Справа № 560/3004/25
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/3004/25
РІШЕННЯ

іменем України

25 червня 2025 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 06.11.2024 № ПШ 133288.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 21 жовтня 2024 року ОСОБА_2 здійснював перевезення вантажу транспортним засобом марки КАМАЗ 55102, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачу. Під час проведення перевірки відповідач встановив, що в наданій товарно-транспортній накладній №0051 від 21.10.2024, на підставі якої здійснювалось перевезення вантажу, відсутні відомості про перевізника, масу транспортного засобу, повну масу транспортного засобу з вантажем, а також масу вантажу. Крім того, транспортний засіб не обладнаний тахографом, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.

Позивач вважає протиправною зазначену постанову, оскільки пункт 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів №340 передбачає наявність, зокрема, індивідуальної контрольної книжки водія, яка на момент перевірки була в наявності у водія. Також вказує, що з відомостей, зазначених у товарно-транспортній накладній № 0051 від 21.10.2024, можливо чітко визначити як інформацію про перевізника, так і вагові характеристики вантажу: брутто - 37 440 кг, тара - 13 930 кг, нетто - 23 510 кг.

Таким чином, на переконання позивача, усі відомості, відсутність яких зазначив інспектор відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті, фактично містяться в товарно-транспортній накладній № 0051.

Ухвалою від 25.02.2025 суд відкрив провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що саме суб`єкт господарювання, який зацікавлений в доведенні своєї позиції, має надати всю інформацію, яка може вплинути на результат розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Зазначив, що в ході перевірки транспортного засобу було встановлено, що водій здійснював перевезення вантажу, при цьому виявлено порушення ст. 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» - в товарно-транспортній накладній №0051 від 21.10.2024, на підставі якої здійснювалось перевезення вантажу, відсутні відомості про перевізника, масу транспортного засобу, повну масу транспортного засобу з вантажем, а також масу вантажу. Транспортний засіб не обладнаний тахографом, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, що зафіксовано уповноваженими особами Укртрансбезпеки в акті від 21.10.2024 АР № 053379.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

21.10.2024 посадовими особами відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті було проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки КАМАЗ / ГКБ, реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , перевезення на якому здійснював водій ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складено акт від 21.10.2024 АР № 053379, в якому зафіксовано порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт": водій здійснював перевезення вантажу на договірних умовах з ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» згідно з ТТН № 0051 від 21.10.2024. Під час перевірки встановлено, що в наданій ТТН відсутні відомості про перевізника, масу транспортного засобу, повну масу транспортного засобу з вантажем, а також масу вантажу. Транспортний засіб не обладнаний тахографом, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа.

Відповідальність передбачена ч.1 абз.3 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт" - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст.48 цього Закону.

Про розгляд справи щодо порушення, яке було зафіксоване в акті від 21.10.2024 АР № 053379 (06.11.2024 об 10:00) позивача було проінформовано листом-повідомленням № 92867/42/24-24 від 22.10.2024.

На підставі акту перевірки, в.о. начальника відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті розглянуто справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт та винесено 06 листопада 2024 року постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ 133288, відповідно до якої до ОСОБА_1 застосовано адміністративно-господарський штраф у сумі 17000 грн. згідно абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III (далі - Закон №2344-III).

Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

Згідно із статтею 18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

При цьому, положеннями статті 34 Закону №2344-III визначено, що автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567), під час проведення рейдової перевірки, зокрема, перевіряється: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання водієм режиму праці та відпочинку; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Згідно пункту 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як встановлено судом, за результатами перевірки складено акт від 21.10.2024 АР № 053379, в якому зафіксовано порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" - водій здійснював перевезення вантажу на договірних умовах з ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод» згідно з ТТН № 0051 від 21.10.2024. Під час перевірки встановлено, що в наданій ТТН відсутні відомості про перевізника, масу транспортного засобу, повну масу транспортного засобу з вантажем, а також масу вантажу. Транспортний засіб не обладнаний тахографом, відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа.

Так, відповідно до п. 1.2 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07.06.2010 №340 (далі - Положення), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Пунктом 6.1 Положення передбачено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Пункт 6.3 Положення визначає, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція №385).

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції №385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Верховний Суд у постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 зауважив, що положеннями статті 48 Закону №2344-III визначено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені Інструкцією №385 та Положенням №340.

Таким чином, для здійснення перевезення вантажними автомобілями з повною масою понад 3,5 тонн обов`язковими документами є картка водія у випадку обладнання транспортного засобу тахографом, або індивідуальна контрольна книжка водія, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документів під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезень.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 14.12.2023 у справі № 340/5660/22.

Верховний Суд у постанові від 31.10.2023 по справі № 440/17062/21 також зазначав, що з 01.06.2015 набула чинності вимога щодо наявності тахографа у транспортному засобі при виконанні внутрішніх перевезень вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5 тонн до 12 тонн. У разі відсутності такого пристрою, водій повинен мати індивідуальну контрольну книжку водія.

Тобто, законодавство встановлює альтернативний спосіб ведення обліку робочого часу водія - індивідуальну контрольну книжку водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, завдяки якій здійснюється державний контроль за додержанням водієм режиму праці та відпочинку у випадку відсутності тахографа. Уповноважені особи мають право перевіряти наявність вказаних документу під час здійснення як міжнародних, так і внутрішніх перевезень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає помилковими доводи відповідача про необхідність обов`язкової наявності у транспортному засобі позивача тахографа і відповідно протоколу перевірки та адаптації тахографа.

Крім того, під час перевезення вантажу 21.10.2024 та проведення перевірки у водія була наявна індивідуальна контрольна книжка водія, що не спростовується відповідачем.

Судом також встановлено, що позивача було притягнуто до відповідальності за порушення ст. 48 Закону № 2344-III, зокрема з підстави відсутності у водія товарно-транспортної накладної на вантаж, який він перевозив.

При цьому, суд звертає увагу, що під час проведення рейдової перевірки водій надав товарно-транспортну накладну №0051 від 21.10.2024, відповідно до якої здійснювалося перевезення буряка. У зазначеній накладній містяться дані про транспортний засіб марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , замовника - ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод», вантажовідправника - ТОВ «Святець», вантажоодержувача - ПрАТ «Теофіпольський цукровий завод», водія - ОСОБА_2 , пункт навантаження та пункт розвантаження.

Посилання відповідача в акті перевірки на відсутність товарно-транспортної накладної або іншого відповідного документа на вантаж спростовується самим відповідачем, оскільки він вказав, що під час перевірки водій надав товарно-транспортну накладну №0051 від 21.10.2024.

Частиною третьою статті 48 Закону № 2344-III визначено, що при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

пункти завантаження і розвантаження.

Отже, чинним законодавством визначено обов`язкові реквізити, що має містити товарно-транспортна накладна, зокрема, повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) автомобільного перевізника, загальна вага транспортного засобу, у тому числі з вантажем, а також маса брутто.

Проте, як слідує з матеріалів справи, в ході проведення перевірки відповідачем встановлено, що товарно-транспортна накладна містить недоліки в її заповненні, зокрема, відсутні відомості про перевізника, масу транспортного засобу, повну масу транспортного засобу з вантажем, а також масу вантажу, що посадові особи контролюючого органу вважали відсутністю передбаченого законом документа.

Таким чином, під час проведення перевірки водій, в порушення вимог статті 48 Закону № 2344-III, не надав належним чином оформлену товарно-транспортну накладну.

Отже, у цьому випадку наявне порушення, встановлення якого призвело до притягнення позивача до відповідальності.

Проте слід зазначити, що Законом №2344-ІІІ передбачена відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу саме до автомобільних перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт.

В розумінні вимог ст.1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Суд зазначає, що у кожному конкретному випадку при визначенні суб`єкта, який має відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт уповноважений контролюючий орган встановлює таку особу саме на підставі тих документів, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду справи про притягнення до відповідальності.

У постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта, відповідального за порушення законодавства про автомобільний транспорт зауважував на тому, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 12.10.2023 у справі № 280/3520/22.

Разом з тим, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна №0051 від 21.10.2024 не містить відомостей про те, що саме позивач, ОСОБА_1 , є автомобільним перевізником за спірною постановою.

Будь-яких інших доказів того, що безпосереднім перевізником під час транспортування вантажу 21.10.2024 був ОСОБА_1 відповідачем до суду не надано.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься ТТН №0051 від 21.10.2024, яка містить відомості про те, що саме ФОП ОСОБА_3 був автомобільним перевізником під час транспортування вантажу 21.10.2024.

Таким чином, позивач у спірних правовідносинах не є автомобільним перевізником у розумінні положень Закону №2344-III і не може нести відповідальність, передбачену законом України «Про автомобільний транспорт».

Виходячи з наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідачем у справі є відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (територіальний орган Укртрансбезпеки), який згідно норм КАС України володіє статусом суб`єкта владних повноважень, однак не є юридичною особою, що виключає можливість стягнення із відповідача сплаченого позивачем судового збору.

При цьому, суд зазначає, що оскільки ухвалою суду від 25.02.2025 у справі №560/2841/25 роз`єднано в окремі провадження позовні вимоги та, відповідно, наявні два провадження, на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 968,96 (1937,92/2) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

За змістом статті 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, умовою відшкодування стороні понесених витрат на правничу допомогу адвоката відповідно до приписів ст.134 та ст.137 КАС України є встановлення їх розміру згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Однак позивачем не надано будь-яких документальних підтверджень оплати витрат на професійну правничу допомогу (платіжних доручень, актів виконаних робіт/наданих послуг).

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів, що підтверджують здійснення оплати витрат на професійну правничу допомогу, підстави для розподілу таких витрат відсутні.

Водночас, у разі дотримання вимог, визначених статтями 134 та 139 КАС України, позивач не позбавлений права звернутись до суду із клопотанням про присудження на його користь витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати противною та скасувати постанову відділу державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 06.11.2024 № ПШ 133288.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25 червня 2025 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Відділ державного нагляду (контролю) у Хмельницькій області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Соборна, 75,м. Хмельницький, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., 29005 , код ЄДРПОУ - 39816845)

Головуючий суддя Д.А. Божук