Справа № 520/24845/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 р. Справа № 520/24845/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2025, (головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А.) по справі № 520/24845/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у не зарахуванні ОСОБА_1 пільгової вислуги років до вислуги років та до стажу служби в поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 відповідно до ст. 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" вислугу років у пільговому обчисленні, сформовану за період з 16.02.2011 по 20.03.2014 (час проходження служби обчислюється з розрахунку один місяць служби за півтора місяця), з 29.10.2014 по 10.11.2014 (час проходження служби обчислюється з розрахунку один місяць служби за три місяці), з 03.08.2018 по 01.10.2018 (час проходження служби обчислюється з розрахунку один місяць служби за три місяці) до вислуги років та до стажу служби в поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області новий розрахунок загального стажу ОСОБА_1 для перерахунку з 01.05.2024 основного розміру пенсії за вислугу років з урахуванням трудового стажу працівника поліції, який, з урахуванням пільгової вислуги складає 31 рік 10 місяців 3 дні.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у не зарахуванні ОСОБА_1 пільгової вислуги років до вислуги років та до стажу служби в поліції.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити перерахунок та зарахувати ОСОБА_1 вислугу років відповідно до вимог Закону України від 9 квітня 1992 pоку № 2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" та постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", вислугу років у пільговому обчисленні, сформовану за період з 16.02.2011 по 20.03.2014 (час проходження служби обчислюється з розрахунку один місяць служби за півтора місяця), з 29.10.2014 по 10.11.2014 (час проходження служби обчислюється з розрахунку один місяць служби за три місяці), з 03.08.2018 по 01.10.2018 (час проходження служби обчислюється з розрахунку один місяць служби за три місяці) до вислуги років та до стажу служби в поліції.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що положеннями пункту «а» статті 12 Закону № 2262-ХІІ та пункту 2-1 Порядку № 393 (в редакції, чинній на момент звернення позивача до ГУ Національної поліції із заявою про перерахунок вислуги років з урахуванням пільгового обчислення) визначено, що для призначення пенсії враховується виключно календарна вислуга років, а на пільгових умовах така вислуга зараховується виключно для визначення розміру пенсії, у зв`язку з чим позивач, маючи календарну вислугу років менше ніж 24 роки, права на призначення пенсії за вислугу років не має.

Таким чином обов`язковою передумовою для призначення поліцейському пенсії за вислугу років, є визначення кількості календарних років служби у календарному обчисленні в наказі про звільнення, яка у позивача відсутня.

Позивачем подано відзив, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволення без змін, оскільки вважає дане рішення суду в цій частині законним та обґрунтованим.

На підставі п. 3 ч. 1ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що з 17.01.2004 позивач проходив військову службу на різних посадах в органах МВС, а з 07.11.2015 по 24.04.2024 проходив службу в органах Національної поліції.

24.04.2024 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 3 роти № 2 батальйону № 1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області звільнено зі служби з Національної поліції України, що підтверджується наказом начальника ГУНП в Харківській області № 178 о/с . Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 21 рік 08 місяців 04 дні, у пільговому обчисленні (без урахування вислуги у календарному обчисленні) склав 01 рік 11 місяців 05 днів, стаж роботи в цивільних організаціях, навчання та інше (8 років 02 місяці 24 дні).

31.07.2024 позивач звернувся до ГУНП в Харківській області з запитом, у якому просив здійснити перерахунок та зарахувати до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, у відповідності до ст. 12 Закону №2262-ХІІ та пункту 3 Порядку №393, його вислугу років у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги).

Листом від 02.08.2024 ГУНП в Харківській області повідомлено позивача про те, що права на пенсію згідно із Законом №2262-ХІІ він не має, оскільки його вислуга років в календарному обчисленні становить 21 рік 08 місяців 04 дні, натомість відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ право на призначення пенсії мають особи, які звільненні зі служби в період з 01.10.2018 по 30.09.2019, які на день звільнення мають календарну вислугу 24 роки і більше.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями ст. 17-1 Закону №2262-ХІІ та Порядку №393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать положенням Закону №2262-ХІІ та Порядку №393, а тому позивач на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ має право на призначення пенсії за вислугу років.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Предметом спору в цій справі є дії ГУ Нацполіції щодо відмови позивачу у здійсненні перерахунку й зарахування до календарної вислуги років та до стажу служби в поліції, відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ вислугу років у пільговому обчисленні.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 - 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон № 2262-ХІІ) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно з п. «б» ст.ст. 1-2 Закону № 2262-XII право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України, поліцейські, співробітники Служби судової охорони, особи начальницького складу податкової міліції, особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України, особи начальницького і рядового складу органів і підрозділів цивільного захисту.

Відповідно до ст. 2 Закону № 2262-XII визначає, що військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.

Як встановлено вище, позивача звільнено зі служби в поліції з 24.04.2024.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах " б" - "д" , "ж" , "з" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 01 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону № 2262-XII передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, Служби судової охорони, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Згідно зі ст. 171 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 17 липня 1992 року № 393 затвердив Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі Порядок № 393).

Суд, на підставі аналізу чинного законодавства, вказує на існування двох різних правових вимірів вислуги років, які стосуються колишніх поліцейських:

- вислуга років для призначення пенсії відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ;

- вислуга років для визначення розміру пенсії, призначеної відповідно до статті 12 Закону №2262-ХІІ.

Враховуючи вказане в контексті спірних правовідносин, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно п. 2-1 Постанови № 393, для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Відповідно до п. 3 Постанови № 393 визначено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за півтора місяця на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Колегія суддів зазначає, що спірним у цій справі є питання щодо застосування календарної чи пільгової вислуги років при встановленні підстав для направлення до органу Пенсійного фонду України документів для призначення позивачу пенсії за вислуги років.

Так, після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, і стаття 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, і Постанова № 393 встановлюють однакове правове регулювання спірних правовідносин в частині розмежування календарної та пільгової вислуги, порядку їх обчислення та застосування.

Тобто постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 119 Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 змінено правове регулювання щодо врахування пільгової вислуги років при призначенні пенсії відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб.

Виходячи з положень ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та пунктів 1 та 2-1 Постанови № 393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Постанови № 393 визначає, що певні періоди, зокрема час проходження служби на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови.

Отже, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 805/3923/18-а, ґрунтуються на іншому правовому регулюванні, а тому помилково враховані судом першої інстанції при розгляді цієї справи, оскільки втратили свою актуальність для цього спору.

Згідно законодавства, чинного на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення спірної пенсії є наявність необхідної календарної вислуги років.

Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями, висловленими Верховним Судом у постанові від 31 серпня 2023 року у справі № 200/4951/22, у якій, серед іншого Суд дійшов висновку, що для призначення пенсії за вислугу років за Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16 лютого 2022 року, у постанові від 11.09.2023 року у справі № 480/4827/22 та у постанові від 11 лютого 2025 року у справі №520/34488/23.

Судом встановлено, що вислуга років позивача складає у календарному обчисленні 21 рік 08 місяців 04 дні, у пільговому обчисленні (без урахування вислуги у календарному обчисленні) склав 01 рік 11 місяців 05 днів, стаж роботи в цивільних організаціях, навчання та інше (8 років 02 місяці 24 дні).

Вислуга років позивача станом, як на день звільнення так і на день звернення до відповідача, згідно із наказом по особовому складу про звільнення складала 21 рік 08 місяців 04 дні, що з урахуванням встановлених у справі обставин не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, передбаченим п."а" ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ, а саме наявності на день звільнення вислуги не менше 25 календарних років і більше, тому у відповідача були відсутні підстави для прийняття рішення про зарахування позивачу пільгової вислуги років до календарної та, відповідно, підготовки пакету документів для подачі до пенсійного органу пенсії за вислугу років.

Так, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, переглядаючи справу №520/5695/23 в касаційному порядку, у постанові від 10.12.2024 підтримав правовий висновок, викладений у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 14.11.2023 у справі №600/3836/22-а про те, що до правовідносин, пов`язаних з призначенням пенсії за вислугу років відповідні правові норми, зокрема, Порядку №393 підлягають застосуванню в тій редакції, яка була чинна на момент звернення особи до територіального органу Національної поліції України із заявою про оформлення документів для призначення пенсії за вислугу років.

У зазначеній постанові від 10.12.2024 у справі №520/5695/23 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформував такий правовий висновок: призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону №2262-XII особам, які звільнені зі служби в поліції і звернулись із заявою для оформлення та направлення документів до пенсійних органів після 19.02.2022 (набрання чинності Постановою №119, якою внесені зміни до Порядку №393), здійснюється виходячи з обчислення календарної вислуги років.

Застосовуючи наведені вище правові висновки колегією суддів до спірних правовідносин, які виникли у справі, яка переглядається, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 , як особа, який звернувся до Головного управління Національної поліції в Харківській області, після набрання чинності Постановою №119, права на призначення пенсії відповідно до Закону №2262-XII із зарахування вислуги років в пільговому обчисленні не має, у зв`язку з чим відповідач законно відмовив у зарахуванні пільгової вислуги років до його календарної вислуги років та до стажу служби в поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, за наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що стороною відповідача доведено обґрунтованість і законність відмови позивачу, тож, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Проте, суд першої інстанції невірно застосував норми права, що призвело до невірного вирішення справи, а тому судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову в задоволені позову.

Оскільки вимоги позивача в частині визнання протиправним незарахуванні ОСОБА_1 пільгової вислуги років до вислуги років та до стажу служби в поліції є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, похідні вимоги ОСОБА_1 про перерахунок та оформлення нового розрахунку загального стажу не підлягають задоволенню.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 322, 325, 326, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 по справі №520/24845/24 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді А.О. Бегунц В.А. Калиновський