Справа № 480/730/24
Суддя: Русанова В.Б.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 р. Справа № 480/730/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Русанової В.Б.,

Суддів: Присяжнюк О.В. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 (головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик) по справі № 480/730/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ), звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 :

грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 4509,72 грн.;

грошову компенсацію за не отриману матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань за 2022, 2023 в сумі 40 816,68 грн.;

грошову допомогу на оздоровлення за 2022 рік в сумі 20 408,34 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позову про протиправність дій відповідача, що полягає у не виплаті грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань та компенсації вартості за неотримане речове майно, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що має право на отримання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно та за не отриману матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 р.

Так, щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у її виплаті з посиланням на окреме доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683, оскільки цим дорученням не регулюються правовідносини щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань 2022 р.

Щодо грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, зазначає, що ні Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", ні Порядок №178, ні Інструкція №232 не скасовують в особливий період обов`язок військової частини сплатити військовослужбовцю при звільненні грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Посилання суду першої інстанції на п. 29 розділу V Інструкції № 232 та висновки відсутності у неї права на грошову компенсацію за не отримане речове майно, оскільки воно не видавалося, вважає помилковим, оскільки наведені судом норми передбачають обмеження на отримання майна, проте жодним чином не позбавляють права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яке встановлено Законом № 2011-ХІІ.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Мельнікова Л.В.

У зв`язку зі смертю судді ОСОБА_2 , на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Бегунц А.О., Присяжнюк О.В.

У зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Бегунца А.О., на підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначений новий склад колегії: головуючий суддя Русанова В.Б., судді Присяжнюк О.В., Калиновський В.А.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2025 в порядку процесуального правонаступництва замінено первісного відповідача по справі № 480/730/24 - Військову частину НОМЕР_2 на Військову частину НОМЕР_1 .

Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Крім того, військовою частиною НОМЕР_1 подано до суду апеляційної інстанції клопотання про залучення в якості співвідповідачів ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо клопотання про залучення співвідповідачів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 3-6 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.

Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Після заміни сторони, залучення другого відповідача розгляд адміністративної справи починається спочатку.

За правилами ч. 7 ст. 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18.

З огляду на викладене, клопотання відповідача про залучення співвідповідачів у справі задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 20.12.2022 до 01.11.2023 проходила військову службу в Збройних Силах України, звільнена з посади стрільця-санітара 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти Військової частина НОМЕР_2 в Збройних Силах України, у запас за підпунктом "г" (у зв`язку з наявністю чоловіка із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи) п.2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що вбачається з наказів Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 20.12.2022 №242., 26.10.2023 № 226-РС.

01.11.2023 р. наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.11.2023 №308 позивача виключено зі списків особового складу .

Під час здавання посади ОСОБА_1 подала до Військової частина НОМЕР_2 рапорт про виплату їй матеріальної допомоги за 2022 та 2023 рік, одноразової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022-2023 рік та грошової компенсації за неотримане речове майно.

Виплата зазначених видів допомоги їй не здійснена.

Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для виплати позивачу, зокрема, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік та грошової компенсації за неотримане речове майно.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII).

Відповідно до ч.ч. 1-2 статті 9 цього Закону, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону № 2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про Збройні Сили України», соціальний і правовий захист військовослужбовців, резервістів, які виконують обов`язки служби у військовому резерві, військовозобов`язаних, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та інших нормативно-правових актів.

Згідно із абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова № 704), відповідно до якої, серед іншого, затвердив тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.

Згідно із п. 2 цієї постанови, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови № 704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (в подальшому - державні органи).

Відповідно до абз. 3 п.п. 1 п. 5 Постанови № 704, керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

На виконання зазначеної постанови Міністерством оборони України прийнято наказ від 07.06.2018 № 260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" (далі - Наказ № 260).

Щодо доводів апелянта про наявність підстав для виплати їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 р.

Так, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань врегульована розділом ХХІV Наказу № 260.

Відповідно до пунктом 1 Розділу ХХІV Наказу № 260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 7 Розділу ХХІV Наказу № 260, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

31.01.2022 Міністерством оборони України з метою організації виконання Закону України Про Державний бюджет України на 2022 рік і забезпечення виконання поставлених перед Збройними Силами України завдань, ефективного та економного використання бюджетних коштів, своєчасної виплати військовослужбовцям і працівникам належних видів грошового забезпечення та заробітної плати, оптимізації витрат на відрядження та нагородження особового складу, прийнято наказ № 30 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік" (далі - Наказ МОУ № 30).

Пунктом 6 Наказу МОУ № 30 передбачено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань слід виплачувати військовослужбовцям, які отримують грошове забезпечення, в розмірі одного окладу за їх військовими званнями.

Виплату матеріальної допомоги військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення здійснювати виключно за наявності таких підстав:

смерть військовослужбовця та/або його дружини (чоловіка), дітей, батьків;

поранення військовослужбовця, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;

у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

порушення стану здоров`я військовослужбовця, перебування його на лікуванні, реабілітації, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії), а саме:

онкологічне захворювання (хірургічне лікування, променева та (або) хіміотерапія);

захворювання на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит B, C;

безперервне перебування на лікуванні, реабілітації або у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (сумарно більше 30 днів поспіль) внаслідок травм, захворювань нервової, серцево-судинної систем, опорно-рухового апарату та інших захворювань органів і систем з тяжким перебігом або наслідками, що потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки (кінцівок), ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування з довготривалим застосуванням дорогих лікарських засобів, які пов`язані з захистом Батьківщини;

сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтерновані в нейтральних державах або визнані безвісно відсутніми.

При цьому у п.5 Наказу МОУ №30 зазначено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2022 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами та рішеннями Міністра оборони України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такої послідовності щодо здійснення виплат:

розрахунки зі звільненими, переведеними до нового місця служби військовослужбовцями та виплати за рішеннями судів, які набрали законної сили;

щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям;

індексація грошового забезпечення;

додаткова винагорода на період дії воєнного стану згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";

грошова допомога для оздоровлення;

інші одноразові обов`язкові додаткові види грошового забезпечення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Таким чином матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Правовий висновок про те, що матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується у разі наявності фонду грошового забезпечення викладено в постановах Верховного Суду від 21 серпня 2019 року, 18 березня 2020 року у справах № 814/238/17, № 810/3476/16.

Судом встановлено, що 01.11.2023 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з рапортом у якому просила, зокрема, виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.

Разом з тим, відповідачем не проведено виплату позивачу вищевказаної матеріальної допомоги. У відзиві на позов відповідач зазначає, що позивачем не наведено жодної з підстав, передбачених розпорядженням Міністра оборони України для виплати бажаних коштів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначив, що перелік підстав, за наявності яких військовослужбовцям у 2023 році надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань, в розмірі місячного грошового забезпечення, передбачений п. 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з, а саме: у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини.

Враховуючи, що позивач не навела підстав, передбачених п. 6 окремого доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з, за яких їй належить виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність дій відповідача у відмові провести виплату матеріальної допомоги в тому числі за 2022 р.

Разом з тим, як вірно звертає увагу апелянт, окреме доручення Міністра оборони України від 01.02.2023 № 2683/з поширює свою дію на правовідносини, що виникли у 2023 р., тоді як позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються також 2022 р.

Водночас, у 2022 р. підстави виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення передбачені наказом Міністерства оборони України від 31.01.2022 № 30 "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2022 рік".

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в 2022 році позивача із рапортом про отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 не зверталася, що вбачається з відповіді Військової частини НОМЕР_1 .

Під час звільнення, 01.11.2023 позивачка подала рапорт на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зокрема за 2022, до якого не надано доказів наявності обставин, що є підставами для проведення такої виплати.

Таких доказів не надано апелянтом і до суду.

Як наслідок, вірним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 р. у розмірі місячного грошового забезпечення.

Щодо права позивача на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в розмірі одного окладу за військовим званням.

Як зазначено вище, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань згідно Наказу № 30 виплачується у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення.

Отже, повноваження щодо визначення розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є дискреційними повноваженнями відповідача, які обмежуються, згідно вимог Порядку №260 фондом грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МОУ.

Так згідно, Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Частиною 2 ст. 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішеннях ЄСПЛ склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (рішення ЄСПЛ у справі Hasan and Chaush v. Bulgaria №30985/96).

Як повідомила Військова частина НОМЕР_1 , виплата допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється військовою частиною з урахуванням залишку коштів за фондом грошового забезпечення.

Беручи до уваги наведене, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено вимоги розділу XXIV Порядку №260, яким врегульовано виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у разі наявності фонду грошового забезпечення.

Адміністративний суд, розглядаючи справу щодо правомірності дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Відтак, суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи те, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, яка виплачується виключно за наявності коштів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо права позивача на отримання грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Згідно з ч.1 ст. 9-1 Закону № 2011-ХІІ речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за не отримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судовим розглядом справи встановлено, що на виконання зазначеної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 за №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за не отримане речове майно (далі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. . Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця; .

Відповідно до п.п. 4, 5 Порядку № 178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації. Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Згідно з п. 4 розділу ІІІ Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна. Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог Порядку № 178. Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку № 178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

З аналізу вищевказаних норм слід дійти висновку про те, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно.

Зазначений висновок суду відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 29.08.2019 року у справі № 2040/7697/18 та від 30.07.2020 у справі № 820/5767/17.

Колегією суддів встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_2 на ім`я позивача складено довідку-розрахунок від 29.01.2024 про неотримане речове забезпечення речової служби солдата ОСОБА_1 в розмірі 4509,72 грн. (1000,02*2+169,92*3+94,98*4+810*2). (а.с.7)

Проте , зазначену компенсацію Військовою частиною НОМЕР_2 виплачено не було.

Відповідно до статті 2 Закону № 2011-ХІІ ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

Законодавством України передбачено право вибору військовослужбовця, який звільняється зі Збройних Сил України, - отримати речове майно в натурі або грошову компенсацію за нього.

Зазначене право не може бути обмежено, скасовано або змінено відповідачем на власний розсуд без передбачених законом підстав.

Оскільки на день підписання наказу про звільнення позивача зі служби та зняття з усіх видів забезпечення остання мала передбачене законодавством право на отримання при звільненні зі служби грошової компенсації замість не отриманого речового майна, то наявні підстави для стягнення з відповідача грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 4509,72 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що позивач не має права на таку компенсацію з огляду на п. 29 розд. V Інструкції № 232.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 Інструкції № 232 ця Інструкція визначає завдання, організацію та порядок речового забезпечення військовослужбовців, які проходять військову службу в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), курсантів, військовозобов`язаних, призваних на навчальні та спеціальні збори, резервістів, мобілізованих, студентів цивільних навчальних закладів, які направляються на навчальні збори (далі - військовослужбовці), в той час, як Порядком № 178 визначається саме механізм виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Пунктом 4 розд. ІІІ Інструкції № 232 передбачено, що військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Отже, п. 29 розділу V Інструкції № 232 передбачає лише обмеження права військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період під час звільнення на отримання речового майна, яке не було отримане під час проходження служби, проте жодним чином не позбавляє їх права на отримання компенсації за неотримане речове майно, право на яку вони мають у відповідності до Закону № 2011-ХІІ.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги, що п. 29 розд. V Інструкції № 232 не може бути підставою для відмови у виплаті позивачу грошової компенсації за неотримане під час проходження служби речове майно.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 820/3719/17.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно дослідив обставини справи в цій частині та неправильно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим помилково дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Враховуючи, що позивачем не оскаржується судове рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо виплати грошової компенсації за не отриману матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 р., грошової допомоги на оздоровлення за 2022 р., тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Згідно з частинами 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 4509,72 грн та стягнення на її користь такої компенсації з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання Військової частини НОМЕР_1 про залучення співвідповідачів у справі - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 по справі № 480/730/24 - скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 4509,72 грн. та стягнення з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 4509,72 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно в сумі 4509,72 грн.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 4509,72 грн (чотири тисячі п`ятсот дев`ять гривень 72 копійки).

В іншій частині рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2024 по справі № 480/730/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.Б. Русанова
Судді О.В. Присяжнюк В.А. Калиновський