Справа № 640/17153/22
Суддя: Молочна І.С.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2025 року Справа№640/17153/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Молочної І. С., розглянувши в порядку спрощеного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Заруби Оксани Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

06 жовтня 2022 року адвокат Заруба Оксана Валеріївна в інтересах ОСОБА_1 , позивача, звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не сформування та не подачі до Головного Управління Державної казначейської служби України у місті Києві подання про повернення ОСОБА_1 9424 (дев`ять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 00 коп. сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією №ПН649928 від 20 вересня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві сформувати та подати до Головного Управління Державної казначейської служби України у місті Києві подання про повернення ОСОБА_1 9424 (дев`ять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 00 коп. сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна згідно з квитанцією №ПН649928 від 20 вересня 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 жовтня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за позовом адвоката Заруби Оксани Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Залучено до участі у справі Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, на виконання вимог Закону України від 16 липня 2024 року №3863-IX, дана справа передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

02 квітня 2025 року проведено автоматизований розподіл судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду, за результатами якого адміністративна справа №640/17153/22 передана на розгляд судді Молочній І. С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 квітня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/17153/22 за позовом адвоката Заруби Оксани Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

24 квітня 2025 року представник позивача надав письмові пояснення у справі.

Інші заяви та клопотання по розглядаємій справі не надходили.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до положень статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Згідно частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Отже, відсутні перешкоди для розгляду справи по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Так, в обґрунтування позовних вимог представник позивача вказує, що 20 вересня 2018 року позивач на підставі договору купівлі-продажу придбала у власність житло, а саме квартиру АДРЕСА_1 . При придбанні квартири позивачем було сплачено збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 1% від вартості об`єкта купівлі-продажу, що становить 9424,00 грн. та підтверджується квитанцією №ПН649928 від 20 вересня 2018 року. Вказане житло придбане позивачем вперше, що підтверджується інформаційною довідкою №299464606 від 14 лютого 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Враховуючи положення пункту 9 статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», представник позивача вважає, що позивач не повинен був сплачувати збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки від сплати відповідного збору звільняються громадяни, які придбавають житло вперше. У зв`язку із цим, 20 лютого 2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із вимогою звернутись до відповідного Управління Державної казначейської служби із поданням про повернення помилково сплаченого збору у розмірі 9424,00 грн. Однак, відповідачем листом від 21 лютого 2022 року №2600-0603-8/31633 безпідставно відмовлено у задоволені претензії, посилаючись не те, що позивач мала право звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про повернення помилково сплачених коштів до вересня 2021 року, тому заява про повернення збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_1 відповідно до квитанції від 20 вересня 2018 року №ПН649928 у розмірі 9424,00 грн. подана до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з пропущенням строків звернення, тому задоволенню не підлягає.

Представник позивача наголошує, що відсутність в Україні єдиної системи реєстрації прав на нерухоме майно та позбавлення можливості Пенсійного фонду України та його територіальних відділень встановити придбання квартир конкретною особою вперше не може ставитись в провину особі, оскільки не визначення порядку виконання законодавчо закріплених норм не може призводити до порушення чи обмеження прав громадян, які наділені такими правами.

Крім того, представник позивача зазначає, що факт того, що станом на 20 вересня 2018 року позивач була власником ? частки у квартирі АДРЕСА_2 , набутої у власність на підставі на підставі договору дарування, не є перешкодою для застосування до неї пільги, передбаченої статтею 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування».

Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В установлений судом строк відповідач відзив на адміністративний позов до Донецького окружного адміністративного суду не подав, із заявами та клопотаннями протягом розгляду справи до суду не звертався.

Третя особа правом надання пояснень по справі не скористалась, протягом розгляду справи із заявами та клопотаннями до суду не зверталась.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , та має реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (), у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах згідно зі статтею 43 КАС України має адміністративну процесуальну дієздатність.

20 вересня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Холдингова компанія «Київміськбуд» (Продавець) та позивачем (Покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сліпченко А. В. та зареєстровано в реєстрі за №1636.

При придбанні вищевказаної квартири позивачем сплачено збір з операції купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 9424,00 грн., що підтверджується квитанцією від 20 вересня 2018 року №ПН649928.

17 лютого 2022 року адвокат Заруба О. В. в інтересах позивача звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з претензією, в якій серед іншого просила сформувати та подати до Головного Управління Державної казначейської служби України у місті Києві подання про повернення ОСОБА_1 помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна у розмірі 9424 (дев`ять тисяч чотириста двадцять чотири) грн. 00 коп.

21 лютого 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом вих.№2600-0603-8/31633 розглянуло претензію Оксани Заруби від 17 лютого 2022 року (від 21 лютого 2022 року вх.№9623/8) щодо повернення помилково сплаченого збору ОСОБА_1 та повідомило, що Порядок сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (далі Порядок). Відповідно до пункту 15-3 Порядку нотаріальне посвідчення або реєстрація на біржі договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу такого майна. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету платежів у національній валюті здійснюється органами Державної казначейської служби України з відповідних бюджетних рахунків для зарахування надходжень відкритих в органах Казначейства відповідно до законодавства, шляхом оформлення розрахункових документів відповідно до Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №787, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2013 року за №1650/24182. Повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, платежів та інших доходів бюджетів здійснюються за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року №28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 15 січня 2015 року за №41/26486, до функцій і повноважень управління Фонду не віднесено збір та перевірка інформації про факт придбання житла вперше. А відтак, Управління не наділено повноваженнями на це. Вказано, що будь-які документи щодо придбання житла, в тому числі вперше, в Управління відсутні. Проінформовано заявника, що відповідно до наданої квитанції збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій було сплачено 20 вересня 2018 року (згідно наданих даних Головним управлінням Державної казначейської служби України в м. Києві у вигляді електронних виписок надходження збору з операцій купівлі-продажу нерухомого майна). Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Також, умови повернення та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені визначені статтею 43 Податкового кодексу України. Так, відповідно до пункту 43.3 статті 43 Податкового кодексу України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Вказано про наявність права у ОСОБА_1 звернутися до контролюючого органу із заявою про повернення помилково сплачених коштів протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Збір на обов`язкове державне пенсійне страхування сплачено 20 вересня 2018 року, а тому ОСОБА_1 мала право звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про повернення помилково сплачених коштів до вересня 2021 року. Отже, враховуючи вище викладене, заява про повернення збору з операції купівлі-продажу нерухомого майна ОСОБА_1 відповідно до квитанції від 20 вересня 2018 року №ПН649928 у розмірі 9424,00 грн. подана до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з пропущенням строків звернення, тому задоволенню не підлягає.

Позивач, не погоджуючись із такою відповіддю відповідача, звернувся із цим позовом до суду.

Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, від 14 лютого 2022 року за №299464606, наявні відомості про право власності позивача, зокрема, на нерухоме майно квартира; адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер майна: 1266511; форма власності: приватна спільна часткова; частка власності: 1/2; підстава виникнення права власності: договір дарування, ВСР №233964, 27 березня 2006 року, пн євпаторійського нотокругу ОСОБА_2 реєстр №980.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» від 26 червня 1997 року №400/97-ВР (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 20 вересня 2018 року) (далі Закон №400/97-ВР) платниками збору на обов`язкове пенсійне страхування є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та фізичні особи, які придбавають нерухоме майно, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Пунктом 8 частини першої статті 2 Закону №400/97-ВР передбачено, що об`єктом оподаткування для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - вартість нерухомого майна, зазначена в договорі купівлі-продажу такого майна.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 4 Закону №400/97-ВР на обов`язкове державне пенсійне страхування встановлюються ставки збору в таких розмірах для платників збору, визначених пунктом 9 статті 1 цього Закону, - 1 відсоток від об`єкта оподаткування, визначеного пунктом 8 статті 2 цього Закону.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №400/97-ВР збір на обов`язкове державне пенсійне страхування платники збору, визначені у частині другій цієї статті, сплачують до Пенсійного фонду України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 15-1 Порядку сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 листопада 1998 року №1740 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 20 вересня 2018 року) (далі Порядок №1740) збір на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна сплачується підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності та фізичними особами, які придбавають нерухоме майно, у розмірі 1 відсотка від вартості нерухомого майна, зазначеної в договорі купівлі-продажу такого майна, за винятком державних підприємств, установ і організацій, що придбавають нерухоме майно за рахунок бюджетних коштів, установ та організацій іноземних держав, що користуються імунітетами і привілеями згідно із законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також громадян, які придбавають житло і перебувають у черзі на одержання житла або придбавають житло вперше.

Нерухомим майном визнається жилий будинок або його частина, квартира, садовий будинок, дача, гараж, інша постійно розташована будівля, а також інший об`єкт, що підпадає під визначення групи 3 основних засобів та інших необоротних активів згідно з Податковим кодексом України.

Відповідно до пункту 15-3 Порядку №1740 нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна здійснюється за наявності документального підтвердження сплати збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операцій купівлі-продажу нерухомого майна.

Отже, із загального правила про обов`язковість сплати збору при придбанні нерухомого майна законодавцем встановлено винятки для громадян, які придбавають житло вперше.

При цьому, якщо ж особа не скористалася цим механізмом на стадії посвідчення договору в нотаріуса та помилково сплатила збір, то така особа вправі скористатися таким самим порядком вже після посвідчення нотаріусом договору купівлі-продажу житла, звернувшись до відповідного органу, в даному випадку до відповідача.

Суд зазначає, що частиною другою статті 45 Бюджетного кодексу України передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до пункту 5 Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Мінфіну від 03 вересня 2013 року №787 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 20 вересня 2018 року), повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за ухвалою суду, яка набрала законної сили.

Подання на повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної фіскальної служби України (далі органи ДФС) подається до відповідного органу Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Згідно з пунктом 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 27 вересня 2010 року №21-2, яким установлено механізм здійснення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Отже, станом на дату виникнення спірних правовідносин, законодавством було визначено порядок повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджетів, який передбачає наявність подання відповідного органу, що контролює справляння надходжень бюджету, з метою внесення його платником до органу Державної казначейської служби України.

При цьому, суд зазначає, що статтею 43 Податкового кодексу України визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань, відповідно до якої помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті.

Обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми (пункт 43.3 статті 43 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 102.5 статті 102 Податкового кодексу України заяви про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань або про їх відшкодування у випадках, передбачених цим Кодексом, можуть бути подані не пізніше 1095 дня, що настає за днем здійснення такої переплати або отримання права на таке відшкодування.

Тобто, платник має право на повернення помилково сплачених грошових коштів у випадку подання ним заяви про таке повернення з урахуванням дотримання строків давності, встановлених пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України, які необхідно обчислювати з моменту фактичної сплати платником податків суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань.

Суд зазначає, що Податковим кодексом України імперативно встановлено початок перебігу 1095 днів за днем виникнення такої переплати.

Судом встановлено, що строк на звернення з питання повернення помилково сплаченого збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна розпочався 20 вересня 2018 року, посвідчення договору купівлі-продажу квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та сплата збору на обов`язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна (1% її вартості) згідно квитанції від 20 вересня 2018 року №ПН649928.

Водночас, судом встановлено, що представник позивача звернувся до відповідача з відповідною заявою про повернення такого збору позивачу лише 17 лютого 2022 року.

Таким чином, суд встановив, що заявником (позивачем) не дотримано строки, встановлені пунктом 43.3 статті 43 та пунктом 102.5 статті 102 Податкового кодексу України для звернення із заявою про повернення помилково сплачених коштів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що будь-яких пояснень під час звернення до відповідача із заявою про повернення вказаних коштів та до матеріалів справи щодо причин, за яких позивач більше трьох років (1095 днів) не звертався із відповідною заявою, позивачем надано не було.

Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, позивач на дату укладання договору купівлі-продажу квартири від 20 вересня 2018 року вже мав право власності на нерухоме майно, а саме: квартира; адреса: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер майна: 1266511; форма власності: приватна спільна часткова; частка власності: 1/2; підстава виникнення права власності: договір дарування, ВСР №233964, 27 березня 2006 року, пн євпаторійського нотокругу ОСОБА_2 реєстр №980. В свою чергу, суд не надає оцінку вказаній обставині, оскільки остання не була підставою для прийняття рішення відповідачем як суб`єктом владних повноважень в межах спірних правовідносин.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (частина друга статті 77 КАС України).

Підсумовуючи вищевикладене, повно та всебічно проаналізувавши матеріали адміністративної справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні адміністративного позову адвоката Заруби Оксани Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; рнокпп НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (місцезнаходження: вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві (місцезнаходження: вул. Терещенківська, буд. 11-А, м. Київ, 01601; ), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 26 червня 2025 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у паперовому вигляді або через електронний кабінет (https://id.court.gov.ua/) у підсистемі «Електронний суд».

У разі застосування судом частини третьої статті 243 КАС України строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.С. Молочна