Справа № 420/6309/25
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6309/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» до Одеської митниці про:

- визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA 500020/2024/000239/1 від 11.12.2024 року;

- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA 500020/2024/000511 від 11.12.2024 року.

Позивач обґрунтовує позов тим, що між ним та компанією «PROTECH ORGANO FOODS PRIVATE LIMITED», Індія (Продавець) було укладено зовнішньоекономічний контракт №02032021 від 02.03.2021 р., в якому визначені загальні умови поставки товарів. На виконання умов вищевказаного контракту Продавець поставив товар «креветка морожена» загальною вагою брутто - 22550 кг, нетто - 20500 кг, загальною вартістю 85000,00 дол. США. на умовах поставки CFR, Одеса Україна. Уповноваженою особою декларанта (Позивача) ТОВ «БЛЕССКО» до Одеської митниці подана електронна митна декларація №24UA35U7 від 11.12.2024 року з метою здійснення митного оформлення товару, заявивши митну вартість імпортованого товару за ціною договору. Митницею за результатами перевірки митної декларації безпідставно застосовано другорядний резервний метод визначення митної вартості товарів в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів та скориговано митну вартість товару (товару №1 до рівня 5,60 дол.США/кг; товарів №2, №3 до рівня 5,90 дол.США/кг), оскільки декларантом при митному оформленні надані усі необхідні документи, що підтверджували числове значення митної вартості товарів за ціною договору, ідентифікували оцінюваний товар та не містили розбіжностей. На думку позивача, висновки митного органу про наявність будь-яких розбіжностей та сумнівів у заявленій позивачем митній вартості товару є необґрунтованими та не впливають на числове значення складових митної вартості товарів, а також у митного органу не було правових підстав для витребування додаткових документів, оскільки подані декларантом документи не містили розбіжностей. Крім того, зазначивши про наявні розбіжності відповідач не зазначив як це впливає на визначення митної вартості та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. При цьому, у спірному Рішенні відповідача крім номера та дати митної декларації, яка були взята за основу для визначення митної вартості оцінюваного товару, митний орган не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяг партії подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо. Товар, який надійшов на адресу позивача випущено у вільний обіг за митною декларацією №24UA67U9 від 11.12.2024 року, що забезпечено фінансовою гарантією внесеною на рахунок митного органу у розмірі 284209,28 грн. За таких обставин позивач вважає прийняті Рішення про коригування митної вартості товарів та Картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення протиправними, необґрунтованими та незаконними, та за таких обставин, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Одеської митниці надав до суду письмовий відзив та заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач позовні вимоги не визнає та зазначає, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів разом з митною декларацією, Одеською митницею встановлено що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2024/000239/1 від 11.12.2024. За наслідками запитуваних додаткових документів та відомостей, декларантом надано повідомлення, що надано всі наявні документи, що підтверджують митну вартість товару за митною декларацією та з проханням продовжити митне оформлення. У зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МКУ, вказані розбіжності усунені не були. За результатом проведеної консультації між митним органом та декларантом у відношенні товарів застосовано резервний метод та прийняті рішення про коригування митної вартості товарів та відмови митним органом у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. При цьому в Рішенні наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, та визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, зокрема проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби України. За таких обставин, Одеська митниця під час здійснення контролю митної вартості товарів позивача та прийняття оскаржуваних Рішення та Картки відмови діяла відповідно до вимог законодавства, не порушувала права та законні інтереси позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Ухвалою суду від 05.03.2025 року позов залишений без руху.

Ухвалою суду від 17.03.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 24.06.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Одеської митниці про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.03.2021 року між компанією «PROTECH ORGANO FOODS PRIVATE LIMITED», Індія (Продавець) та ПП «МАРЛІН ОДЕСА» (Покупець) укладено контракт №02032021 на поставку товарів, за умовами якого Продавець продає, а Покупець купує товари, що належать Продавцю. Перелік товарів, кількість, ціна, сума зазначаються в рахунках інвойсах або проформа інвойсах на кожну партію товару. Рахунок інвойс, проформа інвойс є платіжними документами (п.1.1 Контракту).

У пункті 3.2 Контракту визначено, що умови поставки: вид транспортування товару, умови поставки вказуються додатково в рахунках інвойсах або проформа інвойсах.

Пунктом 5.1. Контракту передбачено, що оплата за товар здійснюються Покупцем наперед, згідно виставлених рахунків інвойсів. Платіж здійснюється в доларах США (п.5.2 Контракту).

Товар повинен поставлятися в упаковці, що відповідає особливостям транспортування (п.6.1 Контракту).

Відповідно до пункту 8.5. Контракту при його тлумаченні сторони повинні керуватись умовами міжнародних правил Інкотермс.

На виконання умов контракту №02032021 від 02.03.2021 року компанією «PROTECH ORGANO FOODS PRIVATE LIMITED», Індія (Продавець) 25.07.2024 року попередньо виставлено Покупцю проформу-інвойс №POF/PI/24-25/068 на товар «креветка морожена» загальною вартістю 87900 дол. США.

02.08.2024 року платіжним документом №240802/00027811 ПП «МАРЛІН ОДЕСА» перерахувало на рахунок Продавця 20000,00 дол. США на підставі контракту №02032021 від 02.03.2021 та рахунку №POF/PI/24-25/068 від 25.07.2024 року.

09.10.2024 року Продавець виставив Покупцю інвойс №POF/24-25/037 на товар «креветка морожена, розмірний ряд 16/20 (40% глазурі), креветка морожена, розмірний ряд 100/200 (30% глазурі)» (далі - «креветка морожена») загальною вагою брутто - 22550 кг, нетто - 20500 кг, загальною вартістю 85000,00 дол. США. В інвойсі визначені транспортні деталі: т/х «SM KAVERI», порт завантаження Кочін, Індія, порт вивантаження порт Констанца, Румунія, остаточне місце доставки Одеса, Україна, умови поставки CNF Одеса, Україна. Також вказано розмір передплати за товар 20000 дол. США.

09.10.2024 року Продавець склав пакувальний лист до інвойсу №POF/24-25/037 від 09.10.2024 року на товар «креветка морожена» загальною вагою нетто 20500 кг, брутто 22550 кг, в якому визначені умови поставки CFR, Одеса Україна.

12.10.2024 року товар «креветка морожена» у контейнері MNBU0220586 вагою брутто 22550 кг відвантажено на морське судно «SM KAVERI» з Кочін, Індія, що вбачається з коносаменту №245400365 від 18.10.2024 р. У коносаменті також зазначені транспортні деталі: т/х «SM KAVERI», порт завантаження Кочін, Індія, порт вивантаження Констанца, Румунія, місце доставки Одеса, Україна.

Платіжним документом від 05.11.2024 року №241105/000295090 ПП «МАРЛІН ОДЕСА» сплатило на рахунок «PROTECH ORGANO FOODS PRIVATE LIMITED» остаточну вартість товару у сумі 65000,00 дол. США на підставі контракту №02032021 від 02.03.2021 р., інвойсу №POF/24-25/037 від 09.10.2024 р., про що зазначено у призначенні платежу вказаного банківського документу.

07.12.2024 р. товар «креветка морожена» у контейнері MNBU0220586 вагою брутто 22550 кг відвантажено на автомобільний транспорт НОМЕР_1 / НОМЕР_2 та відправлено до Чорноморського рибного порту, Україна, що підтверджується CMR (міжнародною товаро-транспортною накладною) №586.

З метою здійснення митного оформлення товару декларантом позивача подано до Одеської митниці електронну митну декларацію №24UA35U7 від 11.12.2024 року, в якій митна вартість товару визначена за основним (першим) методом - за ціною договору.

В графі 31 Митної декларації вказаний опис товару:

- товар №1: Креветка роду LITOPENAEUS VANNAMEI сира, морожена, без голови, неочищена в панцирі, без додання цукру, солі та спецій, без вмісту харчових добавок, не піддана термообробці, придатна для споживання населенням після приготування: FROZEN RAW HEADLESS SHELL ON VANNAMEI SHRIMPS, розмірний ряд 16-20 шт. на фунт (35-44 шт. на кілограм), 40% глазурі (глазурована маса 60%), 10 уп. по 1 кг. в кожній коробці, 600 кор., маса нетто без пакування - 6000 кг. Дата виробництва 09.09.2024 р.; Термін придатності до 08.09.2026 р.; Торгівельна марка - нема даних. Виробник - PREMIER EXPORT INTERNATIONAL, Індія. Країна виробництва IN;

- товар №2: Креветка роду LITOPENAEUS VANNAMEI очищена (коктейльна) варена, морожена, без голови, без додання цукру, солі та спецій, без вмісту харчових добавок, придатна для споживання населенням, без ГМО: - FROZEN PUD VANNAMEI SHRIMPS розмірний ряд 100-200 шт. на фунт (220-440 шт. на кілограм), 30% глазурі (глазурована маса 70%), 10 уп. по 1 кг. в кожній коробці, 600 кор., маса нетто без пакування 6000 кг. Дата виробництва 09.09.2024 р.; Термін придатності до 08.09.2026 р.; Торгівельна марка - нема даних. Виробник - PREMIER EXPORT INTERNATIONAL, Індія. Країна виробництва IN;

- товар №3: Креветка роду LITOPENAEUS VANNAMEI очищена (коктейльна) варена, морожена, без голови, без додання цукру, солі та спецій, без вмісту харчових добавок, придатна для споживання населенням, без ГМО: - FROZEN PUD VANNAMEI SHRIMPS розмірний ряд 100-200 шт. на фунт (220-440 шт. на кілограм), 30% глазурі (глазурована маса 70%), 10 уп. по 1 кг. в кожній коробці, 850 кор., маса нетто без пакування 8500 кг. Дата виробництва 09.09.2024 р.; Термін придатності до 08.09.2026 р.; Торгівельна марка - нема даних. Виробник - PREMIER EXPORT INTERNATIONAL, Індія. Країна виробництва - IN.

На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару та обраного методу її визначення Декларант надав митному органу разом з декларацією наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) №02032021 від 02.03.2021 року; проформа-інвойс (Proforma invoice) №POF/PI/24-25/068 від 25.07.2024 року; рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) №POF/24-25/037 від 09.10.2024 року; пакувальний лист (Packing list) б/н від 09.10.2024 року; банківські платіжні документи №240802/00027811 від 02.08.2024 року, №241105/000295090 від 05.11.2024 року; коносамент (Bill of lading) №245400365 від 18.10.2024 року; автотранспортну накладну №586 від 07.12.2024 року; навантажувальний документ (Bordereau) №117 від 08.12.2024 року; мiжнародний ветеринарний сертифiкат або ветеринарне свідоцтво (Veterinary certificate) №09286 від 11.10.2024 року; сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №KL-CO3576/2024-2025 від 02.10.2024 року; договір про надання послуг митного брокера №3/107 від 29.10.2019 року; тощо.

Під час здійснення митного контролю правильності визначення митної вартості товарів митним органом було встановлено, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) п.1 ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вона не включалась до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. Проте, у наданих до митного оформлення документах відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару;

2) наданий до митного оформлення рахунок-проформа від 25.07.2024 №POF/PI/23-24/068 визначає вартість товару на суму 87900 дол. США (CFR Одеса), а рахунок -фактура (Інвойс) від 09.10.2024 №POF/24-25/037 складений на вартість товару 85000 дол. США з умовами поставки (CFR Одеса), разом з цим, п.1.1 Контракту визначає, що кількість, вартість, ціна зазначені в рахунках та проформах на кожну партію, та ці документи є платіжними документами, Також у відповідних графах платіжного доручення від 02.08.24 №240802/000272811 внесено призначення платежу номер проформи-інвойсу від 25.07.2024 №POF/PI/23-24/068, а у відповідних графах платіжного доручення від 05.11.11.2024 №241105/000295090 зазначений номер інвойсу від 09.10.2024 №POF/24-25/037, але вартість, зазначена у зазначених проформі-інвойсі та інвойсі різниться;

3) відповідно до наданого контракту поставка товарів здійснюється на умовах CFR Одеса, тобто вартість страхування не включена у вартість товару. У наданих до митного оформлення документах (комерційному інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення/не здійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.

З метою усунення виявлених митним органом розбіжностей, невідповідностей у поданих документах та через відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом від декларанта витребувано відповідно до вимог ч.3-4 ст.53 МК України додаткові документи згідно з переліком та декларантом направлено лист б/н від 11.12.2024 року з повідомленням, що ним надано всі наявні документи, що підтверджують митну вартість товару за митною декларацією та з проханням продовжити митне оформлення.

Однак на думку відповідача, декларантом не подані документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, та не спростовані наявні розбіжності у документах, а тому Одеська митниця не визнала заявлену митну вартість.

Відтак 11.12.2024 року Одеська митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2024/000239/1, яким скориговано за резервним методом митну вартість товару №1 з 26400,00 USD до рівня 33600,00 USD; товару №2 з 24600,00 USD до рівня 35400,00 USD; товару №3 з 34000,00 USD до рівня 50150,00 USD, а саме, на підставі аналізу баз даних ЄАІС Держмитслужби України з урахуванням опису та фізичних характеристик товару, що продається на аналогічних комерційних умовах, відповідачем встановлено, що рівень митної вартості товарів є більшим: товар №1 5,60 дол. США/кг. (МД від 26.09.2024 №UA100430/2024/286447), ніж заявлено декларантом 4,40 дол. США/кг; товар №2 5,90 дол. США/кг. (МД від 15.10.2024 №UA500110/2024/008039), ніж заявлено декларантом 4,10 дол. США/кг; товар №3 5,90 дол. США/кг. (МД від 15.10.2024 №UA500110/2024/008039), ніж заявлено декларантом 4,00 дол. США/кг.

На підставі прийнятого рішення про коригування митної вартості товару 11.12.2024 року Одеська митниця видала позивачу картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2024/000511.

11.12.2024 року декларантом позивача подано митну декларацію №24UA67U9 з метою випуску товару у вільний обіг та забезпечено фінансовою гарантією сплату різниці митних платежів за митною вартістю, визначеною декларантом, та митною вартістю, визначеною митним органом, при митному оформленні товарів у розмірі 284209,28 грн шляхом внесення коштів на відповідний рахунок митного органу.

Перевіряючи правомірність оскаржуваних рішення та картки, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються Митним кодексом України (далі ? МК України) та іншими законами України.

Відповідно до ст.49 МК України, митна вартість товарів, які переміщуються через митний кордон України - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (ст. 50 МК України).

Керуючись ч.1 ст.51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України. Про це ж вказано у ч. 1 ст. 52 МК України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п.1 ч.5 ст.54 МК України).

Як встановлено ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документи, які підтверджують митну вартість товарів, визначені у ч.2 ст.53 МК України: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Однак, у разі необхідності, митні органи мають право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи додаткові документи та відомості (п.2 ч.5 ст.54 МК України), а декларант чи уповноважена ним особа зобов`язані надати такі додаткові документи (ч.3, 4 ст.53 МК України).

Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю та митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості згідно із ч.1 ст.54 МК України.

При цьому, у п.1 ч.4 ст.54 МК України визначено обов`язок митниць здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості товарів, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Разом з тим, якщо документи, які підтверджують митну вартість товарів та подані декларантом до митного органу, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, визначені ч.3 ст.53 ММК України, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Згідно із ч.ч.5 та 6 ст.53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено тощо.

Поряд із цим, митний орган повинен витребувати ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України.

Така правова позиція наведена, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 31.03.2015 р. у справах № 21-127а15 та № 21-53а15.

Суд додатково зазначає, що розбіжність - це відсутність однаковості у документах щодо митної вартості товару.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 9 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, відповідно до ст. VII п.2 (а) Генеральної угоди по тарифам і торгівлі, оцінка імпортованого товару для митної мети повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, який обкладається митом, або аналогічного товару, та не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження або на вільних чи фіктивних оцінках.

Статтею 17 Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди по тарифам і торгівлі 1994 року визначено, ніщо в цій Угоді не тлумачиться як обмежуюче або таке, що ставить під сумнів право митних адміністрацій переконуватися у правдивості або точності будь-якої заяви, документу або декларації, що надаються для цілей митної оцінки.

При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах вільної конкуренції.

Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.

Визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний (ч.1 ст.57 МК України).

При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч.3 ст.57 МК України).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності (ч.4 ст.57 МК України).

Разом з цим, Верховний Суду в постанові від 08.10.2019 року по справі №803/776/17 зазначив, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідно до ч.2 ст.54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 МК України.

За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 МК України (ч.3 ст.54 МК України).

Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).

Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені ч.2 ст.55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №598 (далі ? Правила №598).

Так, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Строк дії таких гарантій складає 90 календарних днів (ч.7 ст.55 МК України). Протягом 80 днів з дня випуску товарів декларант або уповноважена ним особа може подати додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості (ч.8 ст.55 МК України). Митний орган, у разі надання вказаних документів, розглядає їх та протягом 5 робочих днів з дати їх подання виносить письмове рішення щодо визнання заявленої митної вартості та скасовує рішення про коригування заявленої митної вартості або надає обґрунтовану відмову у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Відповідно до ч.6 ст.54 МК України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у випадках визначених даною частиною.

У разі відмови у митному оформленні складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року.

Як було встановлено судом, позивачем визначено митну вартість товару за основним методом за ціною контракту. Водночас відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням резервного методу.

Основний метод (ст.58 МКУ - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) неможливо застосувати, враховуючи відсутність документально підтвердженої інформації щодо внутрішньої структури ціни реалізації імпортних товарів (у зв`язку з наданням неповних відомостей про митну вартість товарів, ненадання належних додаткових документів).

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна з складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Так, відповідно до ч.3 ст.58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п.2 ч.1 ст.57 МК України.

Як вбачається з Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500020/2024/000239/1 від 11.12.2024 року другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (п. « 2а» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.59 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо подібних (аналогічних) товарів (п. « 2б» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.60 МК України) не застосовані, так як у митного органу відсутня інформація про ідентичні та подібні (аналогічні) товари. Другорядний метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості (п. « 2в» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.62 МК України) та другорядний метод визначення митної вартості на основі додавання вартості (обчислена вартість) (п. « 2г» ч.1 ст.57 МК України, передбачений ст.63 МК України) не застосовані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів.

Другорядний метод визначення митної вартості ? резервний метод (п. « 2ґ» ч.1 ст.57 МК України, ст.64 МК України), передбачає, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT/ГATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Таким чином розрахунок митної вартості товарів відповідачем виконаний за резервним методом. А отже, митну вартість Одеською митницею скориговано по товару №1 з 26400,00 USD до рівня 33600,00 USD; товару №2 з 26400,00 USD до рівня 35400,00 USD; товару №3 з 34000,00 USD до рівня 50150,00 USD. Так, у Рішенні вказано, що джерелом інформації для коригування митної вартості: по товару №1 слугувала МД від 26.09.2024 року №UA100430/2024/286447, де митна вартість товару становить 5,60 дол. США/кг, ніж заявлено декларантом 4,40 дол. США/кг; по товару №2 та №3 слугувала МД від 15.10.2024 №UA500110/2024/008039, де митна вартість товару №2 становить 5,90 дол. США/кг, ніж заявлено декларантом 4,10 дол. США/кг; №3 5,90 дол. США/кг, ніж заявлено декларантом 4,00 дол. США/кг. Вказаний більший рівень митної вартості товарів митним органом встановлено з урахуванням опису та фізичних характеристик товару, що продається на аналогічних комерційних умовах, про що вказано відповідачем в оскаржуваному Рішенні.

Судом встановлено, що Рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем прийняте у зв`язку з тим, що до митного оформлення разом з митною декларацією подані документи, які містять розбіжності та в них відсутні всі відомості, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів та ціни, що були фактично сплачена або підлягає сплаті за товари.

Водночас наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, поданих документів було достатньо для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору та для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за другорядним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.10 ст.58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема: 1) витрати, понесені покупцем: в) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням; 7) витрати на страхування цих товарів.

За змістом цієї норми обов`язковою ознакою таких витрат є не включення їх до ціни товару, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Тобто, у разі включення до ціни товару вартості упаковки або вартості пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Саме щодо такого трактування положення ч.10 ст.58 МК України неодноразово вказував у своїх позиціях Верховний Суд, зокрема у постановах від 18.12.2019 року по справі №160/8775/18, від 06.02.2020 року по справі №520/10709/18, від 17.01.2023 року по справі №160/7901/18.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, поставка товару здійснювалась на умовах CFR Odessa, Ukraine.

Офіційні правила тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс) - це міжнародні правила по тлумаченню найбільш широко використовуваних торгових термінів в області зовнішньої торгівлі, у них зазначені яка з сторін договору купівлі - продажу повинна здійснити необхідні для перевезення та страхування дії, коли продавець передає товар покупцю, та які витрати несе кожна з сторін.

Обрані сторонами умови зовнішньоекономічного договору умови поставки товару визначають те, які витрати включаються до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари або іншими словами, визначають конкретні складові митної вартості товарів.

Відповідно до Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати (Інкотермс 2020), введених в дію Міжнародною торговою палатою, за умовами терміну CFR Cost and Freight (… named port of destination), або Вартість і фрахт (… назва порту призначення) означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в названий порт призначення. Однак, ризик втрати чи ушкодження товару, а також будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Покупець оплачує страхування товару за його наявності. За умовами терміну CFR на продавця покладається обов`язок щодо митного очищення товару для експорту. Цей термін може застосовуватися тільки під час перевезення товару морським або внутрішнім водним транспортом.

Відповідно до розділу А.8 умов СFR Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати Інкотермс 2020, продавець зобов`язаний за власний рахунок здійснити пакування товару, за виключенням випадку, коли в даній галузі торгівлі зазвичай здійснюється перевезення такого товару без упаковки. Тобто, за умовами поставки CFR всі витрати до моменту доставки товару до порту призначення, які включають вартість його пакування, несе саме продавець.

Крім того, п.6.1. Контракту №02032021 від 02.03.2021 року визначено, що товар повинен поставлятися в упаковці, що відповідає особливостям транспортування.

Таким чином, обов`язок поставити товар у придатному для безпечного транспортування стані, з відповідною упаковкою, покладається на продавця.

Разом з тим, відповідно до Класифікатора особливостей переміщення товарів через митний кордон України, у разі поставки товару у зворотній тарі у графі МД 37 - має бути зазначено «ZZ32», в той час як у вказаній графі митної декларації поданої декларантом зазначено «ZZ00» (тара не зворотна та вартість входить у ціну товару), що також свідчить про відсутність особливостей переміщення товару, визначених цим Класифікатором.

Суд також звертає увагу, що у поданих до митного оформлення документах та митній декларації, зокрема, вказано вагу товарів брутто та нетто, а також вказано кількість коробок та упаковок в кожній коробці.

Суд доходить до висновку, що з поданих до митного оформлення документів вбачається відсутність додаткових витрат на упаковку чи використання пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із упакуванням, та, що витрати на упаковку вже включені у ціну товару, а відтак не підлягають додаванню позивачем з метою визначення митної вартості товару та не можуть вплинути на правильність визначення митної вартості.

Таким чином, в даному випадку, вартість пакування не є витратами, які понесені покупцем, у зв`язку з чим не є такими, що додатково включаються у митну вартість товару.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі №815/6794/17 і від 18.12.2019 року у справі №160/8775/18.

При цьому, відповідачем не доведено понесення позивачем додаткових витрат на упаковку товару, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

За таких обставин при постачанні товару вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням включена до ціни товару, яка вказана в інвойсі і тому, при визначенні складових митної вартості товару, не повинна була додаватись окремо, відтак суд вважає, що вищевказане спростовує помилкове твердження відповідача про неможливість перевірки правильності визначення митної вартості самого товару за відсутності даних щодо даної складової митної вартості товару у наданих до митного оформлення документах.

Щодо твердження відповідача в оскаржуваному Рішенні, що у наданих до митного оформлення документах (комерційному інвойсі, транспортних (перевізних) документах тощо) відсутня будь-яка інформація щодо здійснення/не здійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів, суд зазначає, що умови поставки за базисом «СFR» не зобов`язують продавця або покупця здійснити страхування товару, у зв`язку з чим підстав стверджувати, що витрати щодо страхування є складовою митної вартості товару, який поставляється на умовах цього базису поставки, немає.

Аналогічні правові висновки викладно у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах №№825/735/17, 825/2255/16, 825/1016/17, 420/2850/19.

Отже, якщо товар не страхувався, то відсутність доказів страхування не може бути підставою для відмови у митному оформленні товару за заявленою декларантом митною вартістю.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що якщо за твердженням позивача, страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт, а повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту. При цьому, понесених позивачем витрат на страхування товару митницею не доведено, а відтак і включення цих витрат до митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.01.2018 року у справі №814/1204/15, від 23.09.2021 року №814/1043/16, від 01.03.2023 року по справі №420/18880/21.

Щодо посилання митного органу, що наданий до митного оформлення рахунок-проформа від 25.07.2024 №POF/PI/23-24/068 визначає вартість товару на суму 87900 дол. США (CFR Одеса), а рахунок -фактура (Інвойс) від 09.10.2024 №POF/24-25/037 складений на вартість товару 85000 дол. США з умовами поставки (CFR Одеса), разом з цим, п.1.1 Контракту визначає, що кількість, вартість, ціна зазначені в рахунках та проформах на кожну партію, та ці документи є платіжними документами, також у відповідних графах платіжного доручення від 02.08.2024 року №240802/000272811 внесено призначення платежу номер проформи-інвойсу від 25.07.2024 року №POF/PI/23-24/068, а у відповідних графах платіжного доручення від 05.11.2024 року №241105/000295090 зазначений номер інвойсу від 09.10.2024 року №POF/24-25/037, але вартість, зазначена у зазначених проформі-інвойсі та інвойсі різниться, суд враховує наступне.

Проформа-інвойс по суті є попереднім рахунком на товар. Ціна та перелік товарів у цьому виді інвойсу не є остаточними, та у подальшому можуть змінюватись.

Згідно положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України саме рахунок-фактура (інвойс) є документом, який підтверджує митну вартість товарів, якщо товар є об`єктом купівлі-продажу.

Так, у проформі-інвойсі №POF/PI/23-24/068 від 25.07.2024 року наявні товар №1 (600 коробок вагою 6000 кг на суму 26400,00 USD) та №2 (1500 коробок вагою 15000 кг на суму 61500,00 USD) загальною вартістю 87900,00 USD, вагою нетто 21000 кг, а у інвойсі №POF/24-25/037 від 09.10.2024 року наявні товар №1 (600 коробок вагою 6000 кг на суму 26400,00 USD), №2 (600 коробок вагою 6000 кг на суму 24600,00 USD) та №3 (850 коробок вагою 85000 кг на суму 34000,00 USD) загальною вартістю 85000,00 USD, вагою нетто 20500 кг.

Отже, саме на підставі інвойсу №POF/24-25/037 від 09.10.2024 року позивачу поставлено товари та декларантом було заявлено митну вартість товару, та до митного органу надано докази на підтвердження оплати саме цієї вартості товару.

Отримавши від Продавця проформу-інвойс №POF/PI/23-24/068 від 25.07.2024 року на товар «креветка морожена» на суму 87900 дол. США ПП «МАРЛІН ОДЕСА» сплатило на рахунок компанії «PROTECH ORGANO FOODS PRIVATE LIMITED» 20000 дол. США, що підтверджується платіжним документом №240802/000272811 від 02.08.2024 року, а після виставлення Покупцю остаточного інвойсу за цей товар на суму 85000 дол. США, оплатило залишок несплаченої суми 65000 дол. США, що підтверджується платіжним документом №241105/000295090 від 05.11.11.2024 року, зазначивши у призначення платежу інвойс №POF/24-25/037 від 09.10.2024 року. Вартість, вага товарів, що постачалися, та вказані у інвойсі №POF/24-25/037 від 09.10.2024 року збігаються з іншими документами, що надавалися до митного оформлення товару, зокрема пакувальним листом, коносаментом, авто-транспортною накладною.

Таким чином, зауваження митного органу є безпідставними.

Таким чином, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої ПП «МАРЛІН ОДЕСА» митної вартості товару судом не встановлено.

Суд встановив, що митну вартість імпортованого товару, що вказана декларантом у митній декларації визначено за основним методом та до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору.

Отже, сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, містили розбіжності є необґрунтованими. Оскільки надані позивачем документи спростовують твердження контролюючого органу про наявність в них розбіжностей та відсутності всіх відомостей, що підтверджують ціну імпортованого товару, зокрема наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена ПП «МАРЛІН ОДЕСА» митна вартість товару базувалася на документально підтверджених відомостях, що піддавались обчисленню, поданих документів було достатньо для прийняття рішення на їх підставі, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом, визначив митну вартість за резервним методом та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів.

Крім того, суд вважає за доцільне наголосити, що відомості, які містяться в ЄАІС Держмитслужби, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювалися цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).

Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.

Разом з тим, Верховним Судом сформовано правову позицію, що «формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню» (Постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).

З урахуванням зазначеного, суд встановив, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не зазначені обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості товарів, за наслідками яких скориговано митну вартість товару.

Згідно з ч.11 ст.5 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» втручання державних органів у зовнішньоекономічну діяльність її суб`єктів у випадках, не передбачених цим Законом, в тому числі і шляхом видання підзаконних актів, які створюють для її здійснення умови гірші від встановлених в цьому Законі, є обмеженням права здійснення зовнішньоекономічної діяльності і як таке забороняється.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України.

При цьому, суд зазначає, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у ч.2 ст.53 МК України, саме собою не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, про недотримання Одеською митницею вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого товару за основним методом ціною договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення ст.58 МК України, здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням другорядного резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500020/2024/000239/1 від 11.12.2024 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

За таких обставин, відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у митному оформленні ввезеного на митну територію України товару, за заявленою у митній декларації №24UA35U7 від 11.12.2024 року митною вартістю, та оскільки саме прийняття рішення №UA500020/2024/000239/1 від 11.12.2024 року слугувало підставою для прийняття картки відмови, а тому оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2024/000511 від 11.12.2024 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до ст.9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.72 та ч.1 ст.73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст.2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем до суду надано платіжну інструкцію №742 від 28.02.2025 року про сплату судового збору за подання адміністративного позову у розмірі 3410,51 грн.

Враховуючи наявність підстав для задоволення позовних вимог ПП «МАРЛІН ОДЕСА», суд вважає за необхідне стягнути на його користь суму сплаченого ним судового збору у розмірі 3410,51 грн. з Одеської митниці.

Щодо відшкодування з відповідача витрат на переклад документів в розмірі 7773,00 грн, суд зазначає наступне.

Позивачем до суду подано письмову заяву про стягнення судових витрат з відповідача, а саме витрат на переклад документів, понесених позивачем на виконання ухвали суду, у розмірі 7773,00 грн.. В обґрунтування вищенаведеної заяви, представником позивача зазначено, що 13.03.2025 р. на виконання ухвали суду від 05.03.2025 у справі №420/6309/25 представником ПП «МАРЛІН ОДЕСА» до суду були надані нотаріально засвідчені переклади на державну мову додатків до позовної заяви, складених іноземною мовою.

За змістом приписів ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 3 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Відповідно до ч.ч.5-8 ст.137 КАС України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт (послуг) залученого стороною спеціаліста, перекладача чи експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи (послуг), її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (надання послуг).

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату робіт (послуг) спеціаліста, перекладача чи експерта, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом приписів ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому ч.1 ст.139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на залучення перекладача підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд встановлює розмір витрат на залучення перекладача на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Витрати на залучення перекладача мають бути документально підтверджені та доведені договором, рахунками, платіжним документом про оплату таких послуг тощо.

На підтвердження понесених витрат на переклад документів в розмірі 7773,00 грн представником позивача надано копії замовлення на переклад документів від 07.03.2025 року №2025/07-03; договору №61/99-П про надання послуг письмового перекладу від 19.02.2025 року; додатку №1 до договору №61/99-П про надання послуг від 19.02.2025 року; рахунок-фактури №61/137-П від 12.03.2025 року; платіжної інструкції №752 від 13.03.2025 року; акту №61/137-П надання послуг від 13.03.2025 року.

Від відповідача до суду надійшла письмове клопотання про відмову позивачу у стягненні з Одеської митниці витрат на здійснення перекладу документів. Відповідач вважає вказану вимогу необґрунтованою та також, що не підлягає задоволенню, оскільки сума витрат позивача із залученням перекладача, пов`язана із приведенням позовної заяви та доданих до неї письмових доказів у відповідність до вимог КАС України, тобто переклад документів замовлений позивачем до відкриття провадження у справі, тому понесені позивачем витрати безпосередньо не були пов`язані з розглядом цієї справи. В обґрунтування клопотання відповідач також зазначає, що під час судового розгляду даноі? справи рішення про залучення до участі у справі перекладача не прии?малося, ухвалою суду перекладач до справи допущении? не був, та надання учасником справи до матеріалів судовоі? справи письмових доказів з і?х перекладом мовою, якою здіи?снюється адміністративне судочинство, не є тотожним поняттю залученню перекладача до справи в розумінні статті 71 КАС Украі?ни.

Судом встановлено, що розмір понесених позивачем витрат в сумі 7773,00 грн підтверджується належними та допустимими в розумінні КАС України доказами. Крім того, такий розмір є співмірним із складністю справи та виконаними перекладачем роботами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих перекладачем послуг. Натомість відповідачем недоведено понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат та не наведено обґрунтування з наданням відповідних доказів на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.

Разом з тим, суд враховує, що витрати позивача у загальному розмірі 7773,00 грн понесені були під час розгляду цієї справи не з власної ініціативи та не на власний розсуд, а у зв`язку із виконанням вимог ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 року про залишення позову без руху, усунення недоліків позовної заяви щодо надання позивачем перекладу документів складених іноземною мовою доданих до позову.

Виходячи з викладеного, матеріалами справи підтверджується, що необхідність в здійсненні перекладу вказаних документів виникла у позивача внаслідок порушення його прав та інтересів з боку Одеської митниці, під час звернення до суду за захистом таких прав та інтересів.

Таким чином, суд вважає, що переклад документів замовлений позивачем на виконання вимог ухвали суду, якою було позов залишено без руху, на стадії відкриття провадження по справі, наданий суду з метою доведення своєї позиції та на вимогу суду, а тому такі витрати позивача безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.

За таких обставин, з огляду на доведеність позивачем фактичного розміру понесених витрат на залучення перекладача та недоведеність відповідачем обставин понесення позивачем розміру витрат у меншому розмірі та/або неспівмірності таких витрат, суд доходить висновку про задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача судових витрат на залучення перекладача, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, шляхом стягнення з Одеської митниці витрат на залучення перекладача у розмірі 7773,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань останньої.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 139, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» до Одеської митниці - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500020/2024/000239/1 від 11.12.2024 року.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Одеської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500020/2024/000511 від 11.12.2024 року.

Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «МАРЛІН ОДЕСА» витрати по сплаті судового збору у сумі 3410,51 грн та витрати на переклад документів на суму 7773,00 грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами встановленими ст.ст.295, 297 КАС України.

Позивач Приватне підприємство «МАРЛІН ОДЕСА» (65048, м.Одеса, вул.Базарна, 49, кв.3, ).

Відповідач - Одеська митниця (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 21-а, ).

Суддя Іванов Е.А.