Справа № 211/8049/24
Суддя: Ткаченко С. В.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 211/8049/24
Провадження № 2-а/211/13/25
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

26 червня 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

у відсутність учасників процесу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Департаменту патрульної поліції та просить суд скасувати постанову серії БАД № 549195 від 15.12.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КУпАП, посилаючись на неправомірність указаної постанови. В обґрунтування вимог зазначено, що його притягнуто за факт керування електромопедом Т-МАХ не маючи прав, чим порушено вимоги ст. 16 Закону України «Про дорожній рух». Однак ПДР розмежовані поняття механічний транспортний засіб та транспортний засіб, різниця між якими полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша, ніж 3 кВт. В іншому випадку транспортний засіб не буде вважатися механічним , однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом. Таким чином вважає, що електроскутер можна прирівнювати до мопеда лише за наявності у нього електродвигуна потужністю від 3 до 4 кВт. Тобто наявність посвідчення водія та реєстраційного посвідчення передбачена виключно для механічних транспортних засобів. Потужність мотора пристрою, яким він керував, складає 2 999 Вт, а отже оскільки мопеди (електровелосипеди) з електродвигуном потужністю до 3 кВт відноситься до транспортних засобів, проте не є механічним транспортним засобом, що не зобов`язує власника, як зазначено в п. 2.1 «а» та «б» ПДР мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії А1 та реєстраційні документи, що виключає необхідність отримувати посвідчення водія на право керування т/з категорії А1 та реєстраційні документи, просить задовольнити заявлені вимоги. Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу та сплачений судовий збір

Ухвалою суду від 26 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача адвокат Рясний В.Д. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає.

Представник Департаменту патрульної поліції звернувся до суду із відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено, що керувати мопедами, моторолерами та іншими двоколісними (триколісними) транспортними засобами, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4кВт дозволяється за наявності посвідчення водія категорії А1.При цьому частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено відповідальністю за керування транспортним засобом без прав керування, однак жодних параметрів/критеріїв, яким саме має бути такий транспортний засіб, у ч. 2 ст. 126 КУпАп законодавцем не розкрито. Право на керування транспортним засобом з електродвигуном потужністю до 4 кВт повинно підтверджуватись посвідченням на право керування транспортним засобом категорії А1, яке водій повинен мати при собі під час керування транспортним засобом і зобов`язаний пред`явити поліцейському на його вимогу. При чому поняття «Транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна трактувати як два різні поняття: в широкому транспортний засіб, в тому числі електроскутер, електровелосипед і у вузькому механічний транспортний засіб. Як вбачається з долучених до справи позивачем письмових доказів, ОСОБА_1 керував електроскутером, потужність двигуна якого 2999 Вт та який містить два колеса, максимальна швидкість вказаного електроскутера складає до 100 км/год, а максимальне навантаження дорівнює 180 кг. Тобто вказаний електроскутер не є низько швидкісним легким електричним транспортним засобом та підпадає під поняття «транспортний засіб», а отже ОСОБА_1 повинен був керувати ним за умови наявності посвідчення водія з відповідною категорією. Звернено увагу суду на той факт, що позивач не отримував посвідчення водія взагалі згідно інформації в наявних облікових базах, зокрема категорії «А1», тому просить відмовити у задоволенні вимог.

Враховуючи положення ст. 205 КАС України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, 02 листопада 2024 року інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП Савченком В.В. було винесено постанову серії БАД № 549195 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої 02.11.2024 близько 21-35 годині в місті Кривому Розі біля будинку № 15 по вул. В`ячеслава Чорновола, зупинено транспортний засіб електроскутер «Т-МАХ» без номерного знаку, в ходів спілкування з водієм якого було встановлено, що ОСОБА_1 керував т/з без права керування, чим порушив п. 2.1а) ПДР, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Згідно з вимогами ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.

Згідно пп. а) п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, крім іншого, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Тобто, під адміністративну відповідальність підпадають водії саме механічних транспортних засобів, які на вимогу поліцейського не пред`явили документ, що підтверджує відповідне право особи на керування транспортним засобом.

У п.1.10 ПДР України наведені терміни, що використовуються у цих Правилах та мають наступне значення:

- транспортний засіб - це пристрій призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів;

- механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.

З аналізу вищенаведених положень вбачається, що критерієм для розмежування понять «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» є наявність двигуна внутрішнього згорання або потужність електродвигуна. Тобто всі механічні транспортні засоби є транспортними засобами, але не всі транспортні засоби є механічними, оскільки транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна перевищує межу 3 кВт.

Згідно з п.2.13 ПДР України транспортні засоби належать до таких категорій, зокрема, А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

Отже, враховуючи наведене, до категорії А1, у випадках відсутності якої особа притягується до адміністративної відповідальності, можна віднести саме механічні транспортні засоби які мають електродвигун потужністю від 3 до 4 кВт.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 01.03.2018 у справі №278/3362/15-к, відповідно якої, розмежовані поняття «механічний транспортний засіб» та «транспортний засіб» та різниця між цими поняттями полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Отже, транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша ніж 3 кВт. У зворотному випадку транспортний засіб не буде вважатись механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом.

Суд звертає увагу, що згідно наявних в матеріалах даної справи доказів, які не заперечуються відповідачем, електроскутер «Т-МАХ», яким керував ОСОБА_1 , має наступні технічні характеристики:

потужність електричного двигуна: 2999 Вт,

максимальна швидкість: до 100 км/год;

ємність акумулятора 2880Вт/г

максимальне навантаження: 180 кг тощо.

Відтак, ураховуючи відсутність в ПДР України такого визначення як «електроскутер», в даному випадку електроскутер «Т-Мах», яким керував позивач, потужність мотора якого становить в залежності від модифікації 2999 Вт не може прирівнюватися до мопеду або іншому двоколісному транспортному засобу та визнаватися механічним транспортним засобом.

Ураховуючи, що електроскутер «Т-Мах», яким керував позивач, це транспортний засіб, який за своїми технічними характеристиками не можна прирівнювати до мопедів або інших механічних транспортних засобів, вимоги, які встановлені для водіїв механічних транспортних засобів, не можуть бути застосовані до позивача у даній справі.

Суд зазначає, що позивач заперечує свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, оскільки він не є суб`єктом правопорушення, передбаченого вказаною нормою КУпАП.

Беручи до уваги, що адміністративну відповідальність за порушення пп.а п.2.1 ПДР України може нести виключно водій механічного транспортного засобу, до якого електроскутер яким керував позивач не віднесено, позивач не є суб`єктом адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд доходить висновку, що при ухваленні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, інспектором поліції не в повній мірі дотримано вимог закону, а саме ст.ст. 245, 251, 280 КУпАП, таким чином постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності - закриттю.

Згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частиною 1 статті 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1 та 2 статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат досліджується:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У якості доказів щодо понесених судових витрат стороною позивача надано копію договору про надання юридичних послуг від 24.03.2025 року з додатком № 1 до нього, копію акту - приймання - передачі наданих послуг від 24.03.2025 року на загальну суму у розмірі 7000,00 грн., копію ордеру, копію свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю та копію квитанції про сплату коштів на суму 7000,00 грн.

Представником відповідача надано заперечення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу оскільки сума витрат на професійну правничу допомогу не є співмірною із складністю справи, наданий адвокатом обсяг послуг не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

З огляду на складність справи та обсяг дій вчинених адвокатом в її межах, враховучи надання належних доказів на підтвердження понесених витрат та виходячи з критеріїв розумності, справедливості, співмірності, відшкодуванню на користь позивача підлягають понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн.

Також, оскільки оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а позивачем на підтвердження сплати судового збору надано належні докази, на його користь підлягає стягненню з відповідача судовий збір у сумі 605,60 грн.

Таким чином, з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3500 гривень 00 коп. та судовий збір у розмірі 605 гривень 60 коп.

Керуючись ст.ст. 77, 134, 139, 243-246,286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення повністю.

Скасувати постанову серії БАД № 549195 від 15.12.2024 винесену інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону № 2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області ДПП Савченком В.В. про притягнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 126 КупАП.

Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 2 статті 126 КупАП.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування витрат на оплату судового збору 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп. та витрат на правничу допомогу в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот ) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко