Справа № 460/4815/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про відмову в ухваленні додаткового рішення
25 червня 2025 року м. Рівне №460/4815/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Н.В. Друзенко розглянувши у письмовому провадженні процесуальне питання щодо ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом
Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига»
доЗахідного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці
про ухвалення додаткового судового рішення,
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі №460/4815/25 позов Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій задоволено повністю. Визнано протиправною відмову Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці в продовженні строку дії виданих Приватному акціонерному товариству «Єврошпон-Смига» дозволів від 18.03.2020 №159.20.56 та від 05.03.2020 №099.20.56, яка оформлена листами від 06.03.2025 №ЗХ/3.1/4037-25 та від 06.03.2025 №ЗХ/3.1/4039-25. Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці продовжити Приватному акціонерному товариству «Єврошпон-Смига» на п`ять років строк дії дозволів від 18.03.2020 №159.20.56 та від 05.03.2020 №099.20.56 в порядку, передбаченому абзацом 3 пункту 15 постанови Кабінету Міністрів України №1107 від 26.10.2011 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки». Стягнуто на користь Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці суму судового збору у розмірі 4844,80 грн.

24.06.2025 до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь Приватного акціонерного товариства «Єврошпон-Смига» витрат на правничу допомогу у розмірі 6056,00 грн. До вказаної заяви долучено: Договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.07.2022, Акт №5/25 прийому-передачі послуг правової допомоги від 24.06.2025, рахунок №5/25 від 24.06.2025.

Відповідно до частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Оскільки, судове рішення у справі ухвалено за правилами статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, тому заява про ухвалення додаткового рішення розглядається в такому ж порядку (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали справи, доводи заяви про ухвалення додаткового рішення, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За правилами пункту 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За частиною четвертою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з частиною третьою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

За частиною п`ятою статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу. У випадку постановлення ухвали про закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду або ухвалення рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням суд вирішує питання про розподіл судових витрат не пізніше десяти днів з дня ухвалення відповідного судового рішення, за умови подання учасником справи відповідної заяви і доказів, які підтверджують розмір судових витрат (частина шоста статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України).

За правилами частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України щодо судових витрат передбачене для тих випадків, коли суд з певних причин не вирішив одного із питань, які передбачені в частині першій цієї статті, хоча мав - до ухвалення рішення/постанови за наслідками розгляду справи - для цього підстави. Розподіл судових витрат є одним із таких питань.

Для цілей розподілу витрат на професійну правничу допомогу, які належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина третя статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України), суд має встановити їх розмір на підставі поданих доказів і з уваги на приписи статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, визначити ту співмірну суму витрат, яка підлягатиме розподілу між сторонами.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в ухвалі від 07.07.2023 №340/2823/21 (провадження №К/990/16360/22), з питань застосування норм статей 139, 143, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, сформулював позицію щодо розподілу судових витрат.

Формуючи правову позицію Верховний Суд зауважив на особливостях розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, які визначені у статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України і, серед іншого, передбачають, що за цією процедурою не проводяться судові дебати.

З огляду на це, положення частини сьомої статті 139, частини третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України треба розуміти так, що сторона має заявити суду про необхідність розподілу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката, до ухвалення судом рішення у справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Лише у такому випадку докази, які підтверджують ці витрати (які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи), можуть бути надані суду для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат - протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

При цьому, зазначене стосується лише тих судових витрат, докази понесення яких не могли бути надані суду до ухвалення рішення.

Суд, застосовуючи вказану правову позицію зауважує, що передумовами для винесення питання про судові витрати за межі судового рішення про вирішення спору по суті є сукупність таких обставин:

1) неможливість подати докази, що підтверджують розмір понесених судових витрат до моменту ухвалення судового рішення;

2) поважність причин, які перешкоджають стороні подати такі докази до моменту ухвалення судового рішення;

3) подання заяви про вирішення питання про судові витрати до моменту ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, сторона має заявити суду про необхідність розподілу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката, до ухвалення цим судом остаточного судового рішення. При цьому, повідомити суд у разі неможливості вчасно подати відповідні докази.

Заяви про вирішення питання про судові витрати до моменту ухвалення рішення по справі №460/4815/25 стороною позивача подано не було. У прохальній частині позовної заяви про стягнення витрат на правничу допомогу не заявлено.

У позовній заяві зазначено про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи складається, зокрема з витрат на правову допомогу у розмірі 7000 гривень.

Проте, до позову, як і в подальшому, не долучено жодних документів на підтвердження цих витрат, зокрема і самого договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.07.2022.

Отже, позивачем у даній справі не було заявлено про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та не надано документів, які ці витрати підтверджують.

За наведеного, суд констатує, що до ухвалення судового рішення до суду не надходило заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, подаючи 24.06.2025 заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, долучено: Договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.07.2022, а також Акт №5/25 приймання-передачі наданих послуг (правничої допомоги) та рахунок №5/25 на суму 6056,00 грн, датовані 24.06.2025.

Позов до суду поданий 14.03.2025. Рішення у справі ухвалено 23.06.2025. Тобто, жодних перешкод у поданні суду до ухвалення рішення у справі копії договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.07.2022, як і інших доказів, у сторони позивача вочевидь не було.

Про існування будь-яких поважних причин, які перешкоджали стороні позивача подати такі докази до моменту ухвалення судового рішення, не повідомлено.

Суд повторює, що ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України щодо судових витрат передбачене лише для тих випадків, коли суд з певних причин не вирішив одного із питань, які передбачені в частині першій цієї статті, хоча мав для цього підстави саме до ухвалення рішення за наслідками розгляду справи.

Наведене свідчить, що вимоги частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та частини третьої статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України стороною позивача не дотримані, а тому заява про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат в розмірі 6056,00 грн, підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись статтями 252, 255, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі №460/4815/25, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст ухвали складений 25 червня 2025 року

Суддя Н.В. Друзенко