Справа № 160/10821/25
Суддя: Кальник Віталій Валерійович
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кальника В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії, -
14 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоімки) від 24.01.2025 р. №Ф-348-13/67У з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29 712,97 грн;
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 10.04.2025 року через блокування його банківських карток стало відомо про те, що постановою старшого державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м.Дніпра ПМУ МЮ (м. Одеса) від 10.04.2025 р. було відкрито виконавче впровадження № 77756151 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області податкового боргу у сумі 29 712,97 грн. та винесена постанова про арешт коштів боржника. З виконавчого провадження позивач дізнався про винесення відповідачем щодо нього вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.01.2025 р. № Ф-348-13/67У з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29 712,97 грн. Позивач не погоджується із прийнятою відповідачем вимогою, оскільки він не є платником ЄСВ, а є найманим працівником, і саме роботодавець повинен протягом періоду роботи нараховувати та сплачувати за позивача єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Позивач вважає, що оскільки протиправність попередніх вимог була встановлена судовими рішеннями Дніпропетровського окружного адміністративного суду, які набрали законної сили, то Головне управління ДПС у Дніпропетровській області має внести зміни до інтегрованої картки платника податків, виключивши суму недоїмки зі сплати Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29 712,97 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.04.2025 року відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Отже, за даними інформаційної системи ДПС України в ІКП по КБК 71040000 ФОП ОСОБА_1 станом на 31.12.2024 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 29 712,97 грн.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 року задоволено клопотання Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про витребування доказів. Витребовано у ОСОБА_1 : довідку за формою ОК-5 за спірний період, а саме, з 2016 року по 2021 рік.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом з матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 обліковувався: з 21.07.2015 по 31.03.2019 на спрощеній системі оподаткування (єдиний податок 3 група); з 01.04.2019 по теперішній час на загальній системі оподаткування.
За даними інформаційної системи ДПС України в ІКП по КБК 71040000 ФОП ОСОБА_1 станом на 31.12.2024 обліковується заборгованість зі сплати єдиного внеску у сумі 29 712,97 гривень.
ГУ ДПС була сформована спірна вимога про сплату боргу (недоїмки) від 24.01.2025 р. №Ф-348-13/67У та надіслана на адресу платника рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Поштове відправлення повернуто до ГУ ДПС 12.02.2025 за закінченням терміну зберігання.
Не погоджуючись із спірною вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся до суду з позовом.
Вирішуючи заявлений спір по суті, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) в частині правових та організаційних засад забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умов та порядку його нарахування і сплати та повноважень органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
За змістом приписів статті 2 Закону №2464-VI, його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб-підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року), єдиний внесок нараховується:
- для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Верховний Суд вже неодноразово вирішував зазначене питання. Зокрема, у постановах від 27 листопада 2019 року (справа №160/3114/19), від 4 грудня 2019 року (справа №440/2149/19), від 23 січня 2020 року (справа №480/4656/18) висловлено правову позицію, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З урахуванням особливостей форми діяльності самозайнятих осіб, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
Отже, особа, яка провадить господарську діяльність, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем у розмірі не меншому за мінімальний.
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ.
При цьому, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте, за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи-підприємці, проте, фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
З огляду на предмет спору у цій справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, суд доходить висновку, відповідно до якого особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд при вирішенні спору повинен, зокрема, перевірити обставини щодо: наявності у позивача статусу фізичної особи-підприємця; здійснення ним підприємницької діяльності та отримання ним доходу у періоді, за який податковим органом нарахований єдиний внесок; нараховування та сплати роботодавцем за позивача, як за застраховану особу, єдиного внеску в розмірі не меншому мінімального страхового внеску на місяць.
- за IV квартал 2017 року 372,23 грн. (залишок несплачених нарахувань), термін сплати до 19.01.2018;
- за І квартал 2018 року 2457,18 грн., термін сплати до 19.04.2018;
- за ІІ квартал 2018 року 2457,18 грн., термін сплати до 19.07.2018;
- за ІІІ квартал 2018 року 2457,18 грн., термін сплати до 19.10.2018;
- за IV квартал 2018 року 2457,18 грн., термін сплати до 21.01.2019;
- за І квартал 2019 року 2754,18 грн., термін сплати до 19.04.2019;
- за ІІ квартал 2019 року 2754,18 грн., термін сплати до 19.07.2019;
- за ІІІ квартал 2019 року 2754,18 грн., термін сплати до 21.01.2019;
- за IV квартал 2019 року 2754,18 грн., термін сплати до 20.01.2020;
- за І квартал 2020 року - 2078,12 грн., термін сплати до 21.04.2020;
-за ІІ квартал 2020 року - 1039,06 грн., термін сплати до 20.07.2020;
- за ІІІ квартал 2020 року - 3178,12 грн., термін сплати 19.10.2020;
- за IV квартал 2020 року 2200,00 грн., термін сплати до 19.01.2021.
Судом встановлено, що позивач у період з 2017 р. по 2020 р. (включно) працював в ТОВ «Інжинірингова компанія «Металпром», де останнім виплачувалася позивачу заробітна плата, а роботодавцем сплачувалися податки та інші обов`язкові платежі, в тому числі за загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, що підтверджується долученими позивачем до матеріалів справи на виконання ухвали суду від 09.05.2025 року індивідуальними відомостями про застраховану особу (форми ОК-5).
Також, як вбачається з матеріалів справи, ГУ ДПС у Дніпропетровській області 15.05.2019 р. відносно позивача вже було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-348-13/67/У зі сплати єдиного соціального внеску у розмірі 24 350,37 грн., яка була сформована на підставі даних інтегрованої картки платника податку. Не погоджуючись із прийнятою вимогою №Ф-348-13/67/У від 15.05.2019 у розмірі 24 350,37 грн., позивач звернувся за захистом своїх прав до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 р. по справі № 160/1488/20 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-348-13/67/У на суму 24 350,37 грн. недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/1488/20 набрало законної сили 07.08.2020 р.

Також, ГУ ДПС у Дніпропетровській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-348-13/67У від 03.02.2021 р. на суму 29 712,97 грн., у тому числі: недоїмка 29 712,97 грн., яка оскаржувалась мною на стадії виконання (справа № 160/14182/22). За даними, які надавав відповідач у справі № 160/14182/22 у зв`язку з несплатою єдиного внеску, який нарахований згідно з алгоритмом відображення сум квартальних нарахувань з єдиного внеску на центральному рівні в автоматичному режимі, в ІКП 71040000 ФОП ОСОБА_1 станом на 23.09.2022 р. обліковувалась недоїмка на загальну суму 29712,97 грн., а саме: - за IV квартал 2017 року - 372,23 грн. (залишок несплачених нарахувань), термін сплати до 19.01.2018; - за І квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати до 19.04.2018; - за II квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати до 19.07.2018; - за ІІІ квартал 2018 року-2457,18 грн., термін сплати до 19.10.2018; - за IV квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати до 21.01.2019; - за І квартал 2019 року - 2754,18 грн., термін сплати до 19.04.2019; - за ІІ квартал 2019 року - 2754,18 грн., термін сплати до 19.07.2019; -за III квартал 2019 року - 2754,18 грн., термін сплати до 21.01.2019; - за IV квартал 2019 року - 2754,18 грн., термін сплати до 20.01.2020; - за І квартал 2020 року - 2078,12 грн., термін сплати до 21.04.2020; - за ІІ квартал 2020 року - 1039,06 грн., термін сплати до 20.07.2020; - за III квартал 2020 року - 3178,12 грн., термін сплати 19.10.2020; - за IV квартал 2020 року - 2200,00 грн., термін сплати до 19.01.2021.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.11.2022 р. по справі № 160/14182/22 адміністративний позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-348-13/67У від 03.02.2021 р. на суму 29 712,97 грн. недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/15182/22 набрало законної сили 20.12.2022 р.

Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №761/29966/16-ц (провадження №61-5327св19) роз`яснив, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, відповідачем не доведено належних підстав формування спірної вимоги.

Таким чином, оскільки протиправність дій щодо нарахування єдиного внеску є підставою для скасування вимог про сплату боргу, суд дійшов висновку про безпідставність визначення позивачу недоїмки з єдиного внеску у загальному розмірі 29712,97 грн., відтак, оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

За змістом підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Згідно з п. 66.1 ст.66 ПК України, підставами для внесення змін до облікових даних платників податків є, зокрема: документально підтверджена інформація, що надається платниками податків (пп.66.1.3); інформація суб`єктів інформаційного обміну, уповноважених вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно платника податків (пп.66.1.4).

Суд не приймає до уваги твердження відповідача у відзиві про те, що оскільки рішеннями ДОАС від 20.03.2020 року по справі №160/1488/20 та від 18.11.2022 по справі №160/14182/22 не було передбачено виключення нарахувань з єдиного внеску в ІКП по КБК 71040000 ФОП ОСОБА_1 , то у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області були відсутні законодавчі підстави для коригування заборгованості зі сплати єдиного внеску, та зазначає, що відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу щодо вірного та об`єктивного відображення в інтегрованій картці фактичного стану розрахунків з бюджетом.

Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган зобов`язаний вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом за такою вимогою про сплату боргу.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 12.01.2021 року №5 (далі Порядок №5).

Згідно з п. 2 розділу І Порядку №5, інтегрована картка платника (далі - ІКП) - форма оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу; облікова операція - дія в ІКП, яка призводить до змін облікових показників.

Відповідно до п. 1 глави 1 розділу ІІ Порядку №5, з метою обліку нарахованих і сплачених, повернутих та відшкодованих сум платежів територіальними органами ДПС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які мають сплачуватися такими платниками на рахунки, відкриті в розрізі адміністративно-територіальних одиниць.

ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування за відповідним видом платежу та відповідною адміністративно-територіальною одиницею.

Пунктом 1 глави 4 розділу V Порядку №5 встановлено, що працівники підрозділів адміністративного/судового оскарження податкового органу, до компетенції яких належать розгляд скарг під час проведення процедури адміністративного оскарження або супроводження справ у судах, під час проведення процедури судового оскарження прийнятих податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, в установленому порядку відповідно до вимог регламентів використання відповідних інформаційних систем вносять дані до інформаційних систем, які забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, у день отримання чи складання відповідних документів або отримання інформації з подальшим збереженням даних та встановленням зв`язків записів зазначених інформаційних систем із записами підсистеми, що відображає результати контрольно-перевірочної роботи.

Відображенню в інформаційній системі підлягають матеріали, які зареєстровані в інформаційних системах, що забезпечують відображення результатів адміністративного та/або судового оскарження, та мають безпосередній зв`язок з матеріалами, внесеними до підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи в ході виконання її функцій.

Відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо своєчасного нарахування та сплати податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, у разі скасування вимоги про сплату податкового боргу, контролюючий орган повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у особовій картці позивача дійсного стану зобов`язань перед бюджетом.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 19.11.2018 у справі №810/5997/15, від 26.11.2019 у справі №810/5194/14.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 25.03.2020 року у справі №826/9288/18, який хоча і сформовано щодо положень іншого нормативно-правового акту, однак зміст таких положень є суттєво подібним та не змінює суть системного тлумачення відповідних положень законодавства.

Враховуючи те, що судом установлено протиправність вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 24.01.2025 р. №Ф-348-13/67У у розмірі 29 712,97 грн, суд вважає належним та допустимим способом захисту прав позивача зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача, виключивши суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29 712,97 грн.

При цьому, суд зауважує, що зобов`язання відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків у спірних правовідносинах є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, такий спосіб відповідає вимогам чинного законодавства та не позбавляє суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду, оскільки такий обов`язок прямо передбачений нормативно-правовим актом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У цій справі, заперечуючи проти позову, відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваного рішення.

Приписами статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач у ході судового розгляду справи не довів, що у спірних відносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд, враховуючи встановлені обставини справи та положення чинного законодавства, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоімки) від 24.01.2025 р. №Ф-348-13/67У з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29 712,97 грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у Дніпропетровській області внести зміни до інтегрованої картки платника податків - ОСОБА_1 (реєстраційний обліковий податковий номер платника податків НОМЕР_1 ), виключивши суму недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29 712,97 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Кальник