Справа № 440/12189/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/12189/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/12189/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

12.10.2024 адвокат Мастюгін Євгеній Дмитрович, здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - ГУПФ), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 16.09.2024 №75 щодо відмови у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 , зобов`язавши ГУПФ призначити ОСОБА_1 пенсію зі зниженням пенсійного віку до п. "з") ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з дня звернення за призначенням пенсії, а саме - з 10.09.2024, зарахувавши до її страхового стажу період навчання з 01.09.1988 по 26.06.1991.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на протиправну, як на його думку, поведінку відповідача внаслідок обчислення вікового цензу позивача, з якого дозволяється вихід на пільгову пенсію, на підставі норм законодавства, які по різному визначають цей віковий ценз. Представник вважає, що на дату звернення за призначенням пенсії позивачка досягла необхідного віку 50 років, а тому має право на пільгову пенсію відповідно до пункту "з" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення статті 13 названого Закону зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII. Крім того відповідач безпідставно не прийняв до уваги документ про навчання позивача під час вирішення питання про призначення пенсії, що призвело до протиправної відмови позивачу у призначенні пенсії за віком.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 позову заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, порядок розгляду якої визначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У відзиві на позов представник ГУПФ просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Повідомляє, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, оскільки не взято до уваги диплом № НОМЕР_1 , в якому прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає дошлюбному прізвищу " ОСОБА_3 " згідно зі свідоцтвом про шлюб (а.с. 45-47).

Розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 (до шлюбу - ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10.09.2024 звернулася до пенсійного органу із заявою за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах.

16.09.2024 ГУПФ (за екстериторіальністю) було прийнято рішення №75 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно з пунктом 8 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з недосягненням позивачем пенсійного віку. Аналіз наданих документів для призначення пенсії за віком на пільгових умовах показав, що стаж роботи гр. ОСОБА_1 водієм міського пасажирського транспорту становить 19 років 03 місяці 03 дні. Загальний страховий стаж становить 29 років 04 місяці 01 день. НОМЕР_2 не взято до уваги, оскільки прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає дошлюбному прізвищу " ОСОБА_3 " згідно зі свідоцтвом про шлюб (а.с. 28).

Не погодившись із правомірністю мотивів відмови, позивач через представника звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення", громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Статтею 12 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Згідно з пунктом "з" частини другої статті 14 Закону України "Про пенсійне забезпечення", на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

З 01.01.2004 законами, які впорядковують основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон №1058-IV), який був прийнятий на зміну окремих положень Закону України "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон №1788-XII).

Законом України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набрав чинності з 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом "з" частини другої статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах жінкам з 50 років до 55 років та відповідно стаж - з 20 років до 25 років.

У подальшому, Верховною Радою України 03.10.2017 ухвалено Закон України №2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", який доповнив Закон №1058-ІV розділом ХІV-1, який містить пункт 8 частини другої статті 114 такого змісту: "На пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.".

Таке правове регулювання існувало до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII".

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Суду, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини цього ж рішення Суду, застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи... водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.".

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій водіям міського пасажирського транспорту, а саме: п. "з" ч. 2 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідач керувався положенням 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Разом з тим, у даному випадку у спірних правовідносинах необхідно застосовувати саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформулювала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідач визнає за позивачем загальний страховий стаж - 29 років 04 місяці 01 день, з яких пільговий - 19 років 03 місяці 03 дні.

Вік позивача на момент звернення до пенсійного органу із заявою від 10.09.2024 становив 51 рік.

Нормою пункту "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 №213-VIII (враховуючи рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Отже, станом на дату звернення позивача із заявою від 10.09.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, вона досягла встановленого законодавством пенсійного віку та мала достатньо загального та спеціального стажу, а тому у відповідача не було законодавчо обґрунтованих підстав для відмови у призначенні йому пенсії.

Крім того, як встановлено судом з рішення, що оскаржується, ГУПФ під час вирішення питання про призначення пенсії ОСОБА_1 не взято до уваги диплом № НОМЕР_1 , оскільки прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає дошлюбному прізвищу " ОСОБА_3 " згідно зі свідоцтвом про шлюб.

Оцінюючи на предмет обґрунтованості такий мотив відмови прийняття до уваги диплому як невідповідність даних прізвища свідоцтву про шлюб, суд зважає на таке.

Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно з копією диплома серії НОМЕР_3 , виданого 26.06.1991, цей диплом був виданий ОСОБА_5 (російською мовою " ОСОБА_6 "), у тому, що вона 01.09.1988 вступила до професійно-технічного училища №92 м. Горлівки і 26.06.1991 закінчила повний курс названого училища з одержанням середньої освіти за професією "кухар". Рішенням кваліфікаційної комісії від 26.06.1991 ОСОБА_7 присвоєно кваліфікацію кухара (зворот а.с. 29).

У свою чергу, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 24.09.2010, ОСОБА_4 змінила прізвище на " ОСОБА_8 " (зворот а.с. 40).

Невідповідність полягає у тому, що написання прізвища заявниці за свідоцтвом про шлюб - ОСОБА_3 , а за дипломом - ОСОБА_2 .

При цьому, трудова книжка позивача серії НОМЕР_5 від 09.10.1991 вперше видана (заповнена) із зазначенням даних (П.І.П.) російською мовою, а саме: ОСОБА_6 .

Отже, прізвище позивача ОСОБА_6 (російською мовою) вказано як у дипломі про навчання, так і в трудовій книжці.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що різне написання дошлюбного прізвища позивачки у дипломі була зумовлене русизмами, які є характерними у таких випадках, що не може ставити під сумнів достовірність відомостей про особу позивача, вказаних у таких документах.

Крім того, суд звертає увагу на те, що персональні відомості у трудовій книжці позивача заповнені російською мовою, де зазначено прізвище позивача ( ОСОБА_6 ), яке повністю відповідає написанню прізвища, вказаного у дипломі про навчання НОМЕР_3 , виданого 26.06.1991 ( ОСОБА_6 ).

Вказані обставини були залишені відповідачем поза увагою, що призвело до безпідставної відмови у зарахуванні до загального страхового стажу періоду навчання позивача при призначені їй пенсії.

За таких обставин суд вважає, що період навчання позивача з 01.09.1988 по 26.06.1991 має бути зарахований відповідачем при вирішенні питання про призначення пенсії.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення від 16.09.2024 №75 прийнято відповідачем без належної оцінки обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення суд визнає протиправним та скасовує у зв`язку з цим.

Обираючи належний спосіб відновлення порушеного права, суд враховує наступне.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії визначені Законом України "Про пенсійне забезпечення" та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Суд звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права сформовано у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №227/3208/16-а.

Приписами статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, зокрема, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як встановлено судом, позивач пенсійного віку досягла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а із заявою про призначення пенсії звернулася 10.09.2024, тобто поза межами тримісячного строку, у зв`язку з чим пенсія їй має бути призначена з 10.09.2024.

Враховуючи з`ясовані обставини, суд погоджується з обраним позивачем способом відновлення порушеного права, у зв`язку з чим вважає за необхідне зобов`язати ГУПФ призначити ОСОБА_1 з 10.09.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до загального страхового стажу період її навчання з 01.09.1988 по 26.06.1991 у Професійно-технічному училищі №92 м. Горлівки.

Приймаючи до уваги те, що при поданні позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн, сума судових витрат, яка підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ, складає 100% сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 у справі №440/12189/24 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 16.09.2024 №75.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області призначити ОСОБА_1 з 10.09.2024 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "з" частини другої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", зарахувавши до загального страхового стажу період її навчання з 01.09.1988 по 26.06.1991 у Професійно-технічному училищі №92 м. Горлівки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, що пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Є.Б. Супрун