Справа № 420/2019/25
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/2019/25

Головуючий в 1 інстанції: Марин П.П. Місце ухвалення рішення: м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №83 від 01.07.2024 року про відмову в проведені перерахунку пенсії до заяви від 15.03.2024 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву від 15.03.2024 року про перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу Позивача період роботи на території Вірменії з 11.02.1991 по 22.03.1994 роки.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку Головного Управління пенсійного фонду України в Одеській області з 12.10.2023 року та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Позивач вказує, що 11.07.2024 року рішенням №83 відповідачем не зараховано до її страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки з 11.02.1991 по 22.03.1994 рік в Єреванському електротехнічному заводі Науково-виробничого об`єднання "Армелектродвігатель" (нині "Арменмотор", місто Єреван, Республіка Вірменія), який підтверджено довідкою №02 від 19.01.2024 року, у зв`язку з припиненням Україною участі в угоді Співдружності Незалежних держав та відсутності двосторонньої угоди України та республіки Вірменії.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що трудова книжка НОМЕР_1 та довідка №02 від 19.01.2024 містять усі необхідні записи та підтверджують роботу позивача у спірний період, що відповідачем не заперечувалось. Суд першої інстанції з невідомих причин та власної ініціативи вирішив зазначити, що позивач не надав до суду докази зміни призвища позивача з Шекерьянц на Мєлкумян.

Щодо припинення участі України в Угоді Співдружності Незалежних Держав та відсутності двусторонньої угоди/договору України з Республікою Вірменією, апелянт зазначає, що вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не є підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду роботи, згідно довідки від 19.01.2024 № 02, на території Вірменії, адже такий стаж набутий до прийняття відповідного рішення, що свідчить про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №83 від 01.07.2024 року.

Крім того, апелянт зазначає, що станом на 24 лютого 2022 року Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року і Протокол до неї у відносинах з Республікою Вірменія діяли, і виготовлені або засвідчені там документи приймалися на території України без спеціального посвідчення, з прийняттям цієї постанови КМУ від 04.02.2023р. №107 документи цієї держави і надалі приймаються на території України без спеціального посвідчення, але лише під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування, у зв`язку з чим, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що документи видані після 24.02.2022 року для використання в Україні мають містити апостиль, отже довідка АОЗТ Арменмотор №02 від 19.01.2024 року не потребує апостиля.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком з 12.10.2023 року згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Позивач 15.03.2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про допризначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.07.2024 року №83 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії та зазначено, що: ...Для перерахунку пенсії надані наступні сканкопії оригіналів документів:

паспорт,

довідка про присвоєння ідентифікаційного номера:

довідка ОК-5;

витяг з реєстру страхувальника;

трудову книжку НОМЕР_2 ;

довідка про реєстрацію акту про укладення шлюбу;

довідка від 19.01.2024 № 02 видана АТЗТ Арменмотор м. Єреван.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки довідка про реєстрацію акту про укладення шлюбу ( ОСОБА_2 ) не встановленого зразка. Також, не зараховано період роботи згідно довідки від 19.01.2024 № 02 у зв`язку з припиненням участі України в угоді Співдружності Незалежних Держав та відсутності двосторонньої угоди/договору України з Республікою Вірменією.

Враховуючи вищезазначене відмовити ОСОБА_1 в перерахунку.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернулася до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції,з огляду на відсутність обґрунтування позивачем протиправності відмови пенсійного органу щодо неприйняття її трудової книжки та оскільки довідка АОЗТ Арменмотор №02 від 19.01.2024 року потребує апостиля, докази проставлення якого позивачем до суду не надано, прийшов до висновку про обгрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №83 від 01.07.2024 року.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивач протиправність відмови пенсійного органу в оскаржуваному рішенні щодо зарахування періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 (врахування при її призначенні пенсії) не обґрунтовує та належні докази зміни її прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 до суду не надала.

Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України Про недержавне пенсійне забезпечення, Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Відповідно ст. 5 Закону №1058-IV, він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Пунктом 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону № 1058-IV визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться у системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло раніше (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).

За частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-ІV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення(перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 15.03.2024 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про допризначення пенсії у зв`язку з наданням додаткових документів.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.07.2024 року №83 позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії та вказано, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки довідка про реєстрацію акту про укладення шлюбу ( ОСОБА_2 ) не встановленого зразка. Також, не зараховано період роботи згідно довідки від 19.01.2024 № 02 у зв`язку з припиненням участі України в угоді Співдружності Незалежних Держав та відсутності двосторонньої угоди/договору України з Республікою Вірменією.

Щодо не зараховання періоду роботи згідно довідки від 19.01.2024 № 02 у зв`язку з припиненням участі України в угоді Співдружності Незалежних Держав та відсутності двосторонньої угоди/договору України з Республікою Вірменією, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до основних положень Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, членами якої є Україна та Республіка Вірменія, Уряди держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питаннях пенсійного забезпечення.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь- якої із цих країн, а також на територіях колишнього СССР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Частиною.2 ст.4 Угоди "Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів" від 15.04.1994 р., підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, Республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Так, постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29 листопада 2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.

Вказана постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року.

Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29 листопада 2022 року Україна, як держава - учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Водночас, відповідно до пункту 2 статті 13 Угоди про гарантії пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні Конституційного Суду № 1-рп/99 від 09.02.1999 року щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

За статтею 151-1 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.

Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022 року, а положення Постанови №1328 з 02.12.2022 року.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд вважає, що навіть у випадку виходу держави-учасниці із Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян такої держави не втрачають своєї сили, а тому посилання пенсійного органу на дані обставини є безпідставною.

Крім того, колегія суддів також зазначає, що відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та статтею 48 Кодексу законів про працю України визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до п. 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637) - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а уточнюючі довідки необхідні у разі наявності неточнестей або відсутності певної інформації у трудовій книжці.

Так, в матеріалах справи наявна трудова книжка позивачки серії НОМЕР_2 , відповідно до якої

- 11.02.1991 року прийнята на роботу в ОМТС економістом 1-ої категорії відповідно до наказу Мін. Пром. РА від 09.12.92 №339 Єр. електротехнічний завод, перейменований на в фірму «Арменмотор»

- 22.02.1994 року звільнена за власною заявою за ст. 34 КЗОТ Арм-ССР.

Як слідує із записів в трудовій книжці позивача, останні виконані без перекреслень, а дати наказів не містять виправлень, , на підставі якого внесено записи і завірені печатками роботодавців та підписом відповідальної особи, а відтак необхідність у підтвердуючих спірний період довідках не має, а ГУ ПФУ у Львовській області мало можливість встановити трудовий стаж позивачки у спірний період на основі записів в трудовій книжці, наявній в пенсійній справі ОСОБА_1 .

Водночас, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити про помилковість висновків суду першої інстанції, щодо того, що довідка АОЗТ Арменмотор №02 від 19.01.2024 року потребує апостиля, докази проставлення якого позивачем до суду не надано.

Так, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо недостовірності первинних документів, на підставі яких позивачка просила допризначити їй пенсію. У свою чергу, під час дії воєнного стану, виготовлені на території російської федерації, установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою документи, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 р. такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Також колегія суддів зазначає, що в рішенні не було зазначено про неприйняття такої довідки.

Таким чином, оскільки позивач працювала у Республіці Вірменії в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, а записи трудової книжки підтверджують період роботи, у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Республіки Вірменія з зазначених ним підстав.

Щодо посилання пенсійного органу, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки довідка про реєстрацію акту про укладання шлюбу ( ОСОБА_2 ) не встановленого зразка, то колегія суддів зазначає наступне.

Станом на час початку ведення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях від 20.06.1974 № 162 (далі - Інструкція № 162).

Пункт 2.12 Інструкції № 162 передбачав, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані.

Надалі порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58).

Згідно з підпунктами 2.11- 2.13 Інструкція № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки.

Прізвище, ім`я та по батькові (повністю,без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.

Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.

Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. Зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 «Про трудові книжки робітників та службовців» трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

При цьому відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічні норми містяться й у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 «Про трудові книжки працівників» № 301, якою передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок правильного ведення трудової книжки на адміністрацію підприємства, у зв`язку з чим недотримання відповідного порядку останньою не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до її страхового (пільгового) стажу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на титульній торінці трудової книжки НОМЕР_1 в графі «Прізвище» зроблено записи « ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (закреслено), ОСОБА_5 »

Поряд місяться записи наступного змісту «Прізвище « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_5 » на підставі свідоцтва про укладання шлюбу 20.01.1996 р., І ІНД НОМЕР_3 ». Зазначений запис завірений підписом начальника відділу кадрів підприємства та печаткою.

Разом з тим, всупереч Інструкції №58 на титульній сторінці трудової книжки відсутні записи, щодо зміни прізвища позивача з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 ».

З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався вищенаведенеми нормами законодавства вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником.

Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, у тому числі і внесення до неї записів на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача у тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням.

При цьому, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а та від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а.

Колегія суддів звертає увагу, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Крім того, у постанові від 06.03.2018 по справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Отже, з урахуванням того, що в матеріалах пенсійної справи міститься копія акту про заключення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , чим підтверджено зміну прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 » суд вважає, що вищезазначене не є підставою для відмови и перерахунку пенсії за спірний період.

Водночас, визначаючись щодо органу Пенсійного фонду України, якого належить зобов`язати відновити порушене право позивача на перерахунок пенсії, колегія суддів враховує наступне.

У цій справі заяву позивача про перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області, яке за результатами її розгляду прийняло оскаржуване рішення про відмову в перерахунуц пенсії.

Таким чином, право позивача на перерахунок пенсії (зарахування періодів роботи) порушило Головне управління Пенсійного фонду України в Дьвівській області, з огляду на що саме цей орган Пенсійного фонду України належить зобов`язати відновити порушене право позивача.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.02.2024 у справі № 500/1216/23 та від 09.07.2024 у справі № 240/16372/23.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та підлягає задоволенню частково.

Судом першої інстанції не надано неналежну оцінку встановленим по справі обставинам, що призвело до неправильного вирішення справи по суті спору, та у відповідності до приписів ст.317 КАС України є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно приписів ч.6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Одеській області, стягненню на користь позивача підлягає сплачений судовий збір у розмірі 3028 грн (1211,20 грн + 1816,80 грн) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 308, 311, ст.315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 березня 2025 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №83 від 01.07.2024 року про відмову в проведені перерахунку пенсії до заяви від 15.03.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву від 15.03.2024 року про перерахунок пенсії, зарахувавши до страхового стажу Позивача період роботи на території Вірменії з 11.02.1991 по 22.03.1994 роки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 червня 2025 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова