владних повноважень, а носять лише інформаційний характер та не створюють правових наслідків для позивача.

З огляду на викладене, суд, з метою ефективного поновлення прав позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправними дії відповідача щодо припинення виплати позивачу з 20.05.2024 державної соціальної допомоги, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача про продовження позивачу виплати державної соціальної допомоги як непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, - з 09.12.2024 по 31.03.2026, та зобов`язання відповідача відновити позивачу та виплачувати державну соціальну допомогу як непрацюючій особі, яка досягла пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, з 20.05.2024 довічно з урахуванням виплачених сум, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи суд встановив, що 09.12.2024 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою (а.с. 88) про призначення допомоги, як особі, яка досягла віку 65 років і не має права на пенсію.

Рішенням відповідача від 27.12.2024 позивачу призначено виплату допомоги з 09.12.2024 по 31.03.2026.

Як вже було зазначено судом вище, частиною 2 ст. 5 Закону № 1727-IV визначено, що державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію призначається, зокрема, особам, які досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, - довічно.

Відповідачем не надано належного обґрунтування підстав обмеження у рішенні від 27.12.2024 виплати позивачу допомоги періодом з 09.12.2024 по 31.03.2026.

Таким чином, рішення відповідача від 27.12.2024 про призначення позивачу з 09.12.2024 по 31.03.2026 державної соціальної допомоги суперечить вимогам ч. 2 ст. 5 Закону № 1727-IV, є протиправним та підлягає скасуванню.

З метою ефективного поновлення прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача відновити виплату позивачу державної соціальної допомоги, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», з 20.05.2024 довічно та здійснити доплату позивачу такої допомоги за період з 20.05.2024 по 08.12.2024.

Згідно із вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 КАС України, суд зазначає, що ухвалою суду від 11.03.2025 позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду. Доказів понесення сторонами інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ухвалив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (пр. Червоної Калини, 66, м. Львів, ) щодо припинення виплати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 20.05.2024 державної соціальної допомоги, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

3. Визнати протиправним та скасувати рішення Сихівського відділу соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (пр. Червоної Калини, 66, м. Львів, ) від 27.12.2024 про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 09.12.2024 по 31.03.2026 державної соціальної допомоги.

4. Зобов`язати Сихівський відділ соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради (пр. Червоної Калини, 66, м. Львів, ) відновити виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) державної соціальної допомоги, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», з 20.05.2024 довічно та здійснити доплату ОСОБА_1 такої допомоги за період з 20.05.2024 по 08.12.2024.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст судового рішення складено 25.06.2025 року.

СуддяКостецький Назар Володимирович