Справа № 480/1391/25
Суддя: О.В. Соп'яненко
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 червня 2025 року Справа № 480/1391/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Соп`яненка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Усенко І.М.,
представника позивача - Фідірко Я.С.,
представника відповідача - Давиденко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом, який мотивує тим, що проходив службу в поліції на посаді начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу ГУНП в Сумській області. Наказом начальника ГУНП в Сумській області № 62о/с від 05.02.2024 його звільнено зі служби в поліції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 ЗУ "Про Національну поліцію" у зв`язку з переходом у встановленому на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
Позивач вважає зазначений наказ про звільнення зі служби в поліції незаконним, таким, що підлягає скасуванню з одночасним поновленням його на займаній раніше посаді.
07.12.2020 наказом № 590 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. Рішенням суду від 15.02.2023 був поновлений на посаді, рішення відповідачем виконано.
Під час розгляду справи судом ОСОБА_1 призвано на службу під час мобілізації у Збройні Сили України. Перебуває на військовій службі по теперішній час. На момент виконання рішення про поновлення на службі позивач проходив службу в Збройних Силах України, за ним зберігалося основне місце роботи в ГУНП в Сумській області.
Незважаючи на це, 05.02.2025 його безпідставно звільнено зі служби в поліції у зв`язку з переходом на роботу до іншого міністерства і відомства, а саме призовом на службу у Збройні Сили України.
За змістом пункту 8 ч.1 ст.77 Закону України Про Національну поліцію поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
Згідно ст. 1, 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 КЗпП України, а також ч. 1 ст. 53 і ч. 2 ст. 57 Закону України "Про освіту, ч. 2 ст. 44, ч. 1 ст. 54 і ч. 3 ст. 63 Закону України "Про фахову перевищу освіту, ч. 2 ст. 46 Закону України Про вищу освіту.
Як передбачено ст.119 КЗпП України за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
До спірних правовідносин застосуванню підлягають норми трудового законодавства, оскільки нормами спеціального законодавства спірні правовідносини не врегульовані.
Просить визнати протиправним і скасувати наказ начальника ГУНП в Сумській області від 05.02.2025 № 62 о/с "По особовому складу, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції. Поновити його на посаді начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу ГУНП в Сумській області з 06.02.2025. Стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу у розмірі 15 000,00 гривень.
Відповідач у письмовому відзиві позов не визнав. Пояснив, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника сектору кримінальної поліції СПД № 1Роменського РВП ГУНП в
Сумській області. Був призваний на військову служб по мобілізації першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 наказом від 01.03.2022 .
Наказом ГУНП в Сумській області від 05.02.2025 року № 62 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1 з 05.02.2025 звільнено зі служби в поліції згідно п. 8 (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію".
Підставами прийняття наказу став витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 № 31, витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.06.2022 № 149, лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.02.2025 № 330.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначається Законом України "Про Національну поліцію».
Обов`язки поліцейського визначені у частині першій статті 18 Закону України "Про Національну поліцію.
Відповідно до пункту 8 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію, поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).
Позивач перейшов у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій), а тому виникли передбачені п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону № 580-VIII підстави для припинення його служби у поліції.
Відповідно до ст. 60 Закону № 580-VIII, проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом, перевага надається спеціальному, при цьому, загальні норми можуть застосовуватися субсидіарно, тобто, в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю. Оскільки служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень, статус поліцейського відрізняється від правового статусу працівника, визначеного КЗпП України, тому застосуванню підлягають саме норми спеціального законодавства.
За наказом Національної поліції України від 23.02.2022 № 171 "Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності" та статті 24 Закону № 580-VIII, всі поліцейські з 24.12.2022 зобов`язані були знаходитися за місцем дислокації підрозділу, в якому проходять службу, та виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки, в тому числі, і завдання щодо захисту, пов`язаних із захистом територіальної цілісності України.
Поліцейський не може одночасно перебувати на військовому обліку і проходити військову службу та спеціальному в поліції, проходити службу в поліції.
Особи, що проходять службу у Національній поліції України навіть за наявності їх згоди, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Позивач, маючи бажання нести службу в складі Збройних сил України, а не в Національній поліції України, зобов`язаний був дотриматись певного порядку звільнення згідно з пунктом 8 ч.1 ст.77 Закону.
Чинним законодавством не передбачено одночасний призов діючого працівника поліції за мобілізацією за загальним порядком, та його перебування на службі в поліції. Працівники правоохоронних органів зобов`язані в умовах введення у Державі воєнного стану виконувати свої безпосередні функціональні обов`язки.
Враховуючи вищевикладене спірний наказ ГУНП в Сумській області від 05.02.2025 № 62 о/с законними та обґрунтованими, прийнятими уповноваженою особою, у порядку та спосіб визначений чинним законодавством, а отже є такими що не підлягають скасуванню. Просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з необґрунтованістю.
У судовому засіданні представники позивача та відповідача вимоги та заперечення підтримали із зазначених підстав.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 . Проходив службу в органах поліції та був звільнений у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення 07.12.2020.
Відповідно до повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 . Наказом від 01.03.2022 призваний на військову службу по мобілізації. Відповідно до копії наказу від 13.06.2022 № 149 позивач прибув для проходження служби до в/ч НОМЕР_1 (а.с. 48-50). На момент розгляду справи судом ОСОБА_1 продовжує службу в складі Збройних Сил України.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника сектору кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу ГУНП в Сумській області з 08.12.2020 ( а.с. 11-18). Рішення набрало законної сили 04.07. 2023. На виконання рішення відповідачем ОСОБА_1 був поновлений на посаді, що сторонами не заперечується.

З наведеного вбачається, що на момент задоволення судом позову та на момент виконання судового рішення ОСОБА_1 вже проходив службу у Збройних Силах України.

Наказом ГУНП в Сумській області від 05.02.2025 № 62 о/с позивач був звільнений зі служби в поліції на підставі п. 8 ч. 1 ст. 77 закону України Про національну поліцію (у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій) ( а.с. 8).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено положеннями Закону України Про національну поліцію (далі Закон № 580- VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580- VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 77 Закону № 580- VІІІ поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

Згідно з вимогами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає серед іншого прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби. Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України за призовом.

Частиною 2 ст. 39 закону України Про військовий обов`язок і військову службу встановлено, що громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 60 Закону № 580- VІІІ відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Статтею 119 КЗпП України встановлено гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків. Відповідно до вимог частин 2,3 цієї статті працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України Про військовий обов`язок і військову службу, Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство може застосовуватися у випадках, коли норми спеціального законодавства не регулюють спірних відносин або коли про це зазначено у спеціальному законі.

Нормами Закону № 580- VІІІ не врегульовано порядок збереження робочого місця за поліцейським, що призваний на військову службу під час мобілізації. При цьому, як було зазначено, статтею 39 закону України Про військовий обов`язок і військову службу на осіб, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, розповсюджено гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України. Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме ст. 119 КЗпП України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який у подальшому було неодноразово продовжено і який триває на момент розгляду справи. Цю обставину суд вважає загальновідомою. За таких обставин, з моменту призову на військову службу під час мобілізації на строк до її закінчення за громадянами України зберігаються місце роботи, посада на підприємстві, установі, організації, незалежно від підпорядкування та форми власності, у яких вони працювали на час призову. Як було зазначено, ОСОБА_1 рішенням суду поновлено на посаді з 08.12.2020.

Відповідно до вимог ст. 1,3 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Зміст мобілізації становить: переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду; переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Під час мобілізації громадяни військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин зобов`язані з`явитися для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

Перехід на іншу роботу пов`язаний з волевиявленням самої особи, яка таки перехід здійснює. Відповідно до наведених норм призов на військову службу під час мобілізації є наслідком рішення органів військового управління і не залежить від волевиявлення особи, що призивається на службу. Суд вважає, що відповідачем безпідставно ототожнюються поняття призову на військову службу під час мобілізації та перехід у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій).

На підставі викладеного, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності наказу про звільнення ОСОБА_1 зі служби у поліції. У зв`язку з цим позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати наказ від 05.02.2025 № 62 о/с. Поновити позивача на посаді начальника сектора кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу ГУНП в Сумській області з 06.02.2025. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на посаді.

Позивач просить стягнути на свою користь витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 15000 грн.

Відповідач у письмовому поясненні заперечує проти відшкодування витрат у заявленому розмірі. Вважає, що витрати у розмірі 15000 грн. є завищеними та неспівмірними зі складністю справи. Вважає, що відсутність у договорі порядку обчислення гонорару унеможливлює встановлення дійсної домовленості сторін щодо його розміру.

Відповідно до ст. 132 ч.ч 1, 3 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрат на професійну правничу допомогу віднесено до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 139 ч. 1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . У повному обсязі. До позову додано Договір про надання правничої допомоги між АО Веріта Груп та позивачем від 13.02.2025, квитанцію, видану адвокатським об`єднанням на підтвердження факту отримання коштів від ОСОБА_1 за договором у розмірі 15000 грн. Також у матеріалах справи мається копія ордеру, виданого АО Веріта Груп адвокату Фідірко Я.С. ( а.с.10-22).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідач у запереченнях безпідставно вказує, що проведення консультацій, узгодження позиції, аналіз, систематизація документів не є правничою допомогою, а охоплюються роботою з підготовки позову. Такі дії є складовою правничої допомоги, незалежно від того вчинялись вони при підготовці позову або окремо. Також суд вважає безпідставним твердження відповідача про те, що сторонами договору не визначено порядок розрахунку гонорару. Відповідно до ст. 30 закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. У п. 4 договору між позивачем та адвокатським об`єднанням розмір гонорару визначено у 15000 грн. Розрахунок гонорару у залежності від витраченого часу, кількості послуг сторонами не передбачений, тобто гонорар визначений у твердій сумі.

Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 справа № 922/1964/21, фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При визначенні розміру відшкодування суд враховує обсяг наданих послуг, тривалість розгляду справи. У матеріалах справи мається позовна заява, за підписом адвоката. Суд враховує обсяг матеріалів, що опрацьовані адвокатом, враховує значення справи для позивача, оскільки заявлено вимогу про поновлення на службі. Також суд враховує, що адвокат брав участь у судовому засіданні. Виходячи з викладеного, вважає, що заявлена до відшкодування сума у 15000 грн. не є співмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг. Відповідно до вимог ст. 139 КАС України суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на відшкодування витрат на правничу допомогу 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ від 05.02.2025 № 62 о/с, яким ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника сектора кримінальної поліції Липоводолинського відділення поліції Роменського відділу ГУНП в Сумській області з 06.02.2025

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Сумській області (40030, м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва 23, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 5000 ( п`ять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 25.06.2025.

Суддя О.В. Соп`яненко