Справа № 823/120/16
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/120/16 Головуючий у І інстанції - Коваленко В.І.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
УХВАЛА

25 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Коротких А.Ю.,

при секретарі: Руденко Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, згідно з ст. 229 КАС України, заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року за виключними обставинами у справі за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, в якій просила:

- визнати дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, як судді у зв`язку з відставкою відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції станом на момент подачі заяви про відставку до Вищої Ради юстиції 25 лютого 2014 року та недоплати заробітної плати та інших виплат, пов`язаних із трудовими правовідносинами - неправомірними;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачені відпускні за основною відпусткою за період роботи з 05.02.2014 року по 04.02.2015 року тривалістю 42 календарних дні (30 робочих днів), 15 календарних днів за вислугу років та додаткову відпустку із збереженням заробітної плати, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи тривалістю 16 календарних днів;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату, починаючи із 1 січня 2015 року по день звільнення;

- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену компенсацію за невикористану відпустку при звільненні, з урахуванням перерахованої заробітної плати.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги, як судді у зв`язку з відставкою відповідно до частини 1 статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, яка діяла станом на момент подачі заяви про відставку до Вищої ради юстиції 25 лютого 2014 року, недоплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні основної та додаткових відпусток.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку з відставкою у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату у зв`язку з перебуванням у щорічній основній відпустці за період роботи з 05.02.2014 року по 04.02.2015 року, тривалістю 42 календарних дні (30 робочих днів), додатковій відпустці за вислугу років, тривалістю 15 календарних днів та додатковій відпустці, як постраждалому внаслідок Чорнобильської катастрофи, тривалістю 16 календарних днів.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату, починаючи із 1 січня 2015 року по день звільнення.

Зобов`язано Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену компенсацію за невикористану відпустку при звільненні, з урахуванням перерахованої заробітної плати.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В апеляційній скарзі Відповідач посилався на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 10 травня 2018 року, апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області - задоволено.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року - скасовано.

Прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

ОСОБА_1 подала заяву в порядку статті 361 КАС України про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року за виключними обставинами, в якій просить переглянути вказану постанову у зв`язку з виключними обставинами та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи наявність підстави для перегляду постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року за виключними обставинами, ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Конституційного Суду України у справі № 3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 15 квітня 2020 року № 2-р(II)/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII.

При цьому, колегією суддів Київського апеляційного адміністративного суду у постанові від 11 травня 2016 року встановлено, що оскільки Позивачку звільнено з посади судді 16 липня 2015 року (дата прийняття Верховною Радою України постанови № 636-VІІІ), тобто у той час, коли право на вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, передбачене статтею 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI не існувало, оскільки дана норма виключена положенням Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII, а норма Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIІІ, положеннями якої передбачено виплата вихідної допомоги суддям, які вийшли у відставку у розмірі 3 місячних заробітних плат за останньою посадою, ще не набрала чинності, у Відповідача були відсутні правові підстави для виплати Позивачці винагороди.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 вважає, що при вирішенні спору судом апеляційної інстанції застосовано положення Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII, яке рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(II)/2020 (справа № 3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19)) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), тобто вказані обставини є виключними, на підставі яких слід скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Черкаській області подано заперечення на заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, в якому просить у задоволенні заяви Позивачки про перегляд судового рішення за виключними обставинами відмовити повністю та залишити в силі постанову Київського апеляційного адміністративного суду у постанові від 11 травня 2016 року у справі № 823/120/16.

Розглянувши в судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи вказаної заяви, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 362 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати заяву про перегляд судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили, за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з ч. 1 ст. 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України визначають, що підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Частиною 6 ст. 361 КАС України встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 365 КАС України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: 1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; 2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; 3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Отже у адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є особливим видом провадження.

На відміну від перегляду судового рішення в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати обставину (підставу), яка виникла пізніше ухвалення судового рішення.

Тобто, перегляд справи у зв`язку з виключними обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням підстав, які виникли після ухвалення судового рішення.

Наведений висновок щодо застосування положень п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України викладено в ухвалі Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 240/35883/21.

Як було зазначено вище, в якості виключних обставин ОСОБА_1 посилається на прийняття Конституційним Судом України Рішення від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020, яким визнано неконституційним підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ про скасування виплати вихідної допомоги суддям.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав на те, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Також, як зазначено Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2010 року № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08 грудня 2004 року № 2222-IV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України), незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Крім того, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Постанови Верховної Ради України «Про чинність Закону України «Про Рахункову палату», офіційного тлумачення положень частини другої статті 150 Конституції України, а також частини другої статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» стосовно порядку виконання рішень Конституційного Суду України (справа про порядок виконання рішень Конституційного Суду України) від 14 грудня 2000 року (справа № 1-31/2000) визначено, що рішення Конституційного Суду України мають пряму дію.

Таким чином, аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13 липня 2017 року № 2136-VIII дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення рішення Конституційним Судом України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України.

Отже, рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Проте, чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 4819/49/19,

Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року № 2-р(ІІ)/2020 передбачено, що підпункт 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ, що визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Отже, згідно зі статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» припис підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ, що визнаний неконституційним, втратив чинність та, відповідно, не підлягає застосуванню з 15 квітня 2020 року - з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 2-р(ІІ)/2020, що також прямо встановлено цим рішенням.

Як зазначено в ухвалі Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 600/1450/20-а, частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Так, колегія суддів Верховного Суду приймає до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішеннях від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» та від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти Росії», відповідно до яких одним з основоположних аспектів принципу верховенства права є юридична визначеність, яка передбачає, що в разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, яке набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Крім того, із змісту імперативних приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами виключно, якщо рішення суду ще не виконане.

Враховуючи вказані положення чинного законодавства, а також, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року, про перегляд якої за виключними обставинами з відповідною Заявою звернулася Позивачка, у задоволенні позову відмовлено, колегія суддів зазначає, що не може вважатись невиконаним, в розумінні положень пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України, рішення суду, що набрало законної сили та яким у задоволенні позову відмовлено, оскільки таке рішення не передбачає примусового його виконання.

Таким чином, постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року у справі № 823/120/16, про перегляд якої за виключними обставинами звернулася Позивачка, в розумінні пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України не може переглядатися за виключними обставинами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 19 лютого 2021 року у справі № 808/1628/18, ухвалах Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 140/2217/19, від 22 грудня 2022 року у справі № 805/1312/16-а, в ухвалах Верховного Суду від 13 квітня 2023 року у справі № 600/1450/20-а, від 27 квітня 2023 року у справі № 240/35883/21.

Оцінюючи інші доводи заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 244, 248, 310, 321, 325, 328, 329, 331, 361, 368, 369 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 11 травня 2016 року за виключними обставинами у справі за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 01 березня 2016 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

А.Ю. Коротких

Повний текст складено 25.06.2025 року.