Справа № 585/4795/24
Суддя: Євтюшенкова В. І.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/4795/24
Номер провадження 2-а/585/10/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Євтюшенкової В.І.,

з участю секретаря судового засідання Зубко К.В.

Справа № 585/4795/24, провадження № 2-а/585/10/25

Позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач 1: ОСОБА_2 ,

відповідач 2: Головне управління національної поліції в Сумській області,

розглянувши у залі судових засідань у порядку загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні справу про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Представник позивача: Менько Дмитро Дмитрович, який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВМ №1057902 від 13.11.2024.

Представник відповідача 2: Каракуц Марія Юріївна, яка діє в порядку самопредставництва.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Менько Д.Д. звернувся до суду з даним позовом.

Позовні вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова серії ЕНА № 3425297 від 06.11.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесена поліцейським Роменського РВП ГУНП в Сумській області старшим сержантом поліції Каплун В.В. за фактом того, що 06.11.2024 о 20:38:43 в м. Ромни по вул. Героїв Роменщини, 152 водій ОСОБА_1 керувала ТЗ, будучи позбавленою такого права керування Роменським міськрайонним судом, чим порушила п.2.1.а. Підставою її винесення стало те, що постановою судді Роменського міськрайонного суду від 05 липня 2024 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Суд визнав встановленим, що провина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 130 ч. 1 КУпАП доведена: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 779162 від 27.05.2024, у якому зазначено, що 27.05.2024 о 19 годині 45 хвилин в м. Ромни по вул. Героїв Роменщини, 56 ОСОБА_1 керувала електроскутером з потужністю двигуна до 4 квт з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме мала різкий запах алкоголю з ротової порожнини, мляву мову, від проходження медогляду зафіксовано на нагрудну бодікамеру №ВМ00047, чим порушила вимоги п.2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч.І ст.130 КУпАП, рапортами, довідкою сектору адміністративної практики, відеозаписом фіксування скоєння правопорушення ОСОБА_1 .

Справа була розглянута судом 05 липня 2024 року за відсутності ОСОБА_1 .

В оскаржуваній постанові суду зазначено, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, клопотання про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за її обов`язкової участі суду не надала.

Із закордонного паспорта ОСОБА_1 вбачається, що вона 29.05.2024 виїхала за кордон та повернулась в Україну 25.08.2024, тобто на час розгляду справи перебувала за межами України, а тому не могла отримати судову повістку про виклик у судове засідання 05 липня 2024 року та постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 дізналась лише 06.11.2024 під час складання оскаржуваної постанови, оскільки вважала, що її не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, так як поліцейський, що склав протокол про адміністративне правопорушення, не мав доказів стосовно того, що електричний триколісний велосипед SPARTA CAPTAIN (800вт), яким ОСОБА_1 керувала 27.05.2024, є транспортним засобом відповідно встановленим вимогам ПДР.

Постанова суду від 05 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, отримана нею в Роменському міськрайонному суді при особистому зверненні лише 13 листопада 2024 року, тобто після складання оскаржуваної постанови.

Статтею 317-1 КУпАП встановлено, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, характеризується умисною формою вини, тобто коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Позивачка пояснювала поліцейському Роменського РВП ГУНП в Сумській області старшому сержанту поліції ОСОБА_2 , що не була обізнана з постановою судді Роменського міськрайонного суду від 05 липня 2024 року, якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч. 1 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік з незалежних від неї причин, що копію вказаної постанови вона не отримувала, що посвідчення водія у неї не вилучалось, а тому в її діях відсутня умисна форми вини.

Також має бути враховано, що для того, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, адже наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності, а якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку із відсутністю належних доказів на підтвердження обставин, зазначених в оскаржуваній постанові, слід дійти висновку щодо відсутності в діях позивача прямого умислу, а відтак і відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 126 ч. 4 КУпАП, що свідчить про протиправність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за статтею 126 ч. 4 КУпАП.

02.12.2024 надійшов відзвив від представника відповідача 2, в якому зазначено про невизнання позову. Представник відповідача вказує, що під час несення служби в добовому наряді ГРПП, 06.11.2024 поліцейським СРПП Роменського РВП ГУНП в Сумській області Каплуном В.В. близько 20 год. по вул. Героїв Роменщини, 152 в м. Ромни було зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 . За проведеною перевіркою по системі «Адмінпрактика» ІКС ІПНП було встановлено, що ОСОБА_3 05.07.2024 визнана винуватою за ч.1 ст. 130 КУпАП і позбавлена права керування транспортними засобами на 1 рік. ОСОБА_1 роз`яснено її права та в подальшому винесено постанову серії ЕНА №3425297 від 06.11.2024 за ч.4 ст.126 КУпАП та накладено на неї стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 грн. Відповідно до ч.2 ст. 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортними засобами після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Відтак станом на 06.11.2024 позивач була позбавлена права керування транспортними засобами на підставі постанови суду, однак керувала транспортним засобом. Посилаючи на норми законодавства, що регулює спірні правовідносини, зазначає, що наявні матеріали однозначно підтверджують факт наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення за ч.4 ст. 126 КУпАП, отже постанова про адміністративне правопорушення, яку оскаржує позивач, прийнята законно та обґрунтовано.

Крім цього, представник відповідача 2 вказує на необґрунтованість заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8500 грн., вважає указану суму завищеною та необґрунтованою та посилається і на те, що понесення указаних витрат нічим не підтверджується.

У додаткових поясненнях представник позивача вказав, що постановою судді Сумського апеляційного суду від 30 січня 2025 року йому, захиснику Меньку Д.Д., поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2024 року. Указану постанову, якою ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, залишено без зміни, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення. У зв`язку із апеляційним оскарженням постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2024 року оскаржувана постанова від 05 липня 2024 року відкликалась судом від виконання. З роздрукування інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень по справі № 585/2540/24 вбачається, що постанова судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, набрала законної сили 30.01.2025. Відтак, позивач ОСОБА_1 не може вважатись винною у вчиненні 06.11.2024 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, оскільки постанова судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2024 року у справі № 585/2540/24, якою ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік, набрала законної сили лише 30.01.2025. Тобто, станом на 06.11.2024 ОСОБА_1 не може вважатись такою, що була позбавлена права керування транспортними засобами у встановленому законом порядку, а тому притягнення її до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, є протиправним.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Менько Д.Д. позов підтримав, посилаючись на викладені у ньому обставини.

Представник відповідача 2 Каракуц М.Ю. позовні вимоги не визнала. з підстав, викладених нею у відзиві.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

20.11.2024 судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.12).

12.12.2024 представником позивача подане клопотання про зупинення розгляду справи (а.с.45-46).

12.12.2024 провадження у справі зупинено, про що постановлено ухвалу (а.с.57-58)

27.03.2025 провадження відновлене (а.с.63).

22.04.2025 підготовче провадження закрито і розгляд справи призначено по суті (а.с.85).

Відповідач 1 до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений (а.с.11).

Інші процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 246 КАС України судом не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2024 (справа №585/2540/24) ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с.7).

Згідно постанови серії ЕНА № 3425297 від 06.11.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесеної поліцейським Роменського РВП ГУНП в Сумській області старшим сержантом поліції Каплуном Валерієм Володимировичем , 06.11.2024 о 20:38:43 в м. Ромни по вул. Героїв Роменщини, 152 водій ОСОБА_1 керувала ТЗ, будучи позбавленою такого права керування Роменським міськрайонним судом, чим порушив п.2.1.а, чим вчинила адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 126 КУпАП (а.с.6).

Судом досліджено відеозапис з боді камери працівника поліції, який ніс чергування 06.11.2024 та складав відносно ОСОБА_1 оскаржувану постанову. З відеозапису вбачається, що працівники поліції підійшли до транспортного засобу, за кермом якого перебувала позивач і попросили останню пред`явити їм документи, зазначивши, що вона порушила ПДР, оскільки здійснила зупинку на бульварі. Після перевірки водія по системі, з`ясовано, що ОСОБА_1 судом позбавлена права керування транспортними засобами на строк 1 рік у зв`язку з притягненням до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП. ОСОБА_1 пояснює, що не знала про те, що її притягнути до відповідальності. Працівник поліції вказав на те, що штраф у розмірі 17000 грн. сплачений, на що позивач відповіла, що указану суму зняли з її картки, вона навіть нікуди не ходила. Запитувала працівників поліції, чому її ніхто не повідомляв про те, що вона позбавлена права керування. Стаття 63 Конституції України та передбачені КУпАП ОСОБА_1 роз`яснені. Повідомлено, що відносно неї буде складена постанова за ч.4 ст. 126 КУпАП (а.с.42).

15.11.2024 захисником ОСОБА_1 адвокатом Меньком Д.Д. подано апеляційну скаргу на постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області у справі №585/2540/24, якою останню визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.47-48), до якої адвокатом долучено копію інструкції з використання електроскутера (а.с.49-53). В апеляційній скарзі захисник просить про поновлення строку на апеляційне оскарження указаної постанови, мотивуючи тим, що ОСОБА_1 постанову судді отримала 13.11.2024, на момент розгляду справи перебувала за кордоном (з 29.05.2024 по 25.08.2024), була позбавлена можливості оскаржити указану постанову в апеляційному порядку та належним чином обґрунтувати свою апеляційну скаргу.

Постановою судді Сумського апеляційного суду від 30 січня 2025 року захиснику ОСОБА_4 , поновлено строк на апеляційне оскарження постанови судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2024 року. Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2024 року, якою ОСОБА_1 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, залишено без зміни, а апеляційну скаргу адвоката Менька Д.Д. на цю постанову - без задоволення. Постанова набрала законної сили 30.01.2025 (а.с.79-80).

З матеріалів дослідженої справи про адміністартвине правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП №585/2540/24, провадження 3/585/745/24 вбачається, що адміністративний матеріал відносно ОСОБА_5 за ч.1 ст. 130 КУпАП був розглянутий у відсутності останньої. В постанові судді від 05.07.2025 зазначено, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, клопотання про відкладеня розгляду справи чи про розгляд справи заїї обов`язкової участі суду не надала (а.с.14 адміністративного матеріалу).

Постанова судді від 05.07.2024 була направлена на адресу ОСОБА_1 , зазначену у протоколі про адміністративне правопорушення 05.07.2024 за вих. №585/2540/24/13894/2024, та 02.08.2024 конверт повернувся до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.15, 17 адміністративного матеріалу).

16.07.2024 постанова від 05.07.2024 направлена до Роменського РВП ГУНП в Сумській області для виконання в частині позбавлення права керування транспортними засобами (а.с.16 адміністративного матеріалу), а 15.08.2024 до Роменського ВДВС ПС МУЮ (м.Суми) для примусового виконання в частині сплати штрафу та судового збору (а.с.19, 20 адміністративного матеріалу).

04.09.2024 до суду надійшла постанова державного виконавця Роменського ВДВС ПС МУЮ (м.Суми) від 28.08.2024 про закінчення виконавчого провадження, з якої вбачається про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 605,60 грн. (пл..інструкція від 26.08.2024) (а.с.23 адміністративного матеріалу).

18.09.2024 до суду надійшла постанова державного виконавця Роменського ВДВС ПС МУЮ (м.Суми) від 02.09.2024 про закінчення виконавчого провадження , з якої вбачається, що штраф ОСОБА_1 у розмірі 17000 грн. сплачено (пл.. інструкція №15847 від 28.08.2024, №15957 від 30.08.2024) (а.с.21 адміністративного матеріалу).

13.11.2024 ОСОБА_1 звернулась до Роменського міськрайонного суду Сумської області із заявою про ознайомлення з матеріалами справи №585/2540/25 відносно неї за ч.1 ст. 130 КУпАП (а.с.25).

З досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин вбачається, що між сторонами склались правовідносини з приводу оскарження рішення суб`єкта владних повноважень.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КАС України), Кодексом адміністративного судочинства України (далі КУпАП), Законом України «Про дорожній рух».

Норми права, застосовані судом:

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1- 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Статтею 7 КАС України визначено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 КУпАП завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ст. 7 КУпАП).

Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст. 251 КУпАП Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (стаття 11 КУпАП).

Відповідно до ч. 10 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Частина 4 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Статтею 317-1 КУпАП встановлено, що виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Якщо посвідчення водія не було тимчасово вилучено в порядку, передбаченому статтею 265-1 цього Кодексу, особа, позбавлена права керування транспортним засобом, зобов`язана негайно здати посвідчення водія до уповноважених органів Національної поліції. У разі виявлення в особи посвідчення водія, яке підлягає здачі, його вилучення здійснюється поліцейським.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, доказами є такі фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1, ч.4 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Мотиви суду.

Проаналізувавши обставини справи, оцінивши надані докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, кожного окремо та в сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.

Судом встановлено, що 27.05.2024 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №779162 за порушення вимог п.2.5 ПДР, відповідальність за що передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.

Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП безальтернативно у виді основного стягнення встановлює штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Таке стягнення свідчить про підвищену суспільну небезпеку діяння, визначеного частиною першою статті 130 КУпАП, а тому законодавець установив, що виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як правопорушником, так і іншими особами, неможливе в інший спосіб, незалежно від наявності чи відсутності обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення.

"Незнання законів не звільняє від відповідальності" - це фундаментальний принцип права, закріплений в українському законодавстві, зокрема, у Конституції України. Це означає, що людина, у разі наявності її вини, не може уникнути відповідальності за порушення закону, навіть якщо не знала про його існування або зміст.

05.07.2024 (справа №585/2540/24) ОСОБА_1 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП і на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с.7).

Розгляд справи відбувся у відсутності ОСОБА_1 , яка 29.05.2024 виїхала за кордон та повернулась в Україну 25.08.2024, тобто на час розгляду справи перебувала за межами України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини слід брати до уваги те, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року, (Judgementof ECHR of 16 December 1992 DeGeouffredelaPradelle v. France // SeriesA N 253- В).

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства («Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою.

Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Позивач була обізнана про наявність у Роменському міськрайонному суді Сумської області на розгляді протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП відносно неї, проте перед виїздом за межі України не направляла суду жодних заяв з проханням відкласти розгляд справи, чи розглянути справу у її відсутності, не долучала жодних пояснень з приводу інкримінованого їй правопорушення тощо.

Указане вбачається з дослідженого під час розгляду даної справи адміністративного матеріалу №585/2540/24 (провадження 3/585/745/24), в якому відсутні будь-які процесуальні документи, складені ОСОБА_1 до моменту винесення відносно неї постанови.

Постанова по справі №585/2540/24 від 05.07.2024, якою ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, направлялась судом на адресу, вказаною у протоколі про адміністративне правопорушення.

До суду 02.08.2024 повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "За закінченням терміну зберігання", "Адресат вибув", "Адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи, можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 215/7312/20 від 23.11.2023.

Таким чином, після закінчення терміну для оскарження постанови, який відраховувався з моменту повернення указаного поштового відправлення, судове рішення у справі №585/2540/24 набрало законної сили і, відповідно, направлене на примусове виконання, а ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 317-1КУпАП стала такою, що позбавлена права керування транспортним засобом.

Посилання сторони позивача на необізнаність щодо наявності постанови про накладення стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП спростовується відомостями, які містяться у справі про адміністративне правопорушення.

Так, 04.09.2024 до суду надійшла постанова державного виконавця Роменського ВДВС ПС МУЮ (м.Суми) від 28.08.2024 про закінчення виконавчого провадження ВП №75850829 з примусового виконання постанови №585/2540/24 від 05.07.2024 з якої вбачається про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 605,60 грн. (пл..інструкція від 26.08.2024) (а.с.23 адміністративного матеріалу) та 18.09.2024 до суду надійшла постанова державного виконавця Роменського ВДВС ПС МУЮ (м.Суми) від 02.09.2024 про закінчення виконавчого провадження , з якої вбачається, що штраф ОСОБА_1 у розмірі 17000 грн. також сплачено (пл. інструкція №15847 від 28.08.2024, №15957 від 30.08.2024) (а.с.21 адміністративного матеріалу).

Наявність посилань в указаних постановах на платіжні інструкції від 26.08.2024, 28.06.2025 та від 30.08.2024 спростовує пояснення ОСОБА_1 до працівників поліції під час винесення оскаржуваної постанови про те, що сума штрафу у розмірі 17000 грн. просто була знята з її карточки, вона особисто нікуди не ходила і нічого не платила.

На час оплати указаних сум ОСОБА_1 вже повернулась до України, а тому, враховуючи наявність указаних платіжних інструкцій, суд дійшов висновку, що штраф та судовий збір вона сплатила особисто, відповідно мала знати про призначення проведених оплат, оскільки не логічним є те, що особа, сплачуючи 17000 грн., не цікавиться призначенням платежу.

Верховний Суд стверджує, що сплата штрафу не завжди означає визнання вини, як і наявність підпису на постанові про порушення ПДР також не є беззаперечним доказом провини (постанова ВС від 22 липня 2019 року № 757/2757/16-а), проте ОСОБА_1 , повернувшись до України, не оскаржила винесену відносно неї постанову від 05.07.2024, не ознайомлювалась з матеріалами справи про адміністративне правопорушення, з самим судовим рішенням, яким на неї накладено указане адміністративне стягнення, а просто оплатила досить велику суму штрафу та судовий збір. Постанову судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05.07.2024 позивач вирішила оскаржити вже після спливу двох місяців після її виконання і лише після того, як відносно неї склали постанову за ч. 4 ст. 126 КУпАП, санкція якої передбачає стягнення у виді штрафу у виді однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 грн.

Зазначене дає суду підстави вважати, що таким чином ОСОБА_1 намагається уникнути відповідальності та, відповідно, сплати призначеного їй адміністративного стягнення, розмір якого досить великий.

Отже, станом на 06.11.2024 ОСОБА_1 була позбавлена права керування транспортними засобами на підставі постанови суду, яка на цей час набрала законної сили, однак керувала транспортним засобом, за що і була притягнута до адміністративної відповідальності.

Сумським апеляційним судом під час перегляду в апеляційному порядку постанови від 05.07.2024, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, поновлено захиснику ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження указаної постанови, оскільки суд визнав причини, за яких було пропущено строк на оскарження, поважними.

Необхідність поновлення строку на оскарження є підтвердженням того, що станом на 06.11.2024 постанова судді Роменського міськрайонного суду від 05.07.2024 набрала законної сили і строк на її оскарження закінчився. Лист до ТСЦ-ГСЦ№5944 МВС України в Сумській області про повернення без виконання постанови суду від 05.07.2024 відносно ОСОБА_1 в частині позбавлення права керування транспортними засобами у зв`язку з надходженням до суду 15.11.2024 апеляційної скарги, був направлений судом 18.11.2024 (а.с.40 матеріалів адм.справи №585/2540/24). Тобто до цього часу ОСОБА_1 вважалась особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Досліджуючи оскаржувану постанову, суд дійшов висновку, що її зміст відображає ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 126 КУпАП. Подія та склад адміністративного правопорушення, які є обов`язковими умовами для притягнення особи до адміністративної відповідальності, належним чином були встановлені та відображені в оскаржуваній ОСОБА_1 постанові.

Враховуючи вищезазначені положення законодавства, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд враховує і положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оскільки доводи сторони позивача суд вважає необґрунтованими, так як вони спростовуються наявними у справі доказами та нормами чинного законодавства, що наведені вище, а також те, що оскаржувана позивачем постанова в цій справі повністю відповідає вимогам вищезазначених нормативно-правових актів та містить необхідну інформацію, згідно якої уповноваженою посадовою особою відповідача було встановлено подію, склад адміністративного правопорушення та правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, КУпАП, позов задоволенню не підлягає.

Так як у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати позивачу не компенсуються.

Також судом застосовані норми процесуального права, які регулюють порядок ухвалення рішення: ст. ст. 241-246, 250 КАС України.

Суд вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , Головного управління національної поліції в Сумській області, про скарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається на підставі ч. 4 ст. 286 КАС України, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження .

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , тел. НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , електронний кабінет відсутній, РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача Менько Дмитро Дмитрович, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_3 , посада Старший сержант поліції.

Відповідач 2: Головне управління національної поліції в Сумській області, ел. пошта , адреса: 40000, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 23, .

Представник відповідача 2: Каракуц Марія Юріївна, адреса: 40000, м. Суми, вул. Г. Кондратьєва, 23, РНОКПП НОМЕР_5 .

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ В. І. Євтюшенкова