Справа № 644/3324/25
Суддя: Черняк В. Г.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Суддя Черняк В. Г.
Справа № 644/3324/25
Провадження № 2-а/644/137/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Черняка В.Г.,

за участю:

секретаря судових засідань Юр`єва Є.Д.,

представника позивача адвоката Лихачової М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференцзв`язку в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Лихачова Р.Б., через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовною заявою про скасування постанови ЕНА № 4470091 від 10.04.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на підставі ч. 4 ст. 122 КУпАП, прийняту інспектором 2 взводу 4 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом Турівненко Олегом Ігоровичем, справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на підставі ч. 4 ст. 122 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10.04.2025 р. інспектором 2 взводу 4 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом Турівненко Олегом Ігоровичем було винесено постанову серії ЕНА № 4470091 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі на підставі ч. 4 ст. 122 КУпАП про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу у розмірі 1700 грн., у зв`язку із тим, що вона, ніби-то, 10.04.2025 року о 15:22 год, керуючи транспортним засобом AUDI А5 21КХ9100 по дорозі МОЗ Київ-Харків-Довжанський 306 км, рухалася зі швидкістю 141 км/год, при цьому перевищила встановлене обмеження швидкості руху ТЗ в населеному пункті на 91 км/год. Швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TRU CAM LTI 20/20 ТС001013, чим порушила п. 12.4 Правил дорожнього руху України (порушення швидкісного режимі в населених пунктах). Вважає, що дана постанова протиправна, оскільки вона винесена із порушенням норм законодавства України, виходячи із наступного. Зазначила, що відповідно до Правил дорожнього руху знак 5.76 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Разом з тим, прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, що доводиться приписами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», в якій зазначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення правил дорожнього руху. Тобто сам прилад Tru Cam був розташований у населеному пункті Решетилівка, а сам позивач на своєму транспортному засобі під час вимірювання його швидкості був перед населеним пунктом, тобто зафіксована його швидкість поза межами населеного пункту, а при в`їзді у населений пункт швидкість транспортного засобу позивача не перевищувала 50 км/год. Крім цього на даній ділянці автомобільної дороги відсутні дорожні знаки, які позначають ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, тобто знак 5.76. Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача. Отже, є підстави вважати, що прилад міг використовуватися ручним засобом, може й під наклоном, що могло спричинити подання невірних даних приладом. Доказів того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70 немає. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення Інспектор не досліджував жодного доказу, постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення (фото та відео не є належними доказами, оскільки не містять підтвердження, що в момент фіксації такої швидкості, транспортний засіб Позивача знаходився в межах населеного пункту позначеного дорожнім знаком «Початок населеного пункту»), не містить посилань на жодні та допустимі докази, передбачених ст. 251 КпАП України, зокрема, показання свідків, належні показання технічних приладів та засобів, тощо на підставі яких зроблено висновок про вчинення правопорушення. Також відсутні докази того, що покази швидкості за приладом не належать іншому транспортного засобу. Крім того, на відео матеріалах про які зазначено у постанові можуть міститися кілька транспортних засобів, тому належність показаних приладом даних саме ТЗ Позивача не встановлено. Таким чином, висновок про вину Позивача не ґрунтується на жодному доказі, що стверджено змістом оскарженої постанови. У зв`язку із викладеним, вважає постанову серії ЕНА №4470091 від 10.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року позовна заява була залишена без руху.

24.04.2025 року недоліки позовної заяви позивачем усунуто.

Ухвалою суду від 28 квітня 2025 року вказаний адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін.

23.01.2025 року відповідачами, в особі представника Детюк Д., подано відзив на позовну заяву, в якому остання, заперечує проти позову і просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що під час несення служби в Полтавській області м. Решетилівка, 10.04.2025 року екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001013) було виявлено порушення ПДР, а саме: водій транспортного засобу AUDI А5 номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 141 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 91 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.122 КУпП. За результатом розгляду справи винесено постанову за ч.4 ст. 122 КУпАП. До постанови в якості доказу долучено фото та відео, відзняті за допомогою лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001013), на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу, максимальну допустиму швидкість, місце вчинення правопорушення. Щодо використання лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 зазначив, що лазерний вимірювач TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного ручного режиму роботи, вимірювач TruCam також може бути встановлений на триногу, що передбачено інструкцією із експлуатації, як передбачено і використання із рук. Щодо правових підстав застосування вимірювача TruCam вказав, що лазерні вимірювачі швидкості TruCam, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Наявним свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31721 підтверджено придатність лазерного вимірювача швидкості TruCam до застосування. Також зазначає, що безпідставним є твердження позивача про те, що вимірювання швидкості здійснювалось поза межами населеного пункту, оскільки відповідно відповіді служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області дорожній знак 5.49 «початок населеного пункту», що позначає розташування м. Решетилівка в межах а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський» знаходиться на відмітці 304+950 кв. Перед ними, з урахуванням існуючої дорожньої обстановки, розміщенні дорожні знаки «5.76 «автоматична відеофіксація порушень ПДР» також на відмітці 304+200 км, натомість вимірювання швидкості здійснювалось на 306 км а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський», тобто в межах населеного пункту м. Решетилівка. Згідно координат, які автоматично визначає прилад TruCam, за допомогою влаштованого GPS навігатора встановлено, що прилад знаходився в межах населеного пункту м. Решетилівка. При цьому, відстань від приладу до автомобіля, становить 116.3 м, а відтак і сам автомобіль знаходиться в межах населеного пункту м. Решетилівка. Крім того, вказує, що 10.04.2025 року при розгляді та оформленні адміністративного матеріалу відносно позивача вимоги чинного законодавства, поліцейським витримані, всі обставини з`ясовані, позивачу роз`яснені його права, про що свідчить його особистий підпис в п.8 оскаржуваної постанови «Права за ст.268 КУпАП та строк оскарження за ст.289 КУпАП мені роз`яснено».

20.05.2025 року представником позивача адвокатом Лихачовою М.Б. через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення, в якій зазначає, що твердженнями відповідача не згодна. Зазначає, що доказів того, що фіксація правопорушення здійснювалась в зоні дії дорожнього знаку 5.70 немає. Крім того, згідно наданих фото не можливо ідентифікувати номерний знак автомобіля. Відсутні докази, що саме швидкість руху автомобіля AUDI А5 номерний знак НОМЕР_1 вимірювався приладом TruCam, оскільки з камери відеофіксації вбачає другий автомобіль. Також зазначила, що результат вимірювання швидкості руху приладом TruCam, проведені в ручному режимі не можуть бути належними та допустимими доказами вчинення позивачем порушення, зазначеного в оскаржуваній постанові. Крім того, відповідачем не надано жодного доказу сертифікації лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Лихачова М.Б. позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, у відзиві просили розгляд справи провести у їх відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 10.04.2025 р. інспектором 2 взводу 4 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом Турівненко Олегом Ігоровичем винесено постанову серії ЕНА № 4470091 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП, за порушення п.12.4 а ПДР і накладено штраф у розмірі 17000,00 грн.

Постанова була складена в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, копія якої була вручена позивачеві після розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що 10.04.2025 року о 15 год. 22 хв. в м. Решитилівка дорога МОЗ КИЇВ-ХАРКІВ-ДОВЖАНСЬКИЙ 306 км, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом AUDI А5 номерний знак НОМЕР_1 рухалась зі швидкістю 141 км/год, при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху транспортного засобу в населеному пункті на 91 км/год. Швидкість руху вимірювалась TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС001013), чим порушив п.12.4 ПДР порушення швидкість руху в населених пунктах, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.122 КУпП.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що висновки відповідача щодо наявності вини в діях ОСОБА_1 підтверджені матеріалами справи.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 5 КАС України відповідно до кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративної відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності регламентовано нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення Правил дорожнього руху (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 258 КУпАП визначено випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

Зокрема, протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі (ч. 2 ст. 258 КУпАП).

Згідно ч.4 ст. 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Остання, наразі, містить вимоги до змісту постанови про правопорушення.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 р. № 1395.

У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (п. 4 розділ 1 Інструкції).

Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції, визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною четвертою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (пункт 2 розділу ІІІ).

Частиною 4 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову (постанова Верховного Суду від 14.03.2018 по справі №760/2846/17; постанова Верховного Суду від 14.02.2018 по справі№536/583/17).

Згідно з ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Правомірність використання відповідачем технічного приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20 № ТС001013, підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/31721, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 28.08.2024, чинне до 28.08.2025, тобто на момент вимірювання швидкості руху позивача був чинним, відповідно до якого лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС001013 за результатами повірки відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань від 2 км/год. до 320 км/год. Максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі складає ± 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год; ± 1 км/год. в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

З листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на лист Національної поліції України від 14.02.2019 року №1771/04/31-2019 вбачається, що засоби вимірювальної техніки, які були введені в експлуатацію до моменту виключення типу ЗВТ з Державного реєстру ЗВТ, дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки. Для всіх законодавчо регульованих ЗВТ, що застосовуються в Україні, наказом Мінекономрозвитку від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», зареєстрованим в Мін`юсті 01.11.2016 за № 1417/29547, встановлені міжповірочні інтервали незалежно від назви, типу, модифікації, виробника цих ЗВТ. Для вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних встановлено міжповірочний інтервал - 1 рік.

Також правильність використання приладу вимірювання швидкості TruCAM LTI 20/20 №ТС001013, виробництва Laser Technology Inc., США, підтверджується наявністю виданого Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку № 04/05/02-1178/ВС1 від 15.12.2023, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES, визначений п.5.2 ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 (у режимі ЕСВ, визначеному ДСТУ ISO/IES 10116:2019, із довжиною ключа 128 біт). Термін дії експертного висновку протягом періоду дії правового режиму воєнного стану в Україні та 6 місяців після його припинення чи скасування.

Таким чином, лазерні вимірювачі швидкості TruCAM дозволяється застосовувати за умови позитивних результатів їх повірки.

Згідно п. 8 та 11 ч.1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Пункт 1 ч.1 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» встановлює, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Частиною 1 зазначеної статті також встановлено, що технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Разом з цим, оскаржувана постанова накладає адміністративне стягнення на позивача за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку.

Згідно листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01.10.2019 року №22-38/49, лазерний вимірювач ТruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Відповідно до Інструкції з використання лазерного вимірювача швидкості TruCam, допускається можливість використання приладу як із руки, так і з триноги. Таким чином, використання із руки є допустимим та не є порушенням.

Також, у ст. 40 Закон України «Про Національну поліцію» було внесено ряд змін, якими усунуто колізійність чинного законодавства. Так ч. 2 ст. 40 вказаного вище Закону сформульована наступним чином: «Інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці».

Тобто, з даної норми вбачається, що вона стосується виключно приладів змонтованих/розміщених, тобто тих які стаціонарно змонтовані і працюють в автоматичному режимі.

Суд звертає увагу, що в даному випадку порушення позивачем ПДР України зафіксовано пристроєм вимірювання швидкості TruCAM в ручному режимі, а не в автоматичному, тому вимоги ч. 2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не розповсюджуються на спірні відносини.

Крім того, диспозиція ч. 1 ст. 40 вказаного Закону дозволяє використовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (яким є прилад TruCam LTI 20/20).

Таким чином, обставин, які б виключали можливість застосування приладу ТruCam LTI 20/20 (серійний номер №ТС001013), у тому числі і у ручному використанні, судом не встановлено.

Також, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що вимірювання швидкості руху транспортного засобу здійснювалось поза межами населеного пункту та відсутності розміщення на вказаному вище відрізку дороги дорожнього знаку «5.76», оскільки згідно відповіді служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області дорожній знак 5.49 «початок населеного пункту», що позначає розташування м. Решетилівка в межах а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський» знаходиться на відмітці 304+950 кв. Перед ними, з урахуванням існуючої дорожньої обстановки, розміщенні дорожні знаки «5.76 «автоматична відеофіксація порушень ПДР» також на відмітці 304+200 км, натомість вимірювання швидкості здійснювалось на 306 км а/д М-03 «Київ-Харків-Довжанський», тобто в межах населеного пункту м. Решетилівка.

Згідно координат, які автоматично визначає прилад TruCam, за допомогою влаштованого GPS навігатора встановлено, що прилад знаходився в межах населеного пункту м. Решетилівка. При цьому, відстань від приладу до автомобіля, становить 116.3 м, а відтак і сам автомобіль знаходиться в межах населеного пункту м. Решетилівка.

Суд звертає увагу, що дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

Разом з тим, цей дорожній знак, стосується фіксації порушення Правил дорожнього руху саме в автоматичному режимі.

Водночас, прилад ТruCam не є автоматичним засобом вимірювальної техніки, а до позивача застосовано стягнення у вигляді штрафу за скоєння правопорушення зафіксованого не в автоматичному режимі, тому відсутність дорожнього знаку 5.76 ПДР України не впливає на суть вчиненого позивачем адміністративного правопорушення.

Крім того, дорожній знак 5.76 ПДР України лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку жодним чином не свідчать про відсутність у позивача обов`язку дотримуватись запровадженого ПДР України швидкісного режиму у населених пунктах, який встановлений у п. 12.4 ПДР України.

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що поліцейським була дотримана передбачена КУпАП процедура розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності: повідомлено про суть вчиненого ним правопорушення; роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; ознайомлено з доказами, оголошено про прийняте рішення.

Твердження позивача, щодо неможливості ідентифікувати номерний знак автомобіля, а також відсутності доказів, що саме швидкість руху автомобіля AUDI А5 номерний знак НОМЕР_1 вимірювався приладом TruCam, також спростовуються наданими відповідачем доказами.

Отже, факт адміністративного правопорушення був доведений відповідачем належними та допустимими доказами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 122 КУпАП про порушення позивачем пункту 12.4 Правил дорожнього руху (перевищення швидкості більше ніж на 50 км/год).

Отже, постанова серії ЕНА № 4470091 від 10.04.2025 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП, винесена інспектором 2 взводу 4 роти 1 бат. Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом Турівненко Олегом Ігоровичем в межах своїх повноважень, адміністративне стягнення накладено в межах санкції статті, вина ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного вище адміністративного правопорушення підтверджується належними доказами по справі.

Згідно ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 КАС України передбачено, що при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП, підстави для скасування постанови серії ЕНА № 4470091 від 10.04.2025 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення та закриття справи про адміністративне правопорушення відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5-10, 77, 139, а України (ред. з 06.07.2005 до 15.12.2017); нормативно-правовий акт № 2747-IV від 06.07.2005">242-244, 246, 255, 295 КАС України, ст. ст. 9-10, ч. 5 ст. 121, ст. ст. 254, 258, 280 КУпАП, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, юридична адреса: вул. Кременчуцька, б. 2В, с. Розсошенці, Полтавський район, Полтавська область, .

Відповідач: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, юридична адреса: вул. Ф. Ернста, 3, м. Київ, 03048.

Повний текст рішення складено та підписано 27.06.2025 року.

Головуючий - суддя: В. Г. Черняк