Справа № 480/9576/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 р. Справа № 480/9576/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.03.2025, головуючий суддя І інстанції: С.В. Воловик, м. Суми по справі № 480/9576/24

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа Військова частина НОМЕР_1

про стягнення інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути з відповідача на користь позивача, у зв`язку з несвоєчасною виплатою одноразової грошової допомоги, 25 218,17 грн. інфляційних нарахувань та 3% річних в розмірі 10 961,88 грн., а всього - 36 180,05 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 задоволено позов.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 25 216, 18 грн. та 3% річних в розмірі 10 906,88 грн.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Доводи апелянта обґрунтовані тим, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення одноразової грошової допомоги. При цьому, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості.

Вказує, що передбачена ст. 625 ЦК відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Зокрема, дія ст. 625 ЦК України не поширюється на трудові правовідносини (з приводу заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва тощо), сімейні правовідносини, а також не поширюється і на публічно-правові (адміністративно-правові) правовідносини.

Крім того, зазначає, що статтею 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Зі змісту частини третьої статті Закону № 1282-ХІІ випливає, що в переліку виплат, що підлягають індексації, одноразова грошова допомога, яка підлягає виплаті відповідно до статті 16 Закону № 2011-XII, не передбачена. Разом з тим, частиною другою статті 2 Закону № 1282-ХІІ передбачено, що Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті. Так, з метою реалізації положень Закону № 1282-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок № 1078. З аналізу пункту 2 Порядку № 1078 вбачається, що Кабінет Міністрів України також не включив суми одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Законом № 1282-ХІІ, до переліку виплат, які підлягають індексації.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 28.07.2022 на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24 лютого 2022 року № 69/2022 ОСОБА_1 був призваний у Збройні Сили України, проходив військову службу у різних військових частинах.

На підставі довідки військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2023 № 4493 за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу військової частини НОМЕР_1 , внаслідок танкового та артилерійського обстрілу в районі населеного пункту Площанка Луганської області позивач отримав мінно-вибухову травму, вогнепальний перелом обох кісток правої гомілки в нижній третині, множинні вогнепальні осколкові поранення нижніх кінцівок та задньої поверхні лівого плеча, гострий компартмент синдром III-IV ст., гостре ушкодження нирок.

Відповідно до довідки Військово-лікарської комісії військової частини НОМЕР_2 від 03.06.2023 № 657 поранення позивача пов`язане з захистом Батьківщини.

На підставі акту огляду медико-соціальною експертною комісією позивачу встановлено III групу інвалідності.

У зв`язку із встановленням III групи інвалідності позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, до якої додав усі необхідні документи. За результатами розгляду наданих документів командування військової частини НОМЕР_1 дійшло висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01 січня 2023 року, у зв`язку з чим 10.08.2023 відповідно до п. 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, подало директору Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати йому одноразової грошової допомоги, однак рішення за поданими документами не було прийняте.

На звернення до Міністерства оборони України зі скаргою щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності листом від 07.11.2023 відповідач надав відповідь, згідно з якою рішення за його документами Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги, не прийняла через завантаження цього напрямку роботи, та рекомендував зачекати на прийняття відповідного рішення.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо нерозгляду наданих документів щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги позивачу та неприйняттям відповідного рішення, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду. Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 480/13195/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у місячний строк після надходження від командира військової частини НОМЕР_1 висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та доданих до нього документів одного з рішень, визначених абзацом другим пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 та зобов`язано Міністерство оборони України за результатами розгляду висновку командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та доданих до нього документів прийняти одне із рішень, визначених абзацом другим пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.

27 березня 2024 Міністерством оборони України здійснено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 671 000, 00 грн.

Відтак, позивач вважає, що Міністерство оборони України прострочило виконання грошового зобов`язання, тому зобов`язане сплатити, а позивач відповідно має право вимагати виконання сплати, проіндексованої суми заборгованості за весь час прострочення (11 вересня 2023 року по 27 березня 2024 року) та трьох процентів річних від простроченої суми, у зв`язку з чим звернувся до адміністративного суду із вказаним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Відповідно до положень ч.3 ст. 11 та ч.1 ст. 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 ЦК України.

Грошовим зобов`язанням, за змістом статей 524, 533-535 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

За ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Системний аналіз вказаних норм права свідчить, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц та Верховним Судом у постановах від 15.07.2020 у справі № 335/6976/19, від 16.09.2020 у справі № 335/6979/19, від 27.10.2022 у справі № 280/6352/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2023 у справі № 686/7081/21 вирішувала питання про те, чи можуть бути застосовані приписи статті 625 ЦК України до правовідносин, які виникають унаслідок порушення державою обов`язку з виплати відшкодування шкоди у визначеному в чинному рішенні суду розмірі, а саме у разі несвоєчасного виконання такого рішення і дійшла висновку, що за змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Судове рішення про стягнення таких коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України).

У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (ч.1 ст. 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3% річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

Інфляційні втрати та три відсотки річних за прострочення виконання судового рішення можуть бути заявлені до стягнення з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (ч.4 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень») включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Наведений висновок суду узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19.

У справі, що розглядається, на думку позивача, спір виник стосовно стягнення на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з порушенням строків виплати одноразової грошової допомоги, яка була виплачена на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/13195/23.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку Міністерство оборони України не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України, тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. У даному випадку підлягають застосуванню спеціальні норми законодавства.

Так, спеціальним законом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-ХІІ).

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно з п. 4 ч.2 ст. 16 Закону України № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Частиною шостою статті 16-3 Закону України № 2011-ХІІ встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Відповідно до ч. 10 вказаної статті порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Задля виконання положень Закону України № 2011-ХІІ Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 25 грудня 2013 р. № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві" (далі - Порядок № 975).

Так, п. 23 Порядку № 975 встановлено, що керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.

Строки подання рішення розпорядника бюджетних коштів уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги, а також строки видання наказу про виплату уповноваженим органом одноразової грошової допомоги встановлюються міністерствами та державними органами.

Під час воєнного стану рішення про призначення одноразової грошової допомоги приймається розпорядником бюджетних коштів протягом трьох місяців з дня отримання всіх необхідних документів.

Відповідно до п. 24. та п. 26 Порядку № 975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначеній одержувачем виплати. Фінансування витрат, пов`язаних з виплатою одноразової грошової допомоги, здійснюється відповідно до статті 23 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.

Приписом п. 30 Порядку № 975 передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги здійснюються в порядку черговості відповідно до дати надходження документів до розпорядника бюджетних коштів, який приймає рішення про призначення допомоги (крім осіб з інвалідністю I групи, виплата яким здійснюється позачергово).

Як вбачається з позовної заяви, на звернення до Міністерства оборони України зі скаргою щодо невиплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності листом від 07.11.2023 відповідач надав відповідь, згідно з якою рішення за його документами Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги, не прийняла через завантаження цього напрямку роботи, та рекомендував зачекати на прийняття відповідного рішення.

Не погодившись із бездіяльністю відповідача щодо нерозгляду наданих документів щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги позивачу та неприйняттям відповідного рішення, ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду. Так, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 480/13195/23 позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа військова частина НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо неприйняття Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у місячний строк після надходження від командира військової частини НОМЕР_1 висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та доданих до нього документів одного з рішень, визначених абзацом другим пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 та зобов`язано Міністерство оборони України за результатами розгляду висновку командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та доданих до нього документів прийняти одне із рішень, визначених абзацом другим пункту 13 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975.

27 березня 2024 Міністерством оборони України здійснено виплату одноразової грошової допомоги в розмірі 671 000, 00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки з АТ "ПриватБанк" від 17.10.2024 № HQPOPIN34B40R81T (а.с. 14).

Апеляційний суд враховує, що у постанові від 09 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19, стосовно моменту, з якого можуть застосовуватися приписи статті 625 ЦК України до юридичних наслідків прострочення виконання боржником (зокрема, державою) підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання в порядку Закону № 4901-VI, Велика Палата Верховного Суду вказала, що прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: 1) стягувач подав до органу ДКС України заяву про виконання рішення суду про стягнення з держави коштів разом із документами та відомостями, необхідними для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; 2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема, державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Колегія суддів встановила, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 03.07.2024 року у справі № 480/13195/23 не є рішеннями суду про стягнення коштів з державного органу, а отже й докази звернення позивача до відповідача із заявою про виконання цих рішень суду у справі № 480/13195/23 у матеріалах справи відсутні.

Крім того, як було зазначено вище, відповідачем було виконано рішення Сумського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 року по справі № 480/13195/23 до ухвалення постанови Другого апеляційного адміністративного суду та набрання законної сили вказаного рішення. З аналізу наведеного, колегія суддів зауважує, що відповідачем виконано рішення до подання позивачем заяви про виконання рішення в примусовому порядку, тому відповідачем не було порушено трьохмісячного строку на виконання рішення суду.

За частиною першою статті 5 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Враховуючи відсутність вищевикладених умов, апеляційний суд не вбачає можливості для застосування у спірному випадку наслідків, передбачених приписами ст. 625 ЦК України та ст. 5 Закону № 4901-VI.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних від простроченої суми виплати, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про їх задоволення.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з ухваленням постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 317, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 по справі № 480/9576/24 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц