Справа № 320/23211/24
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції Парненко В.С.
Суддя-доповідач Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року Справа № 320/23211/24

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кузьмишиної О.М.,

за участі секретаря Бродацької І.А.,

представника Позивача ОСОБА_1 ,

представник Відповідача Костюченко Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_2

до Пенсійного фонду України

про визнання наказу протиправним та поновлення на посаді,

стягнення середнього заробітку

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_2 (далі Позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Пенсійного фонду України (далі Відповідач) в якому просить:

- визнати протиправним (незаконним) наказ від 13.04.2023 №143-к виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, за яким ОСОБА_2 звільнено з роботи 18.04.2024 та поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України або на рівнозначній посаді у Пенсійному фонді України;

- стягнути з Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19.04.2023 по день ухвалення судового рішення із розрахунку середньої заробітної плати, яка становить 2 111,44 грн.

В обґрунтування своїх вимог Позивачка зазначала, що при звільненні їй не було запропоновано наявні вакантні посади або іншу роботу, а тому Відповідач не виконав обов`язку щодо працевлаштування Позивачки.

Також ОСОБА_2 стверджує, що Відповідач є правонаступником Фонду соціального страхування України до якого перейшли обов`язки в частині трудових відносин, а тому поновлення Позивачки на рівнозначній посаді є можливим. Водночас Позивачка відзначила, що на день її звільнення, в апараті Пенсійного фонду України були наявні 80 вакантних посад.

При цьому, ОСОБА_3 наполягала на тому, що в разі реорганізації підприємства дія трудового договору працівника продовжується.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що переведення працівників Фонду соціального страхування України на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889, оскільки законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби.

Також суд зазначив, що оскільки Позивачка була за два місяці попереджена про наступне вивільнення та про те, що інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України їй не пропонується, оскільки скороченню підлягає увесь штат та чисельність працівників, то її звільнення із займаної посади відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства України.

Крім того, суд першої інстанції відзначив, що вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволенню також не підлягає, оскільки є похідною від основних вимог.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивачка подала апеляційну скаргу у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 наполягає на помилковості висновків суду першої інстанції про те, що на Відповідача як правонаступника роботодавця не розповсюджуються норми статей 40, 49-2 КЗпП України в частині обов?язку разом з попередженням про скорочення запропонувати іншу роботу на вакантних посадах у Відповідача. Апелянтка стверджує, що дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих спеціальним законом.

ОСОБА_2 наполягає на тому, що згідно положень статті 36 КЗпП України у разі реорганізації дія трудового договору працівника продовжується. З переходом основних функцій Фонду соціального страхування України до ПФУ перейшли права та обов?язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов?язок щодо працевлаштування працівника. Втім, жодної з вакантних посад у ПФУ, Позивачці особисто запропоновано не було.

Також Апелянтка зазначає, що суд першої інстанції повністю проігнорував та не надав жодної оцінки аргументам та доказам заявленим та поданим Позивачкою, а також не навів жодних мотивів у незастосуванні норм права на які вона посилалась.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Позивачка покликається на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 18.05.2023 у справі №160/2868/20, від 24.04.2018 у справі № 911/3259/16, від 04.08.2022 у справі №280/531/20.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи в частині.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024, 29.01.2025 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційні скарги та призначено справу до судового розгляду.

5. Від Відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у якому він просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, зазначаючи, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

При цьому, Відповідач стверджує, що відносини, що виникають у зв?язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулює Закон України «Про державну службу». Посади працівників Фонду соціального страхування України на відміну від працівників Пенсійного фонду не належать до посад державної служби. Посилання Апелянтки на необхідність застосування положень КЗпП України є необґрунтованим.

Також Відповідач стверджує, що відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено саме призначення державних службовців без конкурсного відбору, а не переведення. Представник ПФУ стверджує, що Позивачкою безпідставно ототожнюються процедури «переведення на посаду державної служби» та «вступу на державну службу», які є різними за механізмом та суб?єктним складом.

Крім того, Відповідач відзначив, що Позивачка відмовилася від ознайомлення з листом Пенсійного фонду України та додатками до нього, де наведено перелік вакантних посад на день надання листа.

Також Відповідач стверджує, що висновки Верховного Суду, на які посилається Апелянтка не є релевантними щодо справи, що розглядається.

6. Від Апелянтки надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу у якому вона наполягає на наявності у ПФУ як правонаступника Фонду соціального страхування України безумовного обов?язку виконання приписів статей 40, 49-2 К3пП України.

Також ОСОБА_2 стверджує, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» передбачається спрощена процедура вступу на державну службу у період дії воєнного стану та жодним законодавством не заборонено можливість переведення працівника, який знаходиться в трудових відносинах з юридичною особою недержавної служби на посаду юридичної особи державної служби при приєднанні, яке здійснюється внаслідок реорганізації.

7. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2025 року у Відповідача було витребувано:

- засвідчені належним чином штатні розписи Пенсійного фонду України станом на 20.01.2023 та на 18.04.2023 із зазначенням усіх вакантних посад в розрізі по всій адміністрації та структурним підрозділам із вказівкою на їхню належність або неналежність до посад державної служби та відповідні докази, які підтверджують таку інформацію;

- додаткові пояснення щодо процедури призначення (переведення) до Пенсійного фонду України з Фонду соціального страхування України ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та відповідні докази, які підтверджують таку інформацію.

8. На виконання зазначеної ухвали суду ПФ України надано витребувані судом документи та заяву про виконання ухвали суду у якій зокрема стверджує, що у Пенсійному фонді України вакансії працівників державних органів, які виконують функції з обслуговування, які передбачені п. 14 ч. 3 ст. 3 Закону № 889 і на яких не поширюється дія цього Закону у період з 20.01.2023 по 18.04.2023 були відсутні.

Також Відповідач зазначив, що ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 призначені на посади відповідно до частини п`ятої ст. 10 Закону України Про правовий режим воєнного стану після надання ними заяви про призначення та інших встановлених цим положенням документів та співбесіди. ОСОБА_26 та ОСОБА_27 не подавали до Пенсійного фонду резюме або заяву, що свідчили би про їх бажання працювати в Пенсійному фонді та, відповідно, не призначалися на посади до Пенсійного фонду України.

9. Від Позивачки надійшла відповідь на додаткові пояснення Відповідача та подані ним докази у якій ОСОБА_2 повторно зазначає, що їй протиправно не було запропоновано іншої роботи у Пенсійному фонді України за наявності щонайменше 80 вакантних посад та посилається на прийняття на роботу її колег без жодних конкурсів та інших спеціальних процедур.

Крім того, Позивачка зазначає посади у Пенсійному фонді України, які вона могла б зайняти з огляду на її кваліфікацію та досвід роботи.

10. У судовому засіданні представник Апелянтки наполягав на правовій позиції, яка була висловлена письмово у апеляційній скарзі.Просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Представник Відповідача у судовому засіданні надав додаткові пояснення щодо процедури звільнення державного службовця у зв`язку з організаційно-штатними змінами. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

11. Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

12. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

13. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 04.10.2018 №120-к «Про переведення ОСОБА_2 » переведено ОСОБА_2 на посаду заступника начальника управління-начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, з 01.11.2018, за її згодою, посадовим окладом згідно штатного розпису, увільнивши з посади начальника відділу господарського забезпечення управління справами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Пунктом 2 розділу VII Закону України «Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування», визначено припинити Фонд соціального страхування України, реорганізувавши його шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01.01.2023.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 №1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» Фонд соціального страхування України припиняється з 01.01.2023 реорганізовуючись шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. Вказаною постановою Кабінету Міністрів України утворено комісію з реорганізації Фонду соціального страхування України до якої перейшли повноваження щодо управління справами Фонду соціального страхування України.

Згідно наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» скорочується увесь штат та уся чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, з 18.04.2023.

20.01.2023 головою комісії з реорганізації складено повідомлення заступнику начальника управління-начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Світлані Шевчук про те, що з 18.04.2023 посада заступника начальника управління - начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, яку вона обіймає буде скорочена. Відповідно до статті 493 Кодексу законів про працю України попереджено, що ОСОБА_28 буде звільнена із займаної посади 18.04.2023 на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України. Оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України не пропонується.

З повідомленням про вивільнення Позивачка ознайомлена 24.01.2023, що підтверджується її підписом на примірнику повідомлення.

Відповідно до наказу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 13.04.2023 №143-к «Про звільнення ОСОБА_2 » звільнено ОСОБА_2 18.04.2023 з посади заступника начальника управління-начальника відділу господарського забезпечення управління адміністративного забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, згідно з п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Повідомлено позивача про нараховані суми належні їй при звільненні.

14. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VІIІ (далі Закон №889-VIІІ).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною шостою статті 43 Конституції України гарантовано громадянам захист від незаконного звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає Кодекс законів про працю України.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Приписами ч. 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до ст. 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Частиною п`ятою статті 40 КЗпП України визначено, що особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Закон України «Про державну службу» визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частини другої та третьої статті 5 Закону №889-VIІІ відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом, а дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Висновки суду апеляційної інстанції.

15. Переглядаючи рішення суду першої інстанції з урахуванням доводів учасників справи, колегія суддів відзначає, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва i праці, скорочення чисельності a6o штату працівників, чи додержано власником a6o уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу aбo що власник, aбo уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 05.10.2020 у справі № 451/1028/18.

16. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 було попереджено про наступне вивільнення за два місяці, тобто у строки, передбачені ст. 49-2 КЗпП України.

При цьому, у повідомленні від 20.01.2023 було зазначено, що оскільки, скороченню підлягає весь штат та чисельність виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, інша робота у виконавчій дирекції Фонду соціального страхування України не пропонується. Тобто, ФСС України були виконані вимоги статей 40, 49-2 КЗпП України. При цьому, у даному випадку не порушено вимог частини 6 статті 36 КЗпП.

17. Надаючи оцінку доводам Апелянта щодо наявності саме у Пенсійного фонду України запропонувати вакантні посади, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.02.2021 у справі №826/9815/18, згідно з яких: виходячи зі специфіки публічно-правових відносин, а саме тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними i можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства, суд наголосив, що такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

18. Внаслідок передачі Пенсійному фонду України та його територіальним органам функцій Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їx відділень, з 01.01.2023 виникло публічне правонаступництво, тобто передання адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого внаслідок припинення виконання першим суб`єктом покладеної на нього функції. За часткового правонаступництва від одного до іншого суб`єкта переходять лише окремі права i обов`язки.

При цьому, повне (універсальне) правонаступництво передбачає перехід до правонаступника ycix прав i обов`язків (у тому числі майнових) того суб`єкта, якому вони належали раніше. Це має місце, зокрема, у разі припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення). Підстави для повного (універсального) правонаступництва виникають з моменту державної реєстрації припинення юридичної особи, що реорганізується.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №1105-XIV (у редакції з 01.01.2023) уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.

Згідно з пунктом 12 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV на працівників Пенсійного фонду та його територіальних органів, які здійснюють повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань i функцій Пенсійного фонду, поширюється дія Закону України Про державну службу.

18. Отже, штат працівників апарату Пенсійного фонду України складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 №889-VIII Про державну службу (далі Закон №889-VIII).

19. Відповідно до пункту 14 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 №280 Пенсійний фонд України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках.

20. Таким чином, реорганізація ФСС України відбулася шляхом його приєднання до ПФ України, що за своєю природою тяжіє до юридичної особи публічного права.

21. Разом з тим, прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях. В такому випадку при вирішенні даного трудового спору слід дотримуватись балансу загальних норм трудового права та спеціальних норм права регламентуючих порядок прийняття та проходження публічної служби.

22. Разом з тим, обов`язок щодо застосування норм спеціального законодавства був неодноразово предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, Верховний Суд в постанові від 29.03.2023 у справі № 380/6745/21 зазначив, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

23. Тобто, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби регулює Закон №889-VIII, яким визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави i суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (ч. 3 ст. 5 Закону №889-VIII).

24. Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 Закону №889-VIII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

25. За таких умов, переведення працівників ФСС України на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить положенням Закону №889-VIII.

26. З огляду на зазначене вище, колегія суддів вважає помилковими доводи Апелянта щодо обов`язку правонаступника роботодавця запропонувати вакантні посади в Пенсійному фонді України (ст.49-2 КЗпП України), оскільки відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються саме Законом №889, якщо інше не передбачено цим же законом (ч.2 ст.5 Закону №889), тобто, для їх зайняття посад державної служби кандидат повинен відповідати вимогам викладеним в Законі України «Про державну службу».

27. При цьому, колегія суддів відзначає, що з метою встановити наявність у Пенсійному фонді України посад у період з 20.01.2023 по 18.04.2023, які не належать до посад державної служби та які могли бути запропоновані Позивачці, ухвалою апеляційного суду від 12 травня 2025 року у Відповідача були витребувані засвідчені належним чином штатні розписи Пенсійного фонду України із зазначенням усіх вакантних посад в розрізі по всій адміністрації та структурним підрозділам із вказівкою на їхню належність або неналежність до посад державної служби та відповідні докази, які підтверджують таку інформацію.

На виконання зазначеної ухвали суду ПФ України було надано перелік усіх вакантних посад станом на день попередження та станом на день звільнення Позивачки, які були наявні у Відповідача та зазначено, що усі вони належать до посад державної служби. Вакансії працівників, на яких не поширюється дія Закону №889 відсутні.

Отже, у Пенсійному фонді України були відсутні вакантні посади, які могли б бути запропоновані Позивачці для її переведення.

28. Принагідно колегія суддів акцентує увагу на тому, що з метою забезпечення можливості працевлаштування працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на посадах державної служби в апараті Пенсійного фонду України, у додатку до листа Пенсійного фонду України від 03.04.2023 № 2800-0901-5/17694 Відповідачем було наведено перелік усіх наявних вакантних посад. Втім, ОСОБА_2 відмовилася від ознайомлення з таким листом про що складено акт комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України про відмову працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від ознайомлення з листом Пенсійного фонду України від 18.04.2023. Отже, Апелянтка виявила небажання обіймати посади державної служби у Пенсійному фонді України.

29. Разом з тим, апеляційний суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_29 на положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», яким передбачено процедуру вступу на державну службу у період дії воєнного стану без проведення конкурсу, оскільки зазначена процедура поширюється саме на призначення особи на посаду державної служби, та не передбачає можливості переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

30. Спрощення процедури прийняття на посади державної служби під час воєнного стану не свідчить про можливість прямого переведення на посаду державної служби з ігноруванням інших вимог законодавства.

31. При цьому, необхідність розрізнення у законі проходження державної служби та звичайної трудової діяльності зумовлена тим, що державні службовці, виконуючи завдання i функцій держави, мають особливий статус, забезпечують права та свободи громадян, захист публічного інтересу. Крім того, на державного службовця поширюються обмеження запроваджені для уникнення конфлікту інтересів, суміщення державної служби з іншими видами діяльності.

32. Отже, пропонування Відповідачем, переведення Позивачки з посади у Фонді соціального страхування на посаду державної служби у Пенсійному фонді України нормативно не передбачено.

33. Відомості про подання Апелянткою до Відповідача заяви про призначення її на посаду державної служби у ПФ України у спрощеному порядку відповідно до частин п`ятої-дев`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та необхідних документів, у матеріалах судової справи відсутні. На такі обставини ОСОБА_2 не посилається. Відтак, колегія суддів не приймає до уваги посилання Апелянтки на посади державної служби, які вона могла б зайняти, з огляду на відсутність у неї відповідного волевиявлення.

34. Доводи Апелянтки про те, що її колеги ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 та інші були прийняті на роботу до Пенсійного фонду України без жодних конкурсів та інших спеціальних процедур, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки у матеріалах справи наявні їхні заяви про призначення на посади відповідно до частин п`ятої-дев`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», тобто з урахуванням їх власного волевиявлення.

35. Посилання Апелянтки на правові висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постановах від 18.05.2023 у справі №160/2868/20, від 24.04.2018 у справі № 911/3259/16, від 04.08.2022 у справі №280/531/20, апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки висновки касаційного суду викладені у зазначених справах за інших обставин та щодо застосування норм Закону України «Про державну службу» в редакції, яка станом на момент виникнення спірних правовідносин зазнала змін, а тому не є релевантними у межах справи № 320/23211/24.

36. Аналізуючи доводи ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції повністю проігнорував та не надав жодної оцінки аргументам та доказам заявленим та поданим Позивачкою, а також не навів жодних мотивів у незастосуванні норм права на які вона посилалась, колегія суддів приходить до висновку про їх неаргументованість, оскільки з апеляційної скарги не вбачається яким саме доводам та доказам Позивачки не була надана оцінка судом першої інстанції.

Натомість, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд повно встановив обставини цієї справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

37. Разом з тим, апеляційний суд також приймає до уваги правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні від 21.01.1999 р. по справі Гарсія Руїз проти Іспанії, відповідно до якої …хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід….

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

38. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

39. Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року без змін.

40. Розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 25 червня 2025 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

О.М. Кузьмишина