Справа № 160/6795/25
Суддя: Коренев Андрій Олексійович
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2025 рокуСправа №160/6795/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Коренева А.О.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - Дніпропетровської обласної військової адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України" про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся з позовом Заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - Дніпропетровської обласної військової адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України", у якому просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі в якості третьої особи Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», як постійного користувача земельної ділянки.
28.04.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач погоджується з доводами позивача про існування помилкових відомостей, внесених до державного земельного кадастру в частині цільового призначення спірної земельної ділянки. Поруч з цим вказує, що виправлення допущених під час ведення Державного земельного кадастру помилок не може бути виправлено самостійними діями Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області без участі власника земельної ділянки та подання відкоригованого електронного файлу щодо земельної ділянки, який використовується для коригування меж та характеристик земельної ділянки в програмному забезпеченні Державного земельного кадастру. Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області не має повноважень та відповідних технічних можливостей формування уточненого кадастрового плану земельної ділянки в електронній (цифровій) формі.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 3 статті 5 КАС України передбачено, що до суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.
Статтею 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII) визначено, що на прокуратуру покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 23 Закону №1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного правоохоронного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до адміністративного суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.
Основний Закон та ординарні закони не дають переліку випадків, за яких прокурор здійснює представництво в суді, однак встановлюють оцінні критерії, орієнтири й умови, коли таке представництво є можливим. Здійснювати захист інтересів держави в адміністративному суді прокурор може винятково за умови, коли захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Існування інтересу і необхідність його захисту має базуватися на справедливих підставах, які мають бути об`єктивно обґрунтовані (доведені) і переслідувати законну мету. Право на здійснення представництва інтересів держави у суді не є статичним, тобто не має обмежуватися тільки визначенням того, у чиїх інтересах діє прокурор, а спонукає і зобов`язує обґрунтовувати існування права на таке представництво або, інакше кажучи, пояснити (показати, аргументувати), чому в інтересах держави звертається саме прокурор, а не органи державної влади, місцевого самоврядування, їхні посадові чи службові особи, які мають компетенцію на звернення до суду, але не роблять цього. Знову ж таки, таке обґрунтування повинно основуватися на підставах, за якими можна виявити (простежити) інтерес того, на захист якого відбувається звернення до суду, і водночас ситуацію в динаміці, коли суб`єкт правовідносин, в інтересах якого діє прокурор, неспроможний сам реалізувати своє право на судовий захист.
Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.
1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
2) у разі відсутності такого органу.
Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2018 року (справа №806/1000/17) звернув увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
З огляду на викладене, питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема:
- у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;
- прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державною здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;
- прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону № 1697-VІІ з наведенням відповідного обґрунтування.
Пунктом 222 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року встановлено, що рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до Держгеокадастру або до суду.
Невжиття органом державної влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення порушених інтересів держави у спірних правовідносинах свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
Дніпропетровська обласна державна адміністрація - обласна військова адміністрація як орган, уповноважений розпоряджатися спірною земельною ділянкою та наділений відповідними повноваженнями щодо захисту порушеного права, будучи належним чином обізнаною про існуюче порушення, упродовж достатнього часу не вжила жодних належних заходів, в тому числі щодо звернення до суду із відповідною позовною заявою, у зв`язку з чим вказане порушення законодавства на даний час залишається не усунутим що є підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду в інтересах держави.
Отже, звернення прокурора до суду у порядку адміністративного судочинства у цій справі є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган самостійно не звернувся до суду з позовною заявою, лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має процесуальну можливість в даному випадку відновити статус і режим земель на території природно-заповідного фонду, розташованого в межах ландшафтного заказника загальнодержавного значення.
Щодо предмета спору судом встановлено наступне.
Згідно з даними Державного земельного кадастру, державну реєстрацію вказаної земельної ділянки проведено на підставі Технічної документації із землеустрою, що посвідчує право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок, розробленої ТОВ «Геосервіс», зареєстровано 10.08.2016 відділом Держгеокадастру у Васильківському районі Дніпропетровської області.
Розпорядженням голови Васильківської районної державної адміністрації від 09.06.2003 року №400-р надано дозвіл Васильківському державному лісогосподарському підприємству дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, що передається в постійне користування із земель запасу лісового фонду на території Великоолександрівської сільської ради площею 456 га та Васильківської селищної ради площею 356 га, для ведення лісового господарства.
За результатами проведеної інвентаризації 10.01.2004 року та згідно з актом обстеження земель лісового фонду на території Васильківської селищної ради Дніпропетровської області від 10 січня 2004 року, встановлено, що загальна площа земель лісового фонду по Васильківській селищний раді складає 335,2909 га.
Також відповідно до акту встановлення меж зон особливого режиму використання земельних ділянок, що надаються Васильківському державному лісогосподарському підприємству в постійне користування, їх загальна площа складає 335,2909 га., з них землі: заказника «Бакаї» - 269,0622 га та заказника «Преображенський» - 66,2287 га.
Указом Президента України № 1238/2005 від 12.09.2005 року на території Васильківського району оголошено ландшафтний заказник загальнодержавного значення «Бакаї», загальною площею 690 га (том 1 а.с. 179).
Відповідно до науково-технічної документації - проекту створення загальнодержавного ландшафтного заказника «Бакаї», розробленого Інститутом землеустрою Української Академії аграрних наук інв. № ІХ-5814 від 11.08.2002 року та картографічних матеріалів, до складу земель території заказника загальною площею 690 га включені, у тому числі 273,7 га земель лісового фонду.
Наказом Державного комітету лісового господарства України № 140 від 10.02.2005 року Васильківське державне лісогосподарське підприємство було перейменовано в Державне підприємство «Васильківське лісове господарство» (том 1 а.с. 196 зворот).
Розпорядженням голови Васильківської районної державної адміністрації № 340-р-06 від 13.06.2006 затверджено розроблений проект відведення земельної ділянки та передано Державному підприємству «Васильківське лісове господарство» в постійне користування земельні ділянки для ведення лісового господарства на території Васильківської селищної ради, загальною площею 335,2909 га (ліси та лісовкриті площі), включно із землями заказників «Бакаї» - 269,0622 га та «Преображенський» - 66,2287га. (том 1 а.с. 196)
Так, на відмінну від інформації, яка зазначена в Технічній документації із землеустрою та інших документах на паперових носіях, Державний кадастровий реєстратор у відомостях Державного земельного кадастру в графі «Категорія земель» невірно зазначив землі сільськогосподарського призначення, тоді як в Технічної документації із землеустрою та Державному акті на право постійного користування зазначено для ведення лісового господарства.
Вважаючи дії державного реєстратора, які полягали у зміні відомостей про цільове призначення земельної ділянки протиправними, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 7 липня 2011 року № 3613-VI (надалі по тексту Закон №3613-VI) державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера;
Статтею 3 Закону №3613-VI визначено принципи на яких базується Державний земельний кадастр, зокрема, принцип об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі, внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.
Частиною 2 статті 5 Закону №3613-VI передбачено, що Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.
Аналогічний принцип закріплений і абзаці 3 пункту 3 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року (надалі по тексту Порядок № 1051), зокрема встановлено, що Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях, а у разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріоритет мають відомості на паперових носіях.
Згідно з частиною 1 статті 6 Закону № 3613-VI ведення та адміністрування Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Пунктами 4, 5 Порядку № 1051 передбачено, що ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону № 3613-VI державний кадастровий реєстратор, зокрема, формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг, здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні.
Підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 1051 визначено, що державний кадастровий реєстратор є суб`єктом надання адміністративної послуги у сфері Державного земельного кадастру.
Згідно з пунктами 10, 11, 12 Порядку № 1051 відомостями Державного земельного кадастру є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення. Відомості Державного земельного кадастру поділяються на відомості про геодезичну та картографічну основу Державного земельного кадастру, кадастрове зонування земель у межах території України, об`єкти державного земельного кадастру. Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.
Відповідно частини 2 статті 20 Закону № 3613-VI внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру є обов`язковим.
Абзацом 6 частини 1 статті 10 Закону № 3613-VI визначено, що об`єктами Державного земельного кадастру є, зокрема, земельні ділянки.
Частиною 1 статті 15 Закону № 3613-VI та підпунктами 10, 15 пункту 24 Порядку № 1051 передбачено, що до Державного земельного кадастру вносяться відомості про земельні ділянки, зокрема, щодо цільового призначення (категорія земель, вид цільового призначення земельної (ділянки в межах певної категорії земель); інформацію про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку (назва та дата розроблення документації із землеустрою, відомості про її розробників; назва, дата та номер рішення про затвердження документації із землеустрою, найменування органу, що його прийняв, електронні копії відповідних документів).
Підстави та основні вимоги щодо внесення відомостей до Державного земельного кадастру передбачені ст. 21 Закону № 3613-VI, зокрема, частиною другою пунктів а), б) встановлено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо категорії земель та виду цільового призначення в межах певної категорії земель на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки відповідно до комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту.
Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області визнаючи помилковість внесених до Державного земельного кадастру відомостей, безпідставно посилається на неможливість самостійно виправити допущені помилки відповідно через відсутність повноважень та відповідних технічних можливостей формування уточненого кадастрового плану земельної ділянки в електронній (цифровій) формі.
Суд, зауважує, що технічна документація із землеустрою та Державний акті на право постійного користування земельною ділянкою, які були подані державному реєстратору на реєстраціє не містили помилок, помилка була допущена, саме державним реєстратором, щодо зазначення відомостей «категорія земель», зокрема невірно зазначивши землі сільськогосподарського призначення, тоді як в Технічній документації із землеустрою та Державному акті на право постійного користування зазначено для ведення лісового господарства. Будь-яких змін вказані документи не зазнавали.
Пунктом 1 статті 24 Закону № 3613-VI встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Поземельна книга відповідно до ст. 25 вказаного Закону є документом Державного земельного кадастру, який містить відомості про земельну ділянку, зокрема, відповідно до пункту ґ) про цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).
Також частинами 2, 3, 5, 6 статті 25 Закону 3613-VI передбачено, що Поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки, ведеться в паперовій та електронній і цифровій) формі. До Поземельної книги в паперовій формі долучаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до неї. Форма Поземельної книги та порядок її ведення визначаються Порядком ведення Державного земельного кадастру .
Відповідно до статті 26 Закону 3613-VI при відкритті Поземельної книги відомості до неї вносяться на підставі документації, яка подана для державної реєстрації земельної ділянки крім відомостей про власників та користувачів земельної ділянки).
Згідно з пунктами 51, 52 Порядку № 1051 внесення відомостей до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі є внесенням відомостей до Державного земельного кадастру. Також до Поземельної книги в електронній (цифровій) формі додаються електронні копії документів, що є підставою для внесення відомостей до неї.
Державний кадастровий реєстратор, відповідно до пункту 56 Порядку № 1051 несе відповідальність за відповідність відомостей, зазначених у Поземельній книзі, відомостям, зазначеним у документах, що є підставою для їх внесення.
Відповідно до пункту 138 Порядку № 1051 помилками у Державному земельному кадастрі є, зокрема, технічна помилка (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), допущена органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру.
Виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку відповідно до пункту 156 Порядку № 1051 та частини 5 статті 37 Закону № 3613-VI може здійснюватися також на підставі рішення суду.
Пунктом 222 вищевказаного Порядку № 1051 встановлено, що рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до Держгеокадастру або до суду.
Частиною 2 статті 39 Закону № 3613-VI передбачено, що рішення, дії або бездіяльність Державного кадастрового реєстратора можуть бути оскаржені до суду в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 581 від 31.08.2016 року «Про деформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» ліквідовані як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру і Державного агентства земельних ресурсів, в тому числі відділ Держгеокадастру у Васильківському районі.
Згідно із Положенням про Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, затвердженого наказом Держгеокадастру № 603 від 23.12.2021 (у редакції наказу Держгеокадастру № 85 від 08.03.2023) Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - Головне управління) є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане. Головне управління відповідно до покладених на нього завдань, в тому числі, надає адміністративні послуги згідно із законом у відповідній сфері, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку, здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, веде поземельні книги та видає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки спір вирішено на користь суб`єкта владних повноважень, а також за відсутності витрат позивача - суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати (судовий збір) стягненню з відповідача не підлягають.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 251, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Адміністративний позов задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.О. Коренев