Справа № 440/10764/24
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/10764/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Супруна Є.Б., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу №440/10764/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

11.07.2024 адвокат Смірнов Сергій Іванович, здійснюючи представництво інтересів ОСОБА_1 , звернулася з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (надалі - ГУНП), в якому просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати при звільненні грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток: за 2015 рік - у кількості 14 діб, за 2022 рік - у кількості 14 діб, за 2023 рік - у кількості 14 діб, за 2024 рік - у кількості 14 діб, зобов`язавши ГУНП нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткових відпусток: за 2015 рік - у кількості 14 діб, за 2022 рік - у кількості 14 діб, за 2023 рік - у кількості 14 діб, за 2024 рік - у кількості 14 діб виходячи з середньоденного грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.

В якості підстави для звернення до суду заявник вказує на обставини порушення відповідачем, як роботодавцем, прав позивача на отримання сум грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 13.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

27.09.2024 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що дійсно у позивача наявні залишки невикористаних додаткових відпусток із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2015, 2022, 2023, 2024 роки. Водночас така відпустка, на відміну від щорічної, надається незалежно від відпрацьованого у році часу один раз протягом календарного року на підставі заяви працівника та посвідчення учасника бойових дій або інваліда війни. Невикористана у поточному році така відпустка на наступний рік не переноситься. Право на неї працівник може реалізувати протягом календарного року, конкретний період та черговість її надання визначається за погодженням між працівником і роботодавцем.

Правом на подачу відповіді на відзив позивач не скористався.

Розгляд даної справи, відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України, здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 , виданого 06.11.2015 УМВС України в Полтавській області, має статус учасника бойових дій (а.с. 9). Згідно з витягом з наказом ГУНП №2 о/с від 07.11.2015 По особовому складу відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" ОСОБА_1 призначений на посаду старшого інспектора-чергового Шишацького відділення поліції Миргородського відділу поліції ГУНП, присвоєно спеціальне звання "майор поліції" (а.с. 24 зворот).

У подальшому наказом ГУНП №262 о/с від 05.06.2024 По особовому складу звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (через хворобу) майора поліції ОСОБА_1 , дільничного офіцера поліції сектору поліцейської діяльності №1 відділення поліції №3 Миргородського районного відділу поліції, 05.06.2024. Цим же наказом зафіксовано, що ОСОБА_1 має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні за 25 років. При звільненні має право на отримання грошової компенсації: за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 03 календарних дні; за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 22 роки за 2021 рік у кількості 04 календарних дні; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 30 календарних днів; за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 24 роки за 2022 рік у кількості 05 календарних днів; за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 30 календарних днів; за невикористану додаткову оплачувану відпустку за стаж служби 25 років за 2023 рік у кількості 15 календарних днів; за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час за 2024 рік у кількості 12 календарних днів (а.с. 25).

На адвокатський запит адвоката Смірнова С.І. з приводу надання інформації щодо кількості невикористаних днів додаткової відпустки відповідно до статті 162 Закону України "Про відпустки", як учаснику бойових дій за період з 29.10.2015 по 05.06.2024 (а.с. 12) заступником начальника ГУНП Реутовим Б. було видано довідку від 26.07.2024 №4407-2024 (а.с. 13) про те, що за час проходження служби в ГУНП за період з 07.11.2015 по 05.06.2024 у ОСОБА_1 наявні залишки невикористаних відпусток, а саме:

- 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій, за 2015 рік;

- 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій, за 2022 рік;

- 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій, за 2023 рік;

- 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій, за 2024 рік.

У зв`язку з цим позивач вважає, що при звільненні відповідач протиправно не виплатив йому компенсацію за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки за період з 2015 по 2024 роки як учаснику бойових дій.

З цих підстав ОСОБА_1 через представника звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з таких мотивів та підстав.

Відповідно до статті 4 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР "Про відпустки" (надалі - Закон №504/96-ВР), установлюються такі види відпусток:

1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;

2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15); 3) творча відпустка (стаття 16);

31) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 161);

4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 181); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19); відпустка при народженні дитини (стаття 191);

5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26).

Законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором можуть установлюватись інші види відпусток.

Згідно з пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №3551-ХІІ), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 162 Закону №504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону №580-VIII, призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Відповідно до ст. 92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.

Порядок обчислення тривалості відпусток поліцейських визначає стаття 93 Закону №580-VIII.

Частинами 2 - 7 статті 93 Закону №580-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.

Відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році.

Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб.

Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Відповідно до частини дев`ятої статті 93 Закону №580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення.

При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року.

Згідно з частиною 10 статті 93 Закону №580-VIII, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

Частинами 1 та 2 статті 94 Закону №580-VIII визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.04.2016 за №669/28799 (надалі - Порядок №260), затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських.

Вказаний Порядок визначає критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України.

Пунктом 3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з абзацами 7 і 8 пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства.

Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку про те, що законом не виключаються випадки коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. При цьому законодавством не передбачено й можливості позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав у попередньому календарному році.

Таким чином у кожному наступному календарному році поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані у попередніх роках, що виражається у праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними у році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Суд зауважує, що Законом України від 06.09.2023 №3379-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб" внесено зміни до Закону України "Про Національну поліцію", якими, зокрема, частину десяту статті 93 викладено в такій редакції:

"10. Поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, виплачується грошова компенсація за всі не використані під час проходження служби дні:

щорічних основної та додаткової оплачуваних відпусток поліцейського;

щорічної додаткової відпустки особам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

У разі загибелі (смерті) поліцейського грошова компенсація за всі невикористані ним дні відпусток, передбачених абзацами другим і третім цієї частини, виплачується членам його сім`ї, зазначеним в абзаці третьому частини шостої статті 94 цього Закону, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а в разі їх відсутності такі кошти входять до складу спадщини".

Тобто, внесеними змінами усунуто законодавчу прогалину у Законі №580-VIII в частині регулювання питання виплати поліцейському при його звільненні зі служби компенсації за невикористані дні відпустки за попередні роки.

Водночас, з огляду на відсутність на момент звільнення позивача правового врегулювання спеціальним законодавством питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за попередні роки, суд, застосовуючи приписи частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає, що при вирішенні питання щодо виплати компенсації за невикористані дні відпустки підлягали застосуванню приписи Кодексу законів про працю України і Закону України Про відпустки.

Згідно зі статтею 24 Закону №504/96-ВР та статтею 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 162 Закону №504/96-ВР.

Всупереч цьому, при звільненні позивача йому протиправно не було здійснено нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані ним дні додаткової оплачуваної відпустки за 2015, 2022, 2023 та 2024 роки як учаснику бойових дій.

Питання виплати компенсації за невикористані відпустки при звільненні за роки, що передували року звільнення поліцейського, неодноразово були предметом дослідження у Верховному Суді, зокрема у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19.

Вказані висновки, в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України, враховуються судом під час вирішення цього спору.

Так, у справі №160/10875/19 Верховний Суд відступив від правового висновку, сформованого в судових рішеннях у справах №818/1276/17, №820/5122/17, №808/2122/18, №825/1038/16, і зазначив таке:

57. Аналізуючи наведені норми законодавства, Суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

58. Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

59. Рішенням Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

60. З огляду на відсутність правового врегулювання цього питання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.

61. Так, відповідно до частини першої статті 24 Закону №504/96-ВР і частини першої статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

62. Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки..

Такі ж висновки були підтримані Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 30.11.2022 при розгляді справи №640/85/20 та від 20.07.2023 при розгляді справи №200/18480/21.

Як вже встановлено судом вище, згідно з довідкою ГУНП від 26.07.2024 №4407-2024 (а.с. 13) за час проходження служби в ГУНП за період з 07.11.2015 по 05.06.2024 з урахуванням наданих відпусток у ОСОБА_1 наявні залишки невикористаних відпусток відповідно до статті 162 Закону №504/96-ВР, зокрема:

- 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій, за 2015 рік;

- 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій, за 2022 рік;

- 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій, за 2023 рік;

- 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням грошового забезпечення, як учасникам бойових дій, за 2024 рік.

Разом з цим, як свідчить витяг з наказу ГУНП №262 о/с від 05.06.2024 "По особовому складу", при звільненні позивача йому виплачено лише грошову компенсацію за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2015 рік у кількості 03 календарних дні, за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 22 роки за 2021 рік у кількості 04 календарних дні, за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2022 рік у кількості 30 календарних днів; за невикористану частину додаткової оплачуваної відпустки за стаж служби 24 роки за 2022 рік у кількості 05 календарних днів, за невикористану щорічну основну оплачувану відпустку за 2023 рік у кількості 30 календарних днів, за невикористану додаткову оплачувану відпустку за стаж служби 25 років за 2023 рік у кількості 15 календарних днів, за невикористану відпустку за фактично відпрацьований час за 2024 рік у кількості 12 календарних днів (а.с. 25).

Тож позивач має право на одержання компенсації за всі невикористані під час служби в Національній поліції України дні додаткової відпустки, як учасник бойових дій, за 2015, 2022, 2023, 2024 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність відповідача в частині ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2022, 2023, 2024 роки як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, тобто станом на 05.06.2024, у зв`язку з чим суд покладає на відповідача обов`язок нарахувати та виплатити позивачу таку грошову компенсацію за невикористані дні відпусток у зазначені періоди.

За таких обставин позов слід задовольнити у повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу закону як учасник бойових дій, інших судових витрат не поніс, то підстави для їх розподілу відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 у справі №440/10764/24 - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2022, 2023, 2024 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, тобто на 05.06.2024.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2015, 2022, 2023, 2024 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції, тобто на 05.06.2024.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області (; вул. Матвійчука Юліана, 83, м. Полтава, 36014).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя Є.Б. Супрун