Справа № 420/11597/25
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому позивач просить суд: - визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду його - ОСОБА_1 , заяви про продовження строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 06.03.2025; - зобов`язати відповідача прийняти рішення про продовження йому - ОСОБА_1 , строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» за результатами розгляду його - ОСОБА_1 , заяви від 06.03.2025, про що видати довідку та зробити відповідний запис у військово-обліковому документі про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Позивач зазначив, що є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також він зазначив, що являється педагогічним працівником закладу фахової передвищої освіти за основним місцем роботи, навчальне навантаження якого становить 1,0 ставки, тому на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відповідачем оформлювалась йому відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

У зв`язку з необхідністю продовження відстрочки позивач зазначив, що 08.02.2025 та 06.03.2025 року він подав до відповідача засобами поштового зв`язку відповідні заяви, на які листами від 18.02.2025 та 14.03.2025 року його повідомлено про необхідність особистого прибуття для оформлення відстрочки.

Позивач вважає таку відмову протиправною оскільки, прийняті листи носять суто інформативний характер та не свідчать про прийняття рішення по суті порушеного у заявах питання.

Також позивач стверджує, що чинним законодавством не передбачено обов`язку особистого відвідування ТЦКСП у разі подання заяви про надання відстрочки.

Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 22.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Також ухвалою суду від 22.04.2025 року відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову по справі.

Ухвала суду від 22.04.2025 року доставлена в підсистемі «Електронний суд» до електронного кабінету відповідача Білгород-Дністровського РТЦКСП 22.04.2025 року. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позов, інших заяв та клопотань від них не надходило (згідно автоматизованої системи діловодства Одеського окружного адміністративного суду вхідної кореспонденції по справі станом на 25.06.2025 року не зареєстровано).

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 26.07.2006 року перебуває на військовому обліку в Білгород-Дністровському РТЦКСП, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_1 .

Згідно з довідкою Центральноукраїнського інноваційного біотехнологічного університету від 05.02.2025 №99/02 ОСОБА_1 працює у відокремленому структурному підрозділі «Фаховий коледж приватного закладу вищої освіти «Центральноукраїнський інноваційний біотехнологічний університет» на умовах строкового трудового договору з 01.10.2024 по 30.06.2025, навчальне навантаження 1,0 ставки.

Сторонами не заперечується, що позивачу на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» неодноразово оформлювалась відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, яка востаннє оформлена строком дії до 07.02.2025 року, що підтверджується сформованим 10.12.2024 року витягом із електронного військово-облікового документа позивача.

10.02.2025 року позивач засобами поштового зв`язку подав до відповідача заяву від 08.02.2025 року про надання відстрочки у довільній формі (зареєстровано 12.02.2025 року за вхід. №297). За результатом розгляду заяви відповідач листом від 18.02.2025 №1341 повідомив, що для вирішення питання про надання відстрочки необхідно особисто прибути до Білгород-Дністровського РТЦКСП із пред`явленням військово-облікового документа та відповідних документів на підтвердження права на відстрочку.

06.03.2025 року позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про надання відстрочки довільної форми, яку подано засобами поштового зв`язку та зареєстровано 12.03.2025 року за вхід. №4222. За результатом розгляду заяви відповідач листом від 14.03.2025 №406 повідомив За результатом розгляду заяви відповідач листом від 18.02.2025 №1341 повідомив, що необхідно особисто з`явитись до Білгород-Дністровського РТЦКСП, маючи при собі для пред`явлення військово-обліковий документ та відповідні документи, що підтверджують право на відстрочку.

Позивач, вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо нерозгляду його заяви від 06.03.2025 по суті порушеного питання, звернувся до суду з даним позовом.

Таким чином, в межах спірних правовідносин дослідженню підлягає питання правомірності відповіді відповідача, оформленої листом від 18.02.2025 №1341, на заяву позивача 06.03.2025 року (зареєстрована 12.03.2025 року за вхід. №4222).

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ, в редакції від 17.01.2025, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку (ч.3 ст.1 Закону №2232-ХІІ).

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.5 ст.33 Закону №2232-ХІІ).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Порядок №1487), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності.

Пунктом 79 Порядку №1487 (в редакції від 16.01.2025, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; проставляють у військово-облікових документах призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідні відмітки про взяття їх на військовий облік, зняття та виключення з нього.

Згідно з п.7 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі Положення №154), в редакції від 16.01.2025 року, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, м. Києва та Севастополя.

З метою забезпечення виконання завдань та визначених функцій районних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у їх складі утворюються структурні підрозділи (відділи, відділення, групи, служби), які провадять діяльність відповідно до положення про структурний підрозділ районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що затверджується керівником районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до п.9 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у п.9 цього Положення, зокрема, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно з п.п.8 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку №1487 в редакції чинній до 16.01.2025 року) передбачалось, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема, особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Вказане положення додатку 2 до Порядку №1487 було чинне до 16.01.2025 року.

Пунктом 34 частини 1 статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» передбачено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема, відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Таким чином, до 16.01.2025 року обов`язок військовозобов`язаного охоплювався «особисто повідомити» відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

31.12.2024 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1558, якою, зокрема, п.п.8 п.1 додатку 2 до Порядку №1487 викладено в наступній редакції: призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні у випадку зміни персональних даних, зазначених у п.7 та 7-1 ч.1 ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», повідомляти про такі зміни в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу (для військовозобов`язаних та резервістів СБУ чи розвідувальних органів - до відповідного органу СБУ чи розвідувального органу України). Такі персональні дані можуть повідомлятися не частіше ніж один раз на сім днів через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста.

Вказана постанова №1558 від 31.12.2024 набрала чинності 16.01.2025 року.

Тобто з 16.01.2025 року Порядок №1487 більше не зобов`язує військовозобов`язаних повідомляти органи військового обліку про наявність у них права на відстрочку від призову під час мобілізації.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560).

Згідно з п.57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.

За змістом п.59 Порядку №560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані особисто подають на ім`я голови комісії РТЦКСП за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом (п.60 Порядку №560).

Отже, станом на 06.03.2025 року, на момент подання заяви позивачем, Порядок №560 передбачав обов`язок військовозобов`язаного особисто звернутися до РТЦКСП з відповідною заявою встановленої форми та супровідними документами для розгляду питання про надання відстрочки.

Судом встановлено, що 06.03.2025 року позивач направив заяву та документи поштою, при цьому заява була складена у довільній формі.

Таким чином, позивач не виконав вимог Порядку №560, оскільки подана заява не відповідала встановленій формі, а її подання здійснено у спосіб, не передбачений зазначеним порядком.

При цьому, суд не приймає доводи позивача про те, що відповідач безпідставно не розглянув його звернення по суті, враховуючи наступне.

Реалізація військовозобов`язаним права на відстрочку, передбачене пунктом 59 Порядку №560, та можлива виключно шляхом подання заяви у встановленій додатком 4 до Порядку формі та у передбачений ним спосіб. Подання ж заяви з порушенням зазначених вимог не породжує у відповідача обов`язку щодо її розгляду відповідно до пункту 60 Порядку №560, а також прийняття рішення про надання або відмову у наданні відстрочки.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про доведеність відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності допущеної бездіяльності щодо не розгляду заяви позивача по суті порушеного питання.

Згідно зі ст.ст.73,74,75,76 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням встановлених фактів суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.