Справа № 420/35815/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/35815/24

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

повний текст судового рішення

складено 10.01.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну за апеляційними скаргами управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

19 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернулась до адміністративного суду із позовом до управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області, в якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення управління соціального політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області оформлене наказом від 02.08.2024 № 18-12/45Д, про відмову ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб;

- зобов`язати управління соціального політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області надати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб з дати звернення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 03.07.2024 вона перемістилась до м. Южне, Одеської області з м. Нова Каховка Херсонської області. Майже одразу після прибуття звернулась до управління соціального захисту у м. Южне, з метою отримання довідки внутрішньо переміщеної особи. Натомість в управлінні отримала в усній формі відмову у реєстрації її як внутрішньо переміщеної особи з посиланням на те, що вона перемістилась не з зони бойових дій, або тимчасово окупованої території. 02.08.2024 року позивач звернулась з письмовою заявою до управління про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. На зазначену заяву отримала лист за № 18-08/1740 від 02.08.2024 та копію Наказу від 02.08.2024 № 18-12/45Д про прийняття рішення щодо відмови у видачі довідки ОСОБА_1 . Підставою для відмови є твердження відповідача, що позивач нібито перемістилась не з територій на яких ведуться бойові дії, або з тимчасово окупованих російською федерацією територій.

Вважає таке рішення протиправним та звернувся до суду за захистом своїх законних прав та інтересів.

Представник відповідача, управління соціального політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області, заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що ОСОБА_1 перемістилась не з територій, на яких ведуться бойові дії або з тимчасово окупованих рф територій, а повернення з-за кордону не пов`язане з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону України «Про захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», за відсутності інформації щодо наявного знищеного або пошкодженого (до ступеня непридатного для проживання) житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України.

Рішенням Одеського кружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволений.

Визнано протиправним та скасовано рішення управління соціального політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області оформлене наказом від 02.08.2024 № 18-12/45Д про відмову ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб.

Зобов`язано управління соціального політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області видати ОСОБА_1 довідку про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб за її заявою від 02.08.2024.

Стягнуто з управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом посилався на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що позивач перемістилась не всередині країни, а за її межі, а тому вона не підпадає під поняття внутрішньо переміщеної особи, як то обумовлено чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Відповідно до паспорту громадянина України (а.с.9), адреса реєстрації місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , з 16.08.1989, що відповідачем не заперечується.

Управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області прийняло наказ від 02.08.2024 №18-12/45Д «Про прийняття рішення щодо відмови у видачі довідки ОСОБА_1 » (а.с.8), яким наказано відмовити ОСОБА_1 у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб у зв`язку із відсутністю обставин, що спричинили внутрішнє переміщення.

З наказу від 02.08.2024 №18-12/45Д вбачається, що 02.08.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала заяву про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. До заяви додано документи, передбачені п.3 порядку, затвердженого постановою КМУ від 01.10.2024 №509.

Відповідно до вказаної заяви встановлено, що 12.05.2023 заявник виїхала до тимчасово окупованої території АР Крим, звідки виїхала до Республіки Польща, де проживала більше року. З Республіки Польща 03.07.2024 прибула до України, а саме до м.Южне Одеського району Одеської області (вказані встановлені обставини позивачем не заперечуються).

При прийнятті спірного наказу, відповідачем, із посиланням на приписи п.1 ч.10 ст.4 Закону України «Про захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», зазначено, що 03.07.2024 ОСОБА_1 перемістилась не з територій, на яких ведуться бойові дії або з тимчасово окупованих рф територій, а повернення з-за кордону не пов`язане з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону України «Про захист прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», за відсутності інформації щодо наявного знищеного або пошкодженого (до ступеня непридатного для проживання) житлового приміщення внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією рф проти України.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

За приписами частин 1-3 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення. Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.7 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» разом із заявою заявник подає документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документ, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, або свідоцтво про народження дитини.

У разі наявності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи або рішення про відмову у видачі довідки з обов`язковим зазначенням підстави відмови, підписане керівником уповноваженого органу, видається заявнику в день подання заяви.

У разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених статтею 1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності (за наявності), документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Згідно з ч.10 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» заявнику може бути відмовлено у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, якщо: 1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, визначені у статті 1 цього Закону; 2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки; 3) заявник втратив документи, що посвідчують його особу, до їх відновлення; 4) у заявника немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені частиною сьомою цієї статті; 5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, не доводять факту проживання заявника на території зазначеної адміністративно-територіальної одиниці. Особа має право звернутися із заявою повторно, якщо у неї з`явилися підстави, визначені у статті 1 цього Закону, або усунуті підстави для відмови у видачі довідки, передбачені цією статтею, чи оскаржити рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи до суду.

Механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи врегульований Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №509 (надалі - Порядок №509)

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. (п. 1. Порядку № 509)

Згідно із п.8 Порядку № 509 заявнику може бути відмовлено у видачі довідки у разі, коли:

1) відсутні обставини, що спричинили внутрішнє переміщення, зазначені у статті 1 Закону;

2) у державних органів наявні відомості про подання завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки;

3) заявник втратив документи, що посвідчують особу (до їх відновлення);

4) у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, немає відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, та відсутні докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, визначені абзацом другим пункту 4 цього Порядку;

5) докази, надані заявником для підтвердження факту проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, зазначеними у статті 1 Закону, не підтверджують такого факту.

Надаючи оцінку вищенаведеним положенням законодавства, зокрема абз.2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», колегія суддів зауважує, що наявність у документі заявника, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону є достатньою підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Повертаючись до обставин справи, колегія суддів наголошує, що факт реєстрації позивачки в Херсонській область, Новокаховський район, м. Нова Каховка, вул.Перемоги, 33/53, з 16.08.1989 року підтверджується копією паспорту та фактично не заперечується відповідачем.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що позивачка перемістилась з окупованого міста Нова Каховка Херсонської області через територію тимчасово окупованої АР Крим на територію республіки Польща.

Саме цей факт доводить про те, що позивачка на момент настання події (вторгнення військ рф на територію України) покинувши свою домівку в м. Нова Каховка Херсонської області, приймала всі міри задля збереження життя з метою уникнення негативних наслідків для неї та її сина, а повернувшись в Україну не має можливості проживати за зареєстрованою адресою у зв`язку з чим звернулась за захистом.

На переконання колегії суддів приймаючи рішення про відмову у видачі довідки про взяття на облік позивачки Управління соціальної політики Южненської міської ради Одеської області, діяли з грубим порушенням норм чинного законодавства та порушенням прав особи.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу управління соціальної політики Южненської міської ради Одеського району Одеської області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 січня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді Н.В. Вербицька К.В. Кравченко