Справа № 120/17533/24
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2025-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мультян М.Б., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Тому, з метою зобов`язання відповідача перерахувати та виплачувати пенсію з 01.01.2018 по 01.04.2019 з урахуванням довідки, виходячи із 83% від відповідних сум грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням суду від 08.04.2025 позов задоволено повністю, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 по 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.05.2024 року №ХЛ63435, з урахуванням виплачених сум.

13.06.2025 представник позивача подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила вирішити питання щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2018 по 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.05.2024 № ХЛ63435, з урахуванням основного розміру пенсії 83% грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.

Відповідно до частин 3, 5 статті 252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Зважаючи на те, що розгляд справи та прийняття в ній рішення по суті спору здійснювалось у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження, а також приймаючи до уваги, яке саме з питань залишилось не вирішеним, суд приходить до висновку про розгляд та вирішення поданої представником позивача заяви в письмовому провадженні, без виклику (повідомлення) учасників справи.

Суд зазначає, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися не вирішені певні вимоги позивача, з приводу яких досліджувалися докази, зокрема в даному випадку одна з позовних вимог, оцінка якій надавалась в мотивувальній частині рішення, однак стосовно якої не ухвалено рішення в резолютивній частині.

З огляду на викладене ініційоване представником позивача у заяві про винесення додаткового рішення питання підлягає вирішенню у порядку статті 252 КАС України.

Так, під час розгляду справи по суті судом надавалась оцінка вимозі щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 по 01.04.2019 на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.05.2024 року №ХЛ63435, натомість залишилася не вирішеною вимога в частині зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок з урахуванням основного розміру пенсії 83% грошового забезпечення.

Вирішуючи по суті вказану позовну вимогу, суд виходить з наступного.

Так, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (Рішення № 5-рп/2002).

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

Вказана позиція щодо застосування норм права до спірних правовідносин, міститься в постанові Верховного Суду України від 10.12.2013 року у справі № 21-420а13.

З протоколів розрахунку пенсії вбачається, що основний розмір пенсії ОСОБА_1 становить 83% від сум грошового забезпечення.

Оскільки судом під час розгляду справи №120/17533/24 не вирішено позовну вимогу, з приводу якої досліджувалися докази, суд вказує на наявність підстав для ухвалення додаткового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 132, 139, 248, 252, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 по 01.04.2019, виходячи із 83% від відповідних сум грошового забезпечення.

Додаткове рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Суддя Мультян Марина Бондівна