Справа № 554/12128/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 р.Справа № 554/12128/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Калиновського В.А. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 14.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Материнко М.О., вул. Навроцького, 5, м. Полтава, Полтавська, 36002, повний текст складено 14.04.25 року по справі № 554/12128/24

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції , Департаменту патрульної поліції

про скасування рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП України, Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №3346847 від 26.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивач 26.10.2024 о 13:17 год. на А/Д М-06 Київ-Чоп 225 км, рухався зі швидкістю102 км/год. в зоні дії дорожнього знака (обмеження максимальної швидкості руху 70км/год.), чим перевищив швидкість більше як на 20 км./год. Зазначає, що вимірювання швидкості руху здійснювалося не в межах дії знаку 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень правил дорожнього руху". Окрім того, на наданому для ознайомлення відеозаписі не міститься інформація щодо місця знаходження дорожніх знаків 3.29, 3.30 та зони їх дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги. Ці дані відсутні також в оскаржуваній постанові. Відповідно до наданого відеозапису з відео реєстратора (дата та час не відповідають реальному часу через відсутність налаштувань реєстратора), знак 3.29 встановлено на 224 км. А/Д М-06, зона дії цього знаку поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним. Найближче перехрестя за ним знаходиться на відстані 100-150 метрів. Таким чином на 225 км. А/Д М-06 знак 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 70 км/год.) вже не діяв. Відтак, під час руху автошляхом М-06 дозволявся рух зі швидкістю, встановленою підпунктом "ґ" пункту 12.6 ПДР.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14.04.2025 позовні вимоги задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14.04.2025 скасувати та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не вірно трактовано положення ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію", оскільки вони не містять заборони використання приладу TruCAM в ручному режимі. Також зазначає, що схемою організації дорожного руху, проект якої розроблений Службою відновлення та розвитку інфраструктури Житомирської області та погоджений ДПП відповідно до вимог ДСТУ 8752:2017 визначено, що на 225 км автодороги Київ-Чоп дорожній знак 3.29 (обмеження швидкості руху 70 км/ч) знаходиться на 224 км+932м., зупинка маршрутних транспортних засобів, позначена дорожнім знаком 5.4.1.1 з інформаційною табличкою 7.2.2 та знаходиться на 225 км +131 м, патрульний екіпаж у момент фіксації швидкісного режиму знаходився за зупинкою приблизно за тридцять метрів, тобто 225 км+160м. Відставнь від дорожнього знаку 3.29 до кілометрового знаку 225 км становить 68 м, а відстань від кілометрового знаку 225 км до місцезнаходження патрульного екіпажу становить 160 км. Зазначає, що оскільки згідно схеми ОДР відмітка кілометрового знаку 225 км та дорожнього знаку 3.29 знаходиться до перехрестя, отже фіксація здійснена в зоні дії знаку 3.29.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, позивачем зазначено, що схема дорожнього руху не відповідає дійсності, при цьому вимірювання швидкості руху здійснювалось поза межами дії знаку 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень правил дорожнього руху". Вказує, що доводи апеляційної скарги є необгрунтованими, оскільки надані відомості про відстані між знаками та розташуванням екіпажу патрульної поліції, а також схема організації дорожнього руху не відповідають дорожній обстановці. Відповідачем помилково вказується, що відмітка кілометрового знаку 225 км знаходиться до перехрестя, тоді як відмітка знаходиться безпосередньо перед пішохідним переходом та після перехрестя, що підтверджується наданим відеозаписом.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи підтверджено, що 26.10.2024 інспектором взводу 3 роти 1 бат. ПОЛК-І Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції винесено постанову ЕНА03346847 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Зі змісту оскаржуваної постанови серії ЕНА № 03346847 вбачається, що 26.10.2024 о 13:21:09 год. на автодорозі М06 Київ-Чоп 225 км., водій рухався зі швидкістю 102 км/год. та перевищив встановлені обмеження швидкості руху на ділянці дороги де встановлено дорожній знак 3.29 "Обмеження максимальної швидкості", зафіксовано на TruCAM TC008459, Motorola VB 400 47551, 475880, чим порушив п. 12.9.бПДР, за що передбачена відповідальність, передбачена ч.4 ст.122 КУпАП.

Не погодившись з вказаною постановою, позивач її оскаржив до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів підтвердження порушення позивачем пункту 12.9 б Правил дорожнього руху в контексті перевищення максимального обмеження швидкості більше як на 20 км/год, а обставини правопорушення викладені в спірній постанові не містять обов`язкової інформації, зокрема на якому відрізку автодороги зафіксовано перевищення швидкості транспортного засобу позивача та чи діє на даному відрізку дороги знак 3.29.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком, але вважає що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав та мотивів його прийняття, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Статтею 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП). Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі (ст. 283 КУпАП).

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката (ст. 278 КУпАП).

Згідно з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У відповідності до ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно із п 12.9. б правил дорожнього руху України, що затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 року № 1306 з подальшими змінами від 01.12.2023 - водієві забороняється:

а) перевищувати максимальну швидкість, визначену технічною характеристикою даного транспортного засобу;

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

в) перешкоджати іншим транспортним засобам, рухаючись без потреби з дуже малою швидкістю;

г) різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді).

Так, у спірній постанові зазначено, що порушення ОСОБА_1 п. 12.9. б ПДР зафіксовано приладом TruCam ТС8459 MOTOROLA VB400 475517,475880.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу Truсam, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Також вказано, що законодавчо не визначено іншого способу та порядку використання лазерних вимірювачів TruCAM працівниками патрульної поліції ніж розміщення виключно в порядкуст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", тобто стаціонарно вмонтованим способом, а лист ДП "Укрметртестстандарт" від 03.09.2021 №22-38/42, що лазерний вимірювач TruCАM ІІ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів не є нормативно-правовим актом, який змінює чи припиняє порядок використання та розміщення засобів автоматичної фото- і відеотехніки для фіксації виявлених порушень правил дорожнього руху.

З цього приводу, колегія суддів зазначає, що згідно з вимогами частини першої статті 40 Закон № 580-VIII поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:

1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;

2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;

3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;

4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;

5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.

Отже, за вказаною нормою дозволено працівникам поліції використовувати технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, і такі прилади можуть закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель. При цьому, зазначена норма не містить приписів про обов`язкове закріплення таких засобів виключно стаціонарно.

При цьому, лазерний вимірювач TruCАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, та, крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCАМ також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювання швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCАМ LTІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Під час вимірювання швидкості руху, поліцейський виконує наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискає спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і здійснює запис.

Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 19.12.2024 № 22-01/29947, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruCаM ІІ № ТС008459, може мати максимально допустиму похибку при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі становить +/- 2 м/год в діапазоні від 2 до 200 км/год. та +/- 1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Листом Державного підприємства "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" від 03.09.2021 №22-38/42 роз`яснено, що лазерний вимірювач TruCаm відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCаm LTI 20/20 також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів у автоматичному режимі.

Алгоритми обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху транспортних засобів у межах максимально допустимої похибки, як в ручному, так і в автоматичному режимі + - 2 км/год в діапазоні до 100 ком/год, + - 2% в діапазоні понад 100 км/год до 320 км/год.

Отже, при здійсненні працівниками поліції контролю режиму швидкості руху за допомогою вимірювача TruCam LTI 20/20 експлуатаційні характеристики дозволяють проводити вимірювання шляхом утримування пристрою в руках.

З урахуванням викладеногою, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що в силу приписів статті 40 Закону № 580-VIII відповідач не мав права використовувати зазначений засіб вимірювальної техніки в ручному режимі, оскільки наведена норма закону не виключає можливість використання органами поліції вимірювачів швидкості руху, які не є стаціонарно встановленими.

На підтвердження протиправновності постанови серії ЕНА №3346847 від 26.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП позивач зазначає, що на момент фіксації правопорушення, автомобіль знаходився поза межами населеного пункту, вимірювання швидкості руху здійснювалось не в межах дії знаку 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень ПДД" та швидкість його руху відповідала вимогам закону. Також зазначено, що знак 3.29 встановлено на 224 км а/д М-06, зона його дії поширюється від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, найближче перехрестя знаходиться на відстані 100-150 метрів, отже на 225 км а/д М-06 знак 3.29 (обмеження максимальної швидкості руху 70 км/год) вже не діяв, відтак, під час руху автошляхом М-06 дозволявся рух зі швидкістю, встановленою п. 12.6 г ПДР.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції зазначає, що схемою організації дорожного руху, проект якої розроблений Службою відновлення та розвитку інфраструктури Житомирської області та погоджений ДПП відповідно до вимог ДСТУ 8752:2017 визначено, що на 225 км автодороги Київ-Чоп дорожній знак 3.29 (обмеження швидкості руху 70 км/ч) знаходиться на 224 км+932м., зупинка маршрутних транспортних засобів, позначена дорожнім знаком 5.4.1.1 з інформаційною табличкою 7.2.2 та знаходиться на 225 км +131 м, патрульний екіпаж у момент фіксації швидкісного режиму знаходився за зупинкою приблизно за тридцять метрів, тобто 225 км+160м. Відставнь від дорожнього знаку 3.29 до кілометрового знаку 225 км становить 68 м, а відстань від кілометрового знаку 225 км до місцезнаходження патрульного екіпажу становить 160 км. Зазначає, що оскільки згідно схеми ОДР відмітка кілометрового знаку 225 км та дорожнього знаку 3.29 знаходиться до перехрестя, отже фіксація здійснена в зоні дії знаку 3.29.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду зазначеної справи, судом направлено запит до Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Житомирській області задля встановлення точного місця розташування дорожнього знаку 5.60, а саме "225 км" на автодорозі М06 Київ-Чоп) станом на 26.10.2024 з наданням схеми його розташування та встановлення станом на 26.10.2024 на автомобільній дорозі М06 Київ-Чоп, а саме між М06 224 км та М06 225 км дорожнього знаку 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху" з уточнюючим знаком довжини його дії.

Відповідно до листа Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області від 24.06.2025 повідомлено, що дорожній знак 5.68 "Кілометровий знак" (225) встановлений на розподільчій смузі автоморбільної дороги на 225+053. Дорожні знаки 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень правил дорожнього руху" та 7.2.1 "Зона дії" (200м) встановлені на розподільчій смузі та узбіччі автомобільної дороги М-06 Київ-Чоп на км 224+596 в напрямку м. Рівне.

Так, дорожній знак 5.76 "Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху", позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.

При цьому, факт того, що ТruCam використовується оператором у ручному режимі, не виключає його з переліку технічних засобів фіксації, про які попереджає дорожній знак 5.76, оскільки ключовим є саме його функція фіксації, а не спосіб його приведення в дію. Однак, контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації та в межах його дії.

Судовим розглядом підтверджено, що оскільки дорожній знак 5.76 встановлено на автомобільній дорозі М-06 Київ-Чоп на км 224+596 в напрямку м. Рівне з зоною його дії 200м, а патруль поліції в момент фіксації знаходився на 225 км+160 м, відтак фіксація адміністративного правопорушення здійснювалась технічним засобом ТruCam поза межами його дії.

Таким чином, місце здійснення фіксації не відповідало вимогам до встановлення технічних засобів контролю, визначених Правилами дорожнього руху, відтак враховуючи вимоги ст. 251 КУпАП, колегія суддів приходить до висновку, що надання таких доказів недостатньо для притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст.77 КАСУ в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом досліджені всі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, однак не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вказане рішення підлягає зміні його мотивувальної частини.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 4 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зміна судового рішення може полягати в доповнення або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Полтави від 14.04.2025 по справі № 554/12128/24 змінити з підстав та мотивів його прийняття, з урахуванням висновків суду апеляційної інстанції, викладених в даній постанові.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.А. Калиновський В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 25.06.2025 року