Справа № 620/4694/25
Суддя: Марія ДУБІНА
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року Чернігів Справа № 620/4694/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі судді Дубіної М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

22.04.2025 ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом (зареєстрований у суді 24.04.2025), у якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 13 протоколу засідання від 28.02.2025 № 12/в про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити їй та ОСОБА_2 передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № № 2011-XII) одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України, молодшого сержанта ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проходження військової служби, у 500-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2024.

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначає, що оспорюване рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 13 протоколу засідання від 28.02.2025 № 12/в про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки ОСОБА_7 помер за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ; смерть настала внаслідок набряку легенів та нерівномірного кровонасичення міокарду та його смерть не пов`язана з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсилогічного сп`яніння та не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження або наслідком дій з боку третіх осіб, тому вона та її неповнолітній син мають право на передбачену статтею 16 Закону №2011-XII одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України, молодшого сержанта ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проходження військової служби, у 500-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2024.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Дубіної М.М. від 25.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечуючи проти заявлених позовних вимог, з посиланням на положення підпункту «б» пункту 1 статті 16-4 Закону № 2011-ХІІ, вказує на відсутність у позивачки права на призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, оскільки смерть її чоловіка внаслідок набряку легенів, нерівномірного кровонаповнення міокарду, алкогольної кардіоміопатії, що є підставою для нездійснення призначення і виплата одноразової грошової допомоги.

Суд, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, встановив наступне.

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 26.01.2023 серії НОМЕР_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є спільною дитиною ОСОБА_7 батько та ОСОБА_1 мати, що підтверджується свідоцтвом про народження від 19.09.2023 серії НОМЕР_2 .

Згідно із свідоцтвом про смерть від 24.07.2024 серії НОМЕР_3 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: село Мирне, Покровський район, Донецька область.

На момент смерті ОСОБА_7 проходив військову службу у Збройних Силах України. Згідно із довідкою від 01.06.2022 № 33, виданою Військовою частиною НОМЕР_4 , (додаток) молодший сержант ОСОБА_7 з 03.05.2022 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_4 .

Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 20.09.2024 № 280 молодшого сержанта ОСОБА_7 , командира відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку військової частини НОМЕР_4 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_2 , від набряку легенів нерівномірного кровонаповнення міокарду, аномальна кардіоміопатія, виключено з 17.07.2024 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_4 та всіх видів забезпечення…Смерть пов`язана із проходженням військової служби, під час виконання обов`язків військової служби ( пункт 5.2. витягу з наказу).

Відповідно до витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 14.10.2024 № 7391, захворювання молодшого сержанта ОСОБА_7 , 1989 року народження: «Набряк легенів. Нерівномірне кровонаповнення міокарду. Алкогольна кардіоміопатія», яке стало причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу частини від 20.09.2024 № 280, лікарським свідоцтвом про смерть від 17.07.2024 № 118, яке видане КЗ «Донецьким обласним бюро судово-медичної експертизи Добропільським відділенням», свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 24.07.2024 Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції військово-обліковими документами - ЗАХВОРЮВАННЯ, ЯКЕ ПРИЗВЕЛО ДО СМЕРТІ, ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.

Згідно із пунктом 13 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2025 № 12/в, зокрема дружині ОСОБА_1 та сину ОСОБА_2 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Також у цьому пункті витягу з протоколу зазначено: відповідно до акта службового розслідування військової частини НОМЕР_4 від 07.08.2024 смерть ОСОБА_7 , настала в місці розташування підрозділу; згідно з висновком експерта Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи від 04.09.2024 № 117 під час проведення судово - токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,91%; відповідно до статті 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпивання алкогольних напоїв військовослужбовцями на території військових частин, військових об`єктів або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані є адміністративним правопорушенням; згідно зі статтею 16-4 Закону № 2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення адміністративного правопорушення.

Також судом встановлено, що в лікарському свідоцтві про смерть від 17.07.2024 № 118, причиною смерті ОСОБА_7 вказано: алкогольна кардіоміопатія».

Згідно із витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (з основної діяльності) від 13.08.2024 № 80 смерть молодшого сержанта ОСОБА_7 , який помер вночі ІНФОРМАЦІЯ_2 , в місці проживання військовослужбовця по АДРЕСА_1 відбулась внаслідок погіршення стану здоров`я внаслідок захворювання набряк легенів, нерівномірне кровонасичення міокарду. Також службовим розслідуванням встановлено, що смерть ОСОБА_7 настала під час проходження військової служби та не пов`язана з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсилогічного сп`яніння та не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження або наслідком дій з боку третіх осіб.

Окрім того, у висновку експерта № 117 (час проведення з 17.07.2024 по 24.09.2024), проведеної експертом Ю.М. Сидюком на підставі постанови слідчого СВ ВП №1 Покровського РУП ГУНП в Донецькій області Малишевої Я.І. від 16.07.2024 в межах ЄРДР 0000, зазначено наступне: СУДОВО-МЕДИЧНИЙ ДІАГНОЗ: ОСНОВНИЙ: Алкогольна кардіоміопатія, алкогольний гепатит; УСКЛАДНЕННЯ: нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів з переважним повнокровієм, ділянки ішемії міокарду, набряк головного мозку, набряк та емфізема легенів; СУПУТНІ: алкогольна інтоксикація ( акт № 12052 від 14.08.2024 в крові 0,91% етилового спирта), індуративний панкреатит.

У розділі «Висновки» цієї експертизи зазначено таке: «На підставі судово-медичної експертизи трупа гр-на ОСОБА_7 1989 р.н,, у відповідь на поставлені питання приходжу до наступних висновків: -, -, Смерть гр- на ОСОБА_7 настала внаслідок сукупності наявних захворювань кардіоміопатія та гепатит алкогольного генезу. На що вказують нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів з переважним повнокровієм, виявлені патологічні зміни гістологічно- в м`язі серця та печінці, підшлушковій залозі ( жировий гепатоз, паренхіматозна дистрофія міокарду, жирове переродження підшлункової залози). Враховуючи ступінь розвитку ранніх трупних явищ можливо стверджувати, що смерть гр. ОСОБА_7 за 24-36 годин до судовомедичного дослідження його трупа; -, Не знайдено тілесних ушкоджень при судово-медичній експертизі трупа гр-на ОСОБА_7 ; - при судово-токсикологічному дослідженні крові виявлено 0,91 % етилового спирту (акт від 14.08.2024 № 12052) Ця концентрація алкоголю в крові за життя відповідає легкому алкогольному сп`янінню. Не виявлені метиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутіловий, бутіловий, ізоаміловий, аміловий спирти; похідні: барбітурової кислоти, фенотіазину, 1,4-бенздіазепіну, піразолону; морфін, кодеїн, метадон, ефедрин, амфетамін, метамфетамін, дімедрол, трамадол, амітриптилін, клозапін.

За результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000339 від 16.07.2024 за фактом смерті військовослужбовця військової частини НОМЕР_4 було встановлено, що ОСОБА_7 помер за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 ; смерть настала внаслідок набряку легенів та нерівномірного кровонасичення міокарду; будь-яких насильницьких дій, які б могли спричинити смерть останнього не виявлено, також у побуті покійного не мало місце жорстокого поводження з ним, шантажу, примусу до протиправних дій, систематичного приниження його людської гідності. У зв`язку із відсутністю в діяннях події будь-якого кримінального правопорушення, з урахуванням статті 110 та пункту 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, постановою слідчого від 29.08.2024 вказане кримінальне провадження було закрито.

ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , вважаючи протиправним рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 13 протоколу засідання від 28.02.2025 № 12/в про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до суду з цим позовом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз цієї норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.

Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій або не вчинення їх у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій (бездіяльності) та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.

За змістом статей 17, 65 Основного Закону України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції, тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення; щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей частиною п`ятою статті 17 Конституції України встановлено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними у статті 46 Основного Закону України.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював низку юридичних позицій, згідно із якими: «З урахуванням встановленого Конституцією України функціонального призначення Збройних Сил України, в умовах триваючої збройної агресії Російської Федерації проти України законодавче регулювання порядку реалізації права на соціальний захист, гарантованого частиною першою статті 46 Конституції України, має здійснюватися у системному взаємозв`язку з вимогами щодо посиленого соціального захисту військовослужбовців у розумінні частини п`ятої статті 17 Основного Закону України»; «припис частини п`ятої статті 17 Конституції України чітко покладає на державу конституційний обов`язок щодо створення системи посиленої соціальної підтримки військовослужбовців і членів їхніх сімей»; «виконання державою конституційного обов`язку щодо забезпечення посиленого соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних або резервістів покликане не тільки забезпечити соціальний захист кожного з них індивідуально, а й сприяти виконанню громадянами України обов`язку щодо захисту Вітчизни - України, її суверенітету, незалежності та територіальної цілісності»; «заходи в сфері оборони держави мають бути своєчасними, послідовними та комплексними, оскільки від їх ефективного запровадження залежить стан обороноздатності України» [абзаци четвертий - сьомий підпункту 5.1 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України (Другий сенат) від 06.04.2022 № 1-р(II)/2022].

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України від 25.02.1993 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII), який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За приписами статті 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві.

Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Тобто, на Державу покладається конституційний обов`язок посиленого соціального захисту військовослужбовців і членів їхніх сімей.

У постанові від 29 червня 2022 року у справі № 640/6477/19 Верховним Судом зазначено: «Системний аналіз положень Закону №2011-XII, Порядку №975, статті 58 Конституції України, з урахуванням Рішень Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 13 травня 1997 року № 1-зп, та встановлених судами обставин справи, дають підстави колегії суддів для висновку, що призначення і виплата позивачам спірної грошової допомоги, в тому числі й вирішення питань стосовно обчислення її розміру, необхідно здійснювати в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто станом на дату, що зазначена у свідоцтві про смерть [……], а не на день прийняття відповідачем спірного рішення.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - це гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 2 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;

Відповідно до статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.

Відповідно до пункту 4 статті 16-1 Закону №2011-XII до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать:

діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;

вдова (вдівець);

батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті);

внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли);

жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;

утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"..

Статтею 16-2 Закону №2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (другий абзац пункту «а»).

Згідно з частинами першою, шостою, дев`ятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ Одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, за відсутності особистого розпорядження призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.

Водночас статтею 16-4 Закону №2011-ХІІ визначені випадки, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються - якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (пункт 10 статті16-3 Закону №2011-ХІІ).

Так, на виконання Закону №2011-XII Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25.12.2013 (далі - Порядок №975, тут і далі- у редакції, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Цей Порядок визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).

Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, є дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Перелік документів необхідних для призначення одноразової грошової допомоги визначений у пункту 20 Порядку №975.

Пунктом 23 Порядку № 975 визначено, що керівник уповноваженого органу після визначення переліку осіб, зазначених у пунктах 8 і 9 цього Порядку, які мають право на одержання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), подає у 15-денний строк з дня реєстрації документів, передбачених пунктами 20 і 21 цього Порядку, розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого обов`язково додаються документи, зазначені в пунктах 20 і 21 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження від уповноваженого органу висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та документів, зазначених у пунктах 20 і 21 цього Порядку, приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення зазначених документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують підтвердження обставин, зазначених у документах, чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявнику з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.

Доопрацювання документів здійснюється у порядку, визначеному абзацом другим цього пункту, а після надходження додаткових документів приймається рішення про призначення одноразової грошової допомоги в порядку черговості відповідно до дати надходження заяви до розпорядника бюджетних коштів або про відмову в її призначенні.

Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку (пункт 25 Порядку № 975).

До того ж, згідно із пунктом 29 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:

вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;

вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;

навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Порядку право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи за рішенням суду, яке набрало законної сили.

У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

Відмовляючи позивачці та її неповнолітній дитині у призначенні одноразової грошової допомоги, комісія Міністерства оборони України, посилаючись на положення статті 16-4 Закону №2011-ХІІ зазначила, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть) військовослужбовця є наслідком вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення.

При цьому, як видно з пункту 13 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2025 № 12/в, відповідач, відмовляючи дружині ОСОБА_1 та сину ОСОБА_2 у призначенні одноразової грошової допомоги посилається на те, що згідно з висновком експерта Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи від 04.09.2024 № 117 під час проведення судово - токсикологічного дослідження в крові ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в концентрації 0,91%.

Надаючи оцінку такій відмові, суд наголошує, що за змістом частини першої статті 16-4 Закону №2011-ХІІ та пункту 29 Порядку № 975, зазначена допомога не призначається з підстав, наведених цими нормами, лише у випадку, якщо смерть військовослужбовця є наслідком його перебування у стані алкогольного сп`яніння, а саме вчинення ним певних активних дій у стані алкогольного сп`яніння, які безпосередньо призвели до смерті (загибелі) або вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення, підставою для непризначення якої зазначено відповідачем в оспорюваному рішенні.

Водночас у справі, яка розглядається судом достеменно встановлено відсутність вчинення ОСОБА_7 кримінального або адміністративного правопорушення, якими б обумовлювалась його смерть, що свідчить про протиправність оспорюваного рішення відповідача через невідповідність його критеріям, визначним у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

До того ж, сам факт перебування військовослужбовця у стані алкогольного сп`яніння на час настання смерті не визначається вказаними нормами права як підстава для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 640/6477/19 від 29.06.2022 року.

Таким чином, в такому випадку необхідно встановити причинно-наслідковий зв`язок між станом сп`яніння військовослужбовця та його смертю (загибеллю).

Так, згідно із витягу з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 14.10.2024 № 7391, захворювання молодшого сержанта ОСОБА_7 , 1989 року народження: «Набряк легенів. Нерівномірне кровонаповнення міокарду. Алкогольна кардіоміопатія», яке стало причиною смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) про виключення зі списків особового складу частини від 20.09.2024 № 280, лікарським свідоцтвом про смерть від 17.07.2024 № 118, яке видане КЗ «Донецьким обласним бюро судово-медичної експертизи Добропільським відділенням», свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , яке видане 24.07.2024 Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції військово-обліковими документами - ЗАХВОРЮВАННЯ, ЯКЕ ПРИЗВЕЛО ДО СМЕРТІ, ТА ПРИЧИНА СМЕРТІ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНІ З ПРОХОДЖЕННЯМ ВІЙСЬКОВОЇ СЛУЖБИ.

Відтак, з медичних документів не вбачається, що смерть ОСОБА_7 сталася з причини перебування його у стані алкогольного сп`яніння, оскільки причиною його смерті стало ускладнення: нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів з переважним повнокровієм, ділянки ішемії міокарду, набряк головного мозку, набряк та емфізема легенів із супутнім: легкою алкогольною інтоксикацією.

Відповідач натомість у спірному рішенні не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою позивача (у тому числі, перебуванням його у стані алкогольного сп`яніння) та його загибеллю. До того ж, як було зазначено вище, послався на іншу підставу для нездійснення призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а саме вчинення ОСОБА_7 кримінального або адміністративного правопорушення, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), позаяк на час прийняття оспорюваного рішення було завершено відповідне службове розслідування та закрити кримінальне провадження, за наслідками яких було констатовано відсутність кримінального або адміністративного правопорушення.

Таким чином, відмова у призначенні одноразової грошової допомоги позивачці та її неповнолітньому сину у зв`язку зі смертю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 із підстави, зазначеної у оспорюваному рішенні, є протиправною у зав`язку із чим це рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 13 протоколу засідання від 28.02.2025 № 12/в у відповідній частині, що стосується позивачки та її неповнолітнього сину підлягає скасуванню.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача щодо посилання на правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 18.03.2024 у справ № 120/19997/21, оскільки він не релевантний до спору, який виник у цій справі через неподібність обставин.

Щодо зобов`язальної частини позовних вимог, суд вважає за необхідне вказати на таке.

Згідно позиції Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року у справі № 826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною четвертою якої визначене, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Повертаючись до спору, який винник у цій справі, суд наголошує, що суб`єкт владних повноважень у спірних взаємовідносинах здійснив реалізацію дискреційних повноважень шляхом відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, без наявності на це правових підстав, про що було вище зазначено судом.

Таким чином, оскільки суд вважає, що відповідач, діяв поза межами наданих повноважень та реалізації дискреційних функцій, тому позовні вимоги до Міністерства оборони України про зобов`язання призначити і виплатити позивачці та ОСОБА_2 передбачену статтею 16 Закону № 2011-ХІІ одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю військовослужбовця Збройних Сил України, молодшого сержанта ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 під час проходження військової служби, є такими, що підлягають задоволенню.

Водночас не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання відповідача призначити і виплатити позивачці та ОСОБА_2 таку одноразову грошову допомогу, передбачену статтею 16 Закону № 2011-ХІІ у конкретному розмірі, оскільки в силу частини першої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою або заявою їх законних представників, та як встановлено судом за такою одноразової грошовою допомогою звертались окрім позивачки, батьки померлого ОСОБА_7 та ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої дитини від першого шлюбу.

Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.

Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не бачив необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тож, беручи до уваги встановлені у справі обставини та норми, якими врегульовані спірні правовідносини, з урахуванням висновків Верховного Суду, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд, враховуючи надану йому дискрецію, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у визначений судом спосіб, а саме, шляхом: визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 13 протоколу засідання від 28.02.2025 № 12/в в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язання Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передбачену статтею 16 Закону № 2011-XII одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю ОСОБА_7 , що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження ним військової служби у розмірі, визначеному пунктом «а» частини першої статті 16-2 цього ж Закону. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл відповідно до пункту 5 частини першої статті 244 КАС України між сторонами судових витрат, суд виходить з того, що відповідно до частини п`ятої статті 139 цього Кодексу якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України від 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір».

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення сторонами судових витрат, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат та компенсації судових витрат за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, відсутні.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково у визначений судом спосіб.

Визнання протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 13 протоколу засідання від 28.02.2025 № 12/в в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця Збройних Сил України ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити і виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передбачену статтею 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю ОСОБА_7 , що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження ним військової служби у розмірі, визначеному пунктом «а» частини першої статті 16-2 цього ж Закону.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Відповідач - Міністерства оборони України (місцезнаходження юридичної особи: проспект Повітряних Сил, 6, м. Київ, 03168; унікальний ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 00034022).

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (місцезнаходження за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_6 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) ( АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ; АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_8 ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору - ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ; АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 ).

Суддя Марія ДУБІНА