Справа № 462/3334/25
Суддя: Боброва Ю. Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №462/3334/25
Провадження №2-а/463/45/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Бобрової Ю.Ю.

за участі секретаря судових засідань Назара Р.М.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин справи, позиції сторін

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазнає, що 21 квітня 2025 року на вул. Робітничій його зупинив інспектор патрульної поліції, старший лейтенант поліції Васів Михайло Йосифович та повідомив, що ним було порушено правила дорожнього руху, а саме проїзд перехрестя вул. Кульпарківської, Антоновича та Порохової на червоний сигнал світлофора. На його клопотання про перенесення розгляду справи, її розгляд був призначений на 25 квітня 18:00 о Управлінні патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі УПП), адреса м. Львів, вул. Перфецького, 19.

Після розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ББА №135270, якою на нього накладено штраф у розмірі 510 грн.

Стверджує, що у постанові вказується, що ніби то ним 21.04.25 о 19:47 у м. Львів на перехресті вул. Кульпарківска та Героїв УПА здійснено рух на забороняючий сигнал світлофора (червоний), а також при зміні напрямку руху не ввімкнено світловий покажчик повороту, чим було порушено п. 8.7.3 е) та 9.2 б) Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись із рішенням винесеним інспектором при розгляді справи, 02.05.2025 року ним подано скаргу до УПП, в якому він обґрунтував відсутність факту правопорушення, недоведеність його вини; вказав на недоліки у регулюванні руху на перехресті, де ніби то відбулось правопорушення та просив постанову серії ББА №135270 від 25.04.2025 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України скасувати; справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрити, а також вжити заходів у межах компетенції УПП на усунення недоліків у регулюванні руху на перехресті вулиць Кульпарківска, Героїв УПА та Порохової. Однак, рішенням УПП №104 по скарзі на постанову серії ББА №135270 від 08.05.2025 у задоволенні його вимог відмовлено. Ба більше, у цій відповіді зазначено, що 07.05.2025 було здійснено виїзд на перехрестя вулиць Кульпарківська-Героїв УПА у місті Львові, де було проведено обстеження та складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, згідно якого дана ділянка визнана такою, що відповідає вимогам безпеки дорожнього руху.

З рішенням УПП не згідний, оскільки зазначена постанова винесена безпідставно, не відповідає обставинам справи та вимогам закону, і тому підлягає скасуванню. Його аргументи та зауваження не були взяті до уваги, до того ж акт обстеження, про який йшлося у відповіді, не наданий.

Повідомляє, що 21.04.2025 він проїжджав перехрестя вулиць Кульпарківської, Героїв УПА та Порохової у м. Львові. Наближаючись до цього перехрестя, рухаючись зі сторони вулиці Городоцької, він побачив зелений миготливий сигнал світлофора та зупинився перед світлофором. Виявивши, що він зупинився на перехресті і упевнившись у безпечному його проїзді завершив рух перехрестям. Під час завершення проїзду перехрестя, жодних учасників руху на перехресті не було. Після цього його зупинив автомобіль патрульної поліції на вул. Робітничій.

Під час розгляду справи він УПП обґрунтував, що перехрестя вулиць Кульпарківської, Героїв УПА та Порохової він проїхав згідно з Правил дорожнього руху (далі ПДР). Згідно з пунктом 8.10 ПДР. «8.10. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів» він зупинився перед світлофором, оскільки стоп-лінії не було. Пунктом 8.11 ПДР - «8.11. Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху» дозволяється рухатися далі перехрестям за умови забезпечення безпеки дорожнього руху. Пунктом 15.9 ґ) ПДР зупинка забороняється «на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга;».

Уважає, що виходить регулювання руху на цьому перехресті є таким, що вимушує водія виконуючи одні пункти ПДР порушувати інші пункти ПДР. До того ж, згідно з п. 16.8 ПДР «16.8. Водій, який виїхав на перехрещення проїзних частин згідно із сигналом світлофора, що дозволяє рух, повинен виїхати у наміченому напрямку незалежно від сигналів світлофора на виїзді. Проте, якщо на перехрестях перед світлофорами на шляху руху водія є дорожня розмітка 1.12 (стоп-лінія) або дорожній знак 5.69, він повинен керуватися сигналами кожного світлофора» водій повинен виїхати з перехрестя, якщо перед світлофорами не має стоп-лінії, чи знаку 5.69, і її перед світлофором не було.

У вільний час він оглянув розмітку, знаки та світлофора на цьому перехресті і виявив, що в сукупності вони не відповідають ПДР та вимогам стандартів.

Згідно з п. 8.5 ПДР Дорожня розмітка застосовується відповідно до ПДР і повинна відповідати вимогам національного стандарту, дорожня розмітка повинна бути видимою учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби на відстані, що забезпечує безпеку руху. Згідно з п. 8.21 Дорожні знаки застосовуються відповідно до ПДР і повинні відповідати вимогам національного стандарту, дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена. Згідно з п. 8.34 ДСТУ 4092-2002 «Світлофори дорожні» світлофори встановлюють перед перехрестям, на території перехрестя, та за перехрестям у відповідних місцях. На території перехрестя можливі розміщення ліворуч (або праворуч) на розділовій смузі, напрямному острівці чи острівці безпеки, причому перевага у встановлені світлофора надається його встановленню перед перехрестям (Таблиця 10) і якщо це праворуч, то він має бути встановлений праворуч від проїзної частини (підпункт а), над проїзною частиною (підпункт б). Світлофори, встановлені на перехресті переважно є дублівними, або ж якщо вони є основними, то пріоритет у встановленні перед перехрестям завжди переважає.

У ПДР перехрестя визначається так : «перехрестя - місце перехрещення, прилягання або розгалуження доріг на одному рівні, межею якого є уявні лінії між початком заокруглень країв проїзної частини кожної з доріг. Не вважається перехрестям місце прилягання до дороги виїзду з прилеглої території;». Провівши ці уявні лінії, видно, що перехрестям є перехрещення трьох вулиць Кульпарківської, Героїв УПА та Порохової. Таким чином, для регульованого перехрестя світлофор повинен стояти перед перехрестям, тобто перед перехрещенням проїзних частин вул. Кульпарківської та вул. Порохової, а він стоїть на перехресті, за цим перехрещенням, і до того ж він також стоїть на перехрещенні проїзних частин вулиць Героїв УПА та Кульпарківської, що не відповідає вимогам державного стандарту.

Таким чином, транспортні засоби, що зупиняються перед світлофором одночасно зупиняються на перехрещенні як вул. Кульпарківської та Героїв УПА, так і на перехрещенні вул. Кульпарківської та вул. Порохової, тобто на перехресті, та порушують ПДР (правило зупинки). Крім того на рівні перехрестя (разом зі світлофором) стоїть знак 5.11 «Смуга для руху маршрутних транспортних засобів», який згідно ПДР «Дія знака поширюється на смугу руху, над якою він установлений. Якщо знак установлений праворуч від дороги, його дія поширюється на праву смугу руху.» натякає на те, що на перехресті починається смуга для руху маршрутних транспортних засобів.

Підкреслює, що знак 5.11 стоїть разом зі світлофором на перехресті, згідно з визначенням перехрестя у ПДР. Не зрозумілим залишається те, коли з`являється дві смуги руху, адже до перехрещення вулиць Кульпарківської і Порохової, тобто до початку перехрестя, є лише одна смуга руху. Таким чином, в`їжджаючи на перехрестя на ньому відбувається розгалуження смуг руху. Знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» який показує кількість смуг на перехресті та напрямки руху по них, не було. Не було також знаку 5.20.1 «Початок додаткової смуги руху», який би показував, що смуга розділяється.

Уважає, що викладені аргументи підтверджують не відповідність встановлення світлофора, знаків та розмітки державним стандартам, та в сукупності створюють у водія відчуття незрозумілості регулювання руху, з чим особисто він і зіткнувся. Під час проїзду перехрестя у незрозумілій ситуації рішення водій приймає швидко та інтуїтивно, на основі досвіду. А такий аналіз невідповідності регулювання руху на даному перехресті вимогам стандартів можна було провести лише за наявності достатнього часу.

Зауважив, що у ході розгляду справи інспектором патрульної поліції також висунуто додаткове звинувачення у порушенні п. 9.2 б) ПДР, яке є безпідставним. Згідно з цим пунктом ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту перед перестроюванням, поворотом або розворотом. Згідно з ПДР перестроювання як маневр визначене з однієї смуги руху на іншу, - «маневрування (маневр) - початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом;». Поворот є окремим маневром. До перехрещення проїзних частин вулиць Кульпарківскьої та Порохової є лише одна смуга руху, додаткова смуга руху не може з`являтись на перехресті, а тому і перестроювання згідно з визначенням маневру у ПДР не може відбуватись на перехресті. Інакше, подання сигналу про перестроювання на перехресті може бути розцінене іншими учасниками дорожнього руху як поворот на перехресті. Він рухався прямо і не збирався повертати. Знак 5.11 швидше ввів його в оману. До того ж санкція ч.2 статті 122 КУпАП не передбачає покарання у вигляді штрафу за перестроювання, а лише за «Порушення правил … користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку». Маневр перестроювання не передбачає зміну напрямку руху, і у санкції цієї статті розуміється не подання попереджувальних сигналів при початку руху та поворотах на перехрестях, оскільки подання цих попереджувальних сигнали впливають на безпеку руху, зокрема, при проїзді перехресть.

У ході розгляду справи він звертав увагу, що докази вчинення ним правопорушення є недостатніми та заявляв клопотання про надання доказу того, як організований рух на цьому перехресті, та висновку, що знаки, світлофори та розмітка встановлені згідно з стандартів. Клопотання було відхилене. Однак, всі його пояснення, щодо спростовують факт вчинення правопорушення та мою вину не були взяті до уваги, а клопотання щодо надання додаткових доказів було відхилено.

У зв`язку з вищенаведеним просив суд скасувати постанову винесену інспектором патрульної поліції Васівим М.Й. серії ББА №135270 від 25.04.2025 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити. Повернути йому судові витрати.

Не погодившись з позовними вимогами представник відповідач подав відзив, у якому стверджує, що суть правопорушення полягала в тому, що 21.04.2025 року близько 19.47 год., у м. Львів на перехресті вул. Кульпарківська героїв УПА, під час виконання службових обов`язків, поліцейський Управління виявив транспортний засіб Geely Emgrand 7 д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, який керуючи транспортним засобом здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е та п. 9.2.б Правил дорожнього руху України; долучив відеофіксацію адміністративного правопорушення до відзиву. У відповідності до ч. 1 ст. 283, п. 1 ч. 1 ст. 284 та ч. 2 ст. 36 КУпАП представник Управління виніс постанову по справі про накладення адміністративного стягнення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП у виді штрафу на позивача.

Звертає увагу суду на хронологію адміністративного правопорушення:

19:47:11 об`єктив камери фіксує рух ТЗ, яким керував позивач;

19:47:21 - ТЗ яким керував позивач об`їжджає перешкоду (тролейбус);

19:47:35 - світлофор на перехресті вул. Кульпарківська - Героїв УПА подає зелений миготливий сигнал, при цьому ТЗ яким керував Позивач, завершив проїзд перехрестя вул. Кульпарківська - Копистинського;

19:47:38 - світлофор на перехресті вул. Кульпарківська - Героїв УПА подає жовтий сигнал, при цьому ТЗ яким керував Позивач, проїжджає стійку дорожнього знаку

1.33 «Діти» та знаходиться перед перехрестям вул. Кульпарківська - Порохова, при цьому видно що працюють стоп сигнали на ТЗ яким керував позивач.

Стверджує, що позивач на виконання жовтого сигналу світлофора; мав змогу повністю зупинитись перед перехрестям доріг Порохова - Кульпарківська - Героїв УПА (як це трактує позивач) та виконати вимоги п.8.10 ПДР та не використовуючи екстрене гальмування.

При цьому не вважалось за порушення ПДР, якщо б позивач зупинився перед світлофором (як на це вказував поліцейський під час розгляду адміністративних матеріалів;

8.10. У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

19:47:41 - світлофор на перехресті вул. Кульпарківська - Героїв УПА подає червоний сигнал, при цьому видно що працюють стоп сигнали на ТЗ яким керував позивач, автомобіль практично зупинився перед світлофором, однак о 19:47:43 стоп сигнали перестають горіти, Позивач змінює напрямок руху, при цьому не подає світловий сигнал повороту та продовжує рух через перехрестя на заборонений - червоний сигнал.

19:48:01 автомобіль яким керував позивач зупиняється.

Стверджує, що немає підстав для скасування постанови, а вимоги позивача необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Позивач, скориставшись своїм правом на заперечення на відзив, в якому звернув увагу суду, що додані до матеріалів справи відео не містять інформації про технічний пристрій на який проводилась відео фіксація в постанові серії ББА №135270 від 25.04.2025, а тому докази підтвердження ним вчинення адміністративного правопорушення є неналежними. До відповіді на відзив долучив фотографії перехрестя станом на 23.04.25 та опис з поясненням до цих фотографій, як доказ того, що світлофори, знаки та дорожня розмітка не відповідають вимогам національних стандартів.

Позивач у судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі, просив його задовольнити з наведених у позовній заяві підстав. Не заперечуючи факт проїзду перехрестя на червоний сингал світлофора, заперечив можливість зупинки на перехресті та необхідність вмикати знак повороту.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу за їх відсутності.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що старшим лейтенантом поліції Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Васівом М.Й. 25.04.2025 винесено стосовно ОСОБА_1 постанову серії ББА №135270 від 25.04.2025 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 510 грн 00 коп (а.с. 7).

За змістом вищевказаної постанови 21.04.2025 року о 19.47 год у м. Львів на перехресті вул. Кульпарківська героїв УПА, водій, керуючи транспортним засобом здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е та п. 9.2.б Правил дорожнього руху України.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до п.1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9 ПДР України).

Відповідно до п.8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до п.8.4. «в» ПДР України заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

Відповідно до п. 1.1 ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктом 1.3 ПДР закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно п. 8.7.3.ґ.е. ПДР, сигнали світлофора мають такі значення:

ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів;

е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.

Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція, матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.

Відповідно до пункту 4 Розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченої частиною 2 статті 122 КУпАП.

Згідно з пунктом 2 Розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ББА №135270 від 25.04.2025 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 510 грн 00 коп (а.с. 7).

За змістом вищевказаної постанови 21.04.2025 року о 19:47 год у м. Львів на перехресті вул. Кульпарківська героїв УПА, водій, керуючи транспортним засобом здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та при зміні напрямку руху не увімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив вимоги п. 8.7.3.е та п. 9.2.б Правил дорожнього руху України.

Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У той же час, ст. 7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів та зміцнення законності.

Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Доказами ж в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначені дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (ст. 251 КУпАП).

Як вбачається зі змісту ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе виключно за наявності події адміністративного правопорушення та вини цієї особи у його вчиненні, яка, у свою чергу, підтверджена належними та достатніми доказами, на підставі своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.

При цьому, виходячи із закріпленого у ч. 4 ст. 129 Конституції України принципу змагальності та рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги особи в суді покладається саме на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як видно з матеріалів справи, підставою для прийняття оспорюваної постанови слугував проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора та при зміні напрямку руху не увімкнення світлового покажчика повороту, що є порушенням вимоги п. 8.7.3.е та п. 9.2.б Правил дорожнього руху України.

Саме такий склад правопорушення і зазначено в оспорюваній постанові та саме за це до позивача було застосовано штрафну санкцію, передбачену ч. 2 ст.122 КУпАП.

При цьому, як слідує із пункту 7 вказаної постанови, до неї додається запрошення до підрозділу патрульної поліції (а.с. 7), тоді як інші додатки не додаються. Тобто відеофіксація із нагрудної камери поліцейського не зазначена в оспорюваній постанові в якості додатку. Наведене дозволяє зробити висновок, що в оспорюваній постанові відсутні будь-які посилання на технічний засіб, на який здійснено фіксування вказаного правопорушення, а також відомості про те, що до постанови додається відеозапис.

З огляду на вищенаведене, суд вважає підставними доводи позивача про недотримання вимог заповнення форми постанови про накладення адміністративного стягнення, передбаченого частиною 3 ст. 283 КУпАП стосовно не зазначення у оскаржуваній постанові технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.

Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином докази, які підтверджують факт порушення позивачем правил дорожнього руху, зафіксовані на відеореєстратор, вмонтований на службовому транспортному засобі та докази, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, зафіксовані на нагрудний відеореєстратор працівника поліції, що були долучені відповідачем до відзиву на позовну заяву не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.

Також, суд зауважує про процесуальний обов`язок відповідача, передбачений частиною 2 статті 71 КАС України, щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Крім того, суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17.

Отож, доказів, які б дійсно та поза розумним сумнівом підтвердили здійснення позивачем адміністративного правопорушення матеріали справи не містять.

Отже, у даному випадку, суд констатує відсутність у матеріалах справи будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження факту скоєння позивачем правопорушення, вказаного в оспорюваній постанові.

У цьому контексті, суд наголошує, що спірна постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення особою правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним і достатнім доказом вчинення порушення за відсутності інших належних доказів.

Викладене не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Таким чином, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не надано жодних доказів та відповідно не доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Також, 26.04.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 338/855/17, адміністративне провадження №К/9901/18195/18 (ЄДРСРУ № 73700356) вказав, що аналіз положень статей КУпАП дозволяє дійти висновку, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтям 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

Відповідно до ч. ч. 9, 10 Розділу ІІІ «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушенні у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає справу. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному) дослідженні всіх обставин справи, в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено» адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові ВС/КАС від 08.07.2020 року у справі №463/1352/16-а, де вказано, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Висновки суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд, як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП. Ба більше, вказані вище обставини та відсутність належних доказів на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, свідчать про недоведеність відповідачем наявності в діях ОСОБА_1 інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №135270 від 25.04.2025 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України, винесена відносно ОСОБА_1 з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідачем не доведено факт порушення позивачем ПДР.

Керуючись ст.ст. 5, 6-8, 10, 19, 20, 79, 242-246, 251, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ББА №135270 від 25.04.2025, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП України, винесену відносно ОСОБА_1 скасувати.

Провадження про притягнення ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. судових витрат на відшкодування судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в порядку і в строки передбачені ст. 295 КАС України.

Повний текст рішення складено, проголошено та підписано 25.06.2025.

Суддя Юлія БОБРОВА