Справа № 140/9623/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/9623/24 пров. № А/857/9674/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представник позивача: Роскошнова Д.А.,

представник відповідача: Мисковець О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 140/9623/24 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя в 1-й інстанції Плахтій Н.Б.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення 31 січня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

Головне управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області) звернулося з позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) про стягнення податкового боргу у розмірі 81735,13 грн.

14.10.2024 ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву (а.с.19-20, 33-34) та пред`явлено зустрічний позов тотожного відзиву змісту до ГУ ДПС у Волинській області про зобов`язання провести звірку (перерахунок) даних на об`єкти нежитлової нерухомості - приміщення адміністративно-побутового корпусу 01.2415757.5070815.20231201.36.7075.83, загальна площа 609,7 кв.м., опис літера к-2 та приміщення адміністративно-побутового корпусу 01.2415757.5070815.20231201.36.0279.91, загальна площа 609,7 кв.м., опис літера к-2, зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1

ОСОБА_1 вважає хибним нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Нововолинська ОТГ) в сумі 81699,80 грн, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 04.03.2024 №0-0306, виходячи з того, що дане майно нібито знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою: АДРЕСА_2 і 27Б.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25.01.2025 року у справі у справі № 140/9623/24 позов Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід бюджету податковий борг в сумі 81735,13 грн (вісімдесят одна тисяча сімсот тридцять п`ять грн 13 коп.).

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про зобов`язання вчинити дії відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що долучені платником податку документи свідчать, що вищенаведені об`єкти нерухомого майна фактично знаходяться не у АДРЕСА_1 , а в АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом №381942204 з Державного реєстру речових прав, витягом №381933020 з Державного реєстру речових прав, відомостями про реєстрацію об`єкта №1 від 05.03.2024, витягом з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес, рішенням Поромівської сільської ради №24 від 22.02.2024.

Апелянт ОСОБА_1 вважає хибним нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Нововолинська ОТГ) в сумі 81699,80 грн, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 04.03.2024 №0-0306, виходячи з того, що дане майно нібито знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а не за адресою: АДРЕСА_2 і 27Б.

Просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 140/9623/24 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Зустрічний позов ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління ДПС у Волинській області провести звірку ( перерахунок) даних на об`єкти нежитлової нерухомості задоволити.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджується із матеріалів справи, що згідно ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Волинській області як платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості.

На підставі договору дарування від 29.12.2017 №276, завіреного приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу І.В.Мамітовою (а.с.105-108), ОСОБА_1 набув право власності на об`єкт нерухомості - адміністративно-побутовий корпус (літера К-2) (реєстраційний номер майна 04), загальною площею 1219,40 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.57-68).

ГУ ДПС у Волинській області в автоматичному режимі було сформовано податкове повідомлення-рішення від 04.03.2024 №0-0306 в сумі 81699,80 грн за вищевказаний нежитловий об`єкт нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 за 2023 рік (а.с.6), яке направлено останньому рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою: АДРЕСА_5 та вручено 30.04.2024 (а.с.6).

Несплата грошового зобов`язання в сумі 81699,80 грн та пені 35,33 грн, всього в сумі 81735,13 грн стала підставою для звернення ГУ ДПС у Волинській області з адміністративним позовом про стягнення податкового боргу з ОСОБА_1 .

Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що 11.06.2024 до ГУ ДПС у Волинській області надійшла заява ОСОБА_1 , у якій останній просив зробити перерахунок податку на нерухоме майно за останні три роки (а.с.21). Свої вимоги обґрунтовував тим, що належне йому на праві власності приміщення ніколи не належало до м.Нововолинська та відповідно до рішення виконавчого комітету Поромівської сільської ради від 22.02.2024 приміщення було поділене з присвоєнням двох нових адрес: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 .

На дану заяву контролюючий орган листом від 09.07.2024 (а.с.22-24) повідомив, що відповідно до баз даних інформаційної системи «Податковий блок», які сформовані ДПС України на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 протягом періоду з 29.12.2017 по 03.06.2024 було обліковано нежитлове приміщення (адміністративно-побутовий корпус), реєстраційний номер майна 04, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1219,40 кв.м. До листа, що надійшов до ГУ ДПС у Волинській області, не надано будь-яких документів, що підтверджували б невідповідність адреси місця розташування об`єкта оподаткування. Відповідно податкові повідомлення-рішення, якими нараховані податкові зобов`язання за 2021-2023 роки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, розраховано вірно та перерахунку не підлягають.

Підставою для задоволення позовних вимог та відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, за висновками суду першої інстанції є те, що матеріалами справи підтверджується та обставина, що контролюючий орган надіслав ОСОБА_1 податкове повідомлення-рішення від 04.03.2024 №0-0306, у якому визначив суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власнику об`єкту нежитлової нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , за 2023 рік, в розмірі 81699,80 грн (а.с.6).

Дане податкове повідомлення-рішення надіслане в строк, визначений підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України, та визначена у ньому сума податкового зобов`язання не є спірною в межах даної справи.

ОСОБА_1 не оскаржив податкове повідомлення-рішення від 04.03.2024 №0-0306 в адміністративному чи судовому порядку, отже визначене у ньому податкове зобов`язання набуло статусу узгодженого.

Позаяк у встановлений пунктом «а» підпункту 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України строк ОСОБА_1 не сплатив суму податкового зобов`язання, тому таке набуло статусу податкового боргу.

Щодо вимог зустрічного позову у яких позивач покликається на розбіжності між даними ГУ ДПС у Волинській області та наданими ним разом із заявою від 11.06.2024 документами на об`єкти нежитлової нерухомості.

Зокрема, позивач зазначає, що йому на праві власності належать приміщення: адміністративно-побутовий корпус 01.2415757.5070815.20231201.36.7075.83, загальна площа 609,7 кв.м., опис літера к-2 та адміністративно-побутовий корпус 01.2415757.5070815.20231201.36.0279.91, загальна площа 609,7 кв.м., опис літера к-2, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав за №№381942204, 381933020 (а.с.43-44). При цьому вищевказаним нежитловим приміщенням за рішенням виконавчого комітету Поромівської сільської ради Володимирського району Волинської області від 22.02.2024 №24 присвоєні адреси: Володимирський р-н, с.Осмиловичі, вул.Львівська, 27-А та АДРЕСА_6 відповідно (а.с.48).

Суд першої інстанції зазначив про те, що казані зміни щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер майна 04), а саме: його поділ на рівні частини, які зафіксовані у витягах з Державного реєстру речових прав за №№381942204, 381933020, проведено 03.06.2024, тобто після винесення оскаржуваного повідомлення-рішення від 04.03.2024, яким визначена сума податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 (далі - ПК України).

Відповідно до пп.4.1.1 п.4.1 ст.4 ПК України кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.

Підпунктом 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України передбачений обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку та строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи (п.36.1 ст.36 ПК України).

Підстави, порядок обчислення та справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбачені статтею 266 ПК України.

Підпунктом 266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до пп.266.2.1 п.266.2 ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.3 ст.266 ПК України).

Згідно з пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України визначений перелік об`єктів нерухомості, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.14.1.129-1 п.14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості.

До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.

Відповідно до пп.266.5.1 п.266.5 ст.266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з пп.266.6.1 п.266.6 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до п.п.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку, зокрема: за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів «а» або «б» підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

За змістом підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення (п.«а» пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України).

Пунктом 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до зазначених вимог ПК України контролюючим органом сформована та надіслана ОСОБА_1 податкова вимога від 17.12.2020 №22378-13 (а.с.5). При цьому суд першої інстанції встановив, що з моменту формування податкової вимоги податковий борг ОСОБА_1 не був погашений в повному обсязі, про що свідчить зворотній бік облікової картки платника податку за період з 30.11.2020 по 30.06.2024 (а.с.7, 95-102).

Підпунктом 87.11 статті 87 ПК України передбачено, що орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

З урахуванням того, що узгоджена сума податкового зобов`язання набула статусу податкового боргу, а її розмір підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, беручи до уваги направлення податковим органом відповідачу податкової вимоги та непогашення ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла на підставі податкового повідомлення-рішення від 04.03.2024 №0-0306 в сумі 81699,80 грн, та нарахованої пені на підставі ст.129 ПК України, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення первісного позову ГУ ДПС У Волинській області та стягнення з ОСОБА_1 податкового боргу у сумі 81735,13 грн. є правильним та таким , що відповідає дійсним обставинам справи.

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову, колегія суддів погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Відповідно до баз даних інформаційної системи «Податковий блок», які сформовані ДПС України на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 протягом 2023 року було обліковано нежитлове приміщення (адміністративно-побутовий корпус), реєстраційний номер майна 04, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1219,40 кв.м. Відповідно до рішень Нововолинської міської ради №37/6 від 25.06.2020 та №7/19 від 14.07.2021 про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки встановлено ставки на 2021-2023 роки, ставка податку на об`єкти нежитлової нерухомості групи «Будівлі офісні» (код 1220), становить 1,0%.

У зв`язку з цим ОСОБА_1 нараховано податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2023 рік, згідно з податковим повідомленням-рішенням від 04.03.2024 №0-0306 в сумі 81699,80 грн.

11.06.2024 ОСОБА_1 звертався до контролюючого органу з заявою про здійснення перерахунку податкового зобов`язання та надав копії витягів з реєстру речових прав та копію рішення виконавчого комітету Поромівської сільської ради від 22.02.2024. ОСОБА_1 не надано будь-яких документів, що підтверджували б невідповідність адреси місця розташування об`єкта оподаткування.

Відповідно до витягів, які надав позивач за зустрічним позовом, останнім була зроблена реконструкція адміністративно-побутового корпусу та 03.06.2024 об`єкт було поділено на два об`єкти нежитлової нерухомості приміщення адміністративно-побутовий корпус 01.2415757.507.0815.20231201.36.7075.83, загальна площа 609.7 кв.м., опис літера 2-к, та приміщення адміністративно-побутовий корпус 01.2415757.5070815.20231201.36.0279.91, загальна площа 609.7 кв.м., опис літера к-2, які були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 . Отже, у 2023 році такі об`єкти згідно з витягом знаходились у м.Нововолинськ, а зміна їх адреси та поділ у 2024 році на с.Осмиловичі не впливає на обчислення податку за 2023 рік, а вже впливатиме на обчислення податку у 2025 році за 2024 рік.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі № 140/9623/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 24.06.25