Справа № 120/6755/25
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6755/25

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід Олена Степанівна

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

26 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з прийнятою ухвалою позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апелянтом зазначено, що що орган місцевого самоврядування, відповідно до вимог ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі Закон самоврядування), а саме: «Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 ) мали чудову нагоду запросити представників Вінницької міської ради Вінницької міської об`єднаної територіальної громади, їх виконавчого комітету, депутатського корпусу, обслуговуючого персоналу тощо, віком від 16 до 60 років, розповсюдивши повістки з викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 та ІНФОРМАЦІЯ_5 для поновлення своїх особистих, в тому числі захищених окремим Законом, персональних даних, шляхом явки до вищевказаних підрозділів, проходження ВЛК (військової лікарняної комісії) тощо.

Окрему увагу варто зосереджує на тому, що депутатський корпус Вінницької міської ради Вінницької міської об`єднаної територіальної громади формувався на підставі партійних списків, політичних партій, які подавались до ТВК для участі у виборах. А вибори здійснювались учасниками Вінницької міської об`єднаної територіальної громади. Призов окремих депутатів, не відіграє суттєвої ролі у зміні кількісного складу депутатського корпусу за рахунок просування кандидатів, нижчих у партійних списках, враховуючи збільшення в депутатському корпусі жінок. Таким чином, за умови призову частини депутатів до лав ЗСУ, за наслідками поновлення своїх особистих, в тому числі захищених Законом, персональних даних, дала б можливість визначитись з патріотичністю кожного депутата окремо.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2025 року розгляд справи призначено в порядку письмово провадження.

23 червня 2025 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за присутності заявника.

Суд розглянувши подане клопотання та враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, а тому у задоволенні клопотання про про розгляд справи за присутності заявника слід відмовити.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в даному випадку відсутній будь-який публічно-правовий спір, що виключає можливість розгляду цього позову адміністративним судом.

Колегія суддів погоджується з такою підставністю прийнятого судом рішення та вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В той же час визначення публічно-правового спору наведено у п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, відповідно до якої під таким розуміється спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; такою є діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Під суб`єктом владних повноважень у п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України розуміється орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Системний аАналіз наведених норм свідчить про те, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим. Для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер), що є визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів також звертає увагу на приписи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, якою передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні й конституційному поданні щодо тлумачення ч. 2 ст. 55 Основного Закону України, в рішенні від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

За змістом ч. 3 ст. 124 Основного Закону юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Щодо "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес".

Щодо поняття "охоронюваний законом інтерес" в тому ж рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Таким чином, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим. Визначальною ознакою такого спору є саме його характер - виникнення з приводу реалізації публічно-владних функцій суб`єктом владних повноважень щодо іншої особи, внаслідок чого особа вважає порушеними свої індивідуальні права чи охоронювані законом інтереси.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив зобов`язати відповідача створити спільну комісію за його безпосередньої участі та участю представників Вінницької міської об`єднаної територіальної громади, ІНФОРМАЦІЯ_6 , для здійснення перевірки оновлення особистих, в тому числі персональних даних, захищених Законом, проходження ВЛК депутатами Вінницької міської ради Вінницької міської об`єднаної територіальної громади, її виконкому та виконавчих органів, з метою відправки їх для захисту Держави в присутності співробітників Вінницького районного управління поліції ГУ НП у Вінницькій області для здійснення заходів передбачених п. 1 ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про національну поліцію».

Із зазначеного вище слідує, що заявлені вимоги не мають індивідуалізованого правового характеру, вони не ґрунтуються на порушенні права чи охоронюваного законом інтересу самого позивача, а натомість мають політичне, суспільне або моральне підґрунтя, тобто переслідують загальногромадську мету, яка не є предметом судового захисту в адміністративному судочинстві. Участь суб`єктів владних повноважень у справі, хоч і наявна, однак не є достатньою підставою для визнання спору публічно-правовим.

Як випливає зі ст. 4 КАС України, ключовим елементом такого спору є не просто участь органу влади, а його владна дія (або бездіяльність) щодо позивача, яка порушує його права чи інтереси.

Вимоги позивача стосуються контролю, втручання у діяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, що виходить за межі предметної юрисдикції адміністративного суду, не відповідає принципу індивідуального судового захисту прав особи.

Враховуючи зазначене вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що в даному випадку відсутній будь-який публічно-правовий спір, що виключає можливість розгляду цього позову адміністративним судом.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Такими чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.

Апеляційний суд також звертає увагу й на висновки Великої Палати Верховного Суду, що наведені в постанові від 30.01.2019 у справі № 803/3/18, відповідно до яких поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

Отже, враховуючи викладене в сукупності слідує, заявлені в межах цього позову позовні вимоги не підлягають розгляду як в порядку адміністративного судочинства, так і взагалі не підлягають судовому розгляду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Шидловський В.Б.