Справа № 160/16560/24
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бондар М.В. розглянувши у спрощеному провадженні (письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2023 по 17.06.2024, але не більше ніж за шість місяців;
Ухвалою суду від 01.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без виклику учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою суду від 25.06.2025 провадження у справі поновлено.
Відповідно до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .
На підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09.02.2023 №32-РС відповідно до пункту два частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу нижчепойменованих військовослужбовців військової служби за контрактом Збройних Сил України звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-номера обслуги взводу охорони роти охорони бригадної артилерійської групи.
Згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.02.2023 №29 старшого солдата ОСОБА_1 , стрільця-номера обслуги 3 взводу охорони роти охорони бригадної артилерійської групи, звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 09.02.2023 №32-РС відповідно до пункту два частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04 квітня 2006 року № 3597-ІУ з військової служби у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку), вважати таким, що справи та посаду здав 09.02.2023.
З 09.02.2023 виключений із списків особового складу частини, знятий з усіх видів забезпечення і продовольчого забезпечення за нормою № 1 (каталог) з 10.02.2023 і направлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вислуга років у Збройних Силах на день виключення зі списків частини становить: календарна 10 років 2 місяці, пільгова 10 років 5 місяців.
Щорічна основна відпустка за 2022 рік не використана. Наказано виплатити грошову компенсацію за 25 (двадцять п`ять) діб не використаної щорічної основної відпустки за 2022 рік.
Щорічна основна відпустка за 2023 рік не використана. Наказано виплатити грошову компенсацію за 30 (тридцять) діб не використаної щорічної основної відпустки за 2023 рік.
Наказано виплатити грошову допомогу на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення за 2023 рік.
Матеріальна допомога за 2023 рік для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким інтим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (зі змінами) не виплачувалась.
Наказано виплатити грошову компенсацію за 28 (двадцять вісім) діб не використаних додаткових відпусток як учасник бойовий дій за 2022 рік та за 2023 рік.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (зі змінами) преміювати в повному обсязі за період з 01.02.2023 по 09.02.2023.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (зі змінами) виплатити грошову надбавку за особливості проходження служби у розмірі 87,8 % від посадового окладу та окладу за військове звання за період з 01.02.2023 по 09.02.2023.
На підставі наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (зі змінами) виплатити надбавку за вислугу років на військовій службі у розмірі 35 % посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням за період з 01.02.2023 по 09.02.2023.
Підстава: наказ командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 32-РС від 09.02.2023, рапорт старшого солдата ОСОБА_1 про здачу справ та посади (вх. № 111/2 від 09.02.2023), рапорт старшого солдата ОСОБА_1 про звільнення (вх. № 35/1 від 03.01.2023).
Відповідно до копії довідки від 14.02.2023 №1663 про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (зі змінами), виданої ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 нараховано 138994,23 грн за період з березня 2022 по січень 2023.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 у справі №160/20159/23 позов ОСОБА_1 - задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 09.02.2023 по 28.07.2023 включно;

- стягнуто з Військової частини ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09.02.2023 по 28.07.2023 включно в розмірі 68886 (шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн 72 коп (сума вказана без утримання податків й інших обов`язкових платежів).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 в адміністративній справі №160/20159/23 змінено, шляхом викладення тексту його мотивувальної частини в редакції даної постанови; в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 в адміністративній справі №160/20159/23 залишено без змін.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 у справі №160/23829/23 позов ОСОБА_1 - задоволено:

- визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я у розмірі передбаченому постановою КМУ № 460 від 17.09.2014;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби за станом здоров`я, відповідно до положень абзацу першого п.2 ст.15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей у порядку, визначеному п.1 розділу XXXII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260 Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний рік служби, з урахуванням раніше виплаченої суми.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.03.2024 апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 залишено без задоволення; рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.11.2023 в адміністративній справі № 160/23829/23 залишено без змін.

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що 17.06.2024 йому проведено виплату коштів у сумі 80 725,37 грн.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України №2011-ХІІ від 20.12.1991 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Відповідно до статті 1-2 Закону № 2011-ХІІ, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яке визначає порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулює питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до пункту 242 Положення, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

З аналізу викладеного вбачається, що при звільненні з військової служби та виключенню зі списків особового складу військової частини із військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, без проведення остаточного з ним розрахунку, можливе лише за його письмовою згодою.

Під час розгляду справи судом встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем мав бути проведений в день звільнення 09.02.2023, проте виплата одноразової грошової допомоги при звільненні була здійснена 17.06.2024.

За правилами статті 116 КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Таким чином, передбачене статтею 117 КЗпП України відшкодування за затримку розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, що нараховується в розмірі середнього заробітку і спрямоване на захист прав звільненого працівника щодо отримання ним у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на які працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Цією нормою Кодексу на роботодавця покладено обов`язок виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за відсутності спору про розмір належних звільненому працівникові сум або в разі вирішення цього спору повністю на користь працівника. Окремо обумовлено, що в разі вирішення спору на користь працівника частково розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Водночас невиконання роботодавцем в добровільному порядку обов`язку виплатити працівникові в зазначених випадках середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні зумовлює виникнення нового спору про стягнення відповідної суми відшкодування в судовому порядку.

Актуальні редакції статей 116, 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022 на підставі Закону України від 01.07.2022 №2532-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2532-ІХ).

Правовідносини, які регулюються статтею 117 КЗпП України, пов`язані із недотриманням роботодавцем свого обов`язку провести повний розрахунок з працівником при звільненні. Отже, момент виникнення таких правовідносин пов`язаний із днем звільнення, у який роботодавець не провів виплати всіх належних працівникові сум при звільненні.

У постанові від 01.05.2024 у справі № 140/16184/23 Верховний Суд зазначив, що, незважаючи на визначення приписами статті 117 КЗпП України невиплачених працівнику сум як оспорюваних та неоспорюваних, ця обставина не впливає на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки вони прямо пов`язані з обов`язком роботодавця розрахуватися з працівником у строк, встановлений приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, яким переважно є день звільнення.

Отже, датою виникнення правовідносин, урегульованих статтею 117 Кодексу законів про працю України у цій справі, є 09.02.2023 - дата звільнення позивача.

За таких обставин застосуванню до спірних правовідносин належать приписи статті 117 Кодексу законів про працю України у редакції на момент їхнього виникнення, тобто після набрання чинності Законом №2532-ІХ.

Як було зазначено вище, період стягнення середнього заробітку з 19.07.2022 до дня фактичного розрахунку при звільненні регулюється нині чинною редакцією статті 117 Кодексу законів про працю України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями.

Аналогічні правові висновки щодо порядку застосування положень статей 116 та 117 КЗпП України в редакціях, чинних до набрання змін, внесених Законом №2532-ІХ та після набрання чинності змін, внесених Законом №2532-ІХ, викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 06.12.2024 у справі №440/6856/22.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивач вже звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.02.2023 по 28.07.2023 включно та стягнення з ВЧ НОМЕР_1 на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.02.2023 по 28.07.2023 включно в розмірі 68886,72 грн (справа №160/20159/23).

Суд зауважує, що Кодексом законів про працю України не передбачена можливість застосування відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117, окремо щодо кожного виду виплат, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення. Під фактичним розрахунком слід розуміти виплату роботодавцем усіх сум, незалежно від підстав виникнення такого зобов`язання (добровільно або примусово, за заявою працівника чи на виконання рішення суду, тощо). Отримавши усі, належні до сплати при звільненні виплати, працівник має право ініціювати стягнення середнього заробітку за весь час затримки, тобто з дати звільнення і до дати фактичного повного розрахунку.

Такий правовий висновок викладений у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2023 у справі №160/16405/21.

Як було зазначено вище, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 у справі №160/20159/23 позов ОСОБА_1 - задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 09.02.2023 по 28.07.2023 включно;

- стягнуто з Військової частини ВЧ НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 09.02.2023 по 28.07.2023 включно в розмірі 68886 (шістдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн 72 коп (сума вказана без утримання податків й інших обов`язкових платежів).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 в адміністративній справі №160/20159/23 змінено, шляхом викладення тексту його мотивувальної частини в редакції даної постанови; в іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.10.2023 в адміністративній справі №160/20159/23 залишено без змін.

Таким чином, постановою від 06.06.2024 у справі №160/20159/23 суд апеляційної інстанції констатував проведення «повного розрахунку при звільненні» позивача з військової служби 28.07.2023 та застосував до роботодавця відповідальність за порушення терміну розрахунку при звільненні. Покладення подвійної відповідальності на роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України, як зазначено вище, законом не передбачено.

Також, суд звертає увагу, що зі змісту судового рішення Третього апеляційного адміністративного суду від 06.06.2024 у справі №160/20159/23 вбачається, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягала стягненню на користь позивача з відповідача в сумі 68 886,72 грн розрахована як: середньоденне грошове забезпечення позивача в сумі 410,04 грн помножене на кількість днів затримки розрахунку 168.

Втім, статтею 117 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Позовні вимоги ОСОБА_1 у справі №160/16560/24 охоплюють період 180 днів.

Отже, враховуючи те, що позовні вимоги у цій справі охоплюють період 180 днів, а також те, що судовим рішеннями у справі №160/20159/23 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за 168 днів, з урахуванням того, що КЗпП України не передбачена можливість застосування відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117, окремо щодо кожного виду виплат, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на користь позивача за 12 днів: 180 днів (період, який охоплюють позовні вимоги) - (мінус) 168 днів (період, за який вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні).

Згідно із статтею 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обчислення середнього заробітку за період затримки розрахунку проводиться із застосуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 100 Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки, надання матеріальної (грошової) допомоги або виплати компенсації за невикористані відпустки. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою від 14.02.2023 №1663 про розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премії для обчислення пенсії відповідно до статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та абзацу восьмого пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (зі змінами), виданої ВЧ НОМЕР_1 , грошове забезпечення позивача за останні два місяця перед звільненням складає 25 422,26 грн (грудень 2022 12 711,13 грн, січень 2023 12 711,13 грн). Сукупна кількість календарних днів за цей період - 62.

Таким чином, середній заробіток позивача складає 410,04 грн (25 422,26 грн / 62 дні).

Як було зазначено вище, кількість днів затримки розрахунку при звільненні, за які на користь позивача не стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, становить 12 днів.

Отже, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 4 920,48 грн, виходячи із наступного розрахунку (410,04 грн (середньоденний розмір грошового забезпечення) * 12 (кількість днів затримки розрахунку при звільненні, за які на користь позивача не стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні).

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини 1 статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір», а у матеріалах справи відсутні докази понесення ним інших судових витрат, розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування і не виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за 12 (дванадцять) днів затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за 12 (дванадцять) днів затримки розрахунку при звільнені в розмірі 4 920 (чотири тисячі дев`ятсот двадцять) гривень 48 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар