Справа № 160/20404/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/20404/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року

у адміністративній справі № 160/20404/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 , а саме, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, яке оформлене протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.07.2024 року №49 та зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2024 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду заяви, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні. Одночасно, цим же рішенням суду першої інстанції відмовлено у задоволені вимог позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 з підстав його незаконності і необґрунтованості, що обумовлено неповним дослідженням та з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не належної оцінки доказам по справі та порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача та ухвалити інше рішення про відмову у задоволенні заявлених у цій справі вимог у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на законність рішення суду першої інстанції, оскільки як зазначено судом оформлена протоколом №49 від 16.07.2024 відмова у наданні відстрочки не містить обґрунтованої підстави для його прийняття, з посиланням на норму чинного законодавства, яка б підтверджувала правомірність даного рішення. Вважає безпідставними міркування відповідача про те, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено всі обставини справи та не взято до уваги мирову угоду між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_2 , яка на переконання відповідача винесена з порушенням норм матеріального права, а на спростування доводів апеляційної скарги позивач зауважує, що відповідачу були надані усі докази того, що мати дитини не виконує свої обов`язки по вихованню та утриманню дитини, якими підтверджується є факт виїзду матері закордон та розірвання шлюбу між позивачем та його колишньою дружиною, а також проживання позивача разом з дитиною без матері дитини (колишньої дружини позивача). Окремо позивач звертає увагу на те, що йому, як батьку, що самостійно виховує дитину віком до 18 років, раніше вже надавалась відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, але після його звернення до ІНФОРМАЦІЯ_4 за продовженням строку дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, як батьку що самостійно виховує дитину віком до 18 років, йому 17.07.2024 було надано повідомлення №1332 ІНФОРМАЦІЯ_5 в якому зазначено про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а в оформленому протоколі №49 від 16.07.2024 комісії про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, причиною відмови вказано відсутність підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини з посиланням на те, що норма ст.23 абз.4 ч,1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачає самостійне виховання та утримання дитини за затвердженою судом мировою угодою. Просить відмовити у задоволені апеляційної скарги відповідача та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, правильність їх оцінки та застосування до них норм матеріального права, а також питання дотримання судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та для скасування рішення суду першої інстанції виходячи з нижченаведеного

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є військовозобов`язаним, учасником бойових дій та перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 , який 11.07.2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про надання відстрочки від призову під час мобілізації та підтверджуючі документи на підставі п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

У відповідь на звернення позивача, відповідачем надано відповідь у вигляді повідомлення від 17.07.2024 року №1332 за підписом голови комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що за результатом розгляду заяви та підтверджувальних документів щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», протоколом від 16.07.2024 року №49 комісією ухвалено рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, а відповідно, позивач підлягає призову на військову службу під час моблілізації, на особливий період на загальних підставах. Причиною відмови зазначено «відсутнє підтвердження факту самостійного виховання та утримання дитини, виходячи з того, що норма ст.23 абз.4 ч.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачає самостійне виховання та утримання дитини за мировою угодою затвердженою судом».

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції керувався положеннями: ч.2 ст.19, ст.65, п.20 ч.1 ст.106 Конституції України; ч.1 ч.2 ч.3 ч.5 ст.1, ч.1 ч.14 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII); затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»; Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 про оголошення та проведення загальної мобілізації і Указів Президента від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024 про продовження строку дії воєнного стану; п.4 ч.1, ч.7 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №3543-XII); пунктами 56, 57, 58, 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 560), на підставі аналізу яких суд обґрунтовано наголосив на тому, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та в особливий період, у тому числі в період дії воєнного стану, які надаються в установленому порядку, а рішення про надання або відмову у наданні відстрочки оформляється протоколом.

Як встановлено судом, позивачем 11.07.2024 подавалася до відповідача заява про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в якій він просив розглянути та оформити у порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 №560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, до якої додано відповідний пакет документів, зокрема ухвалу Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.11.2023 у справі №213/4402/23, якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 та підтверджено, що ОСОБА_1 буде самостійно займатися вихованням дитини та матеріально її утримувати до її повноліття, а також додано документи, які підтверджують виїзд ОСОБА_2 закордон на невизначений строк.

Тобто, позивачем дотримано процедуру подання заяви та підтверджуючих документів до уповноваженого районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а додані до заяви від 11.07.2024 року документи підтверджували право позивача на отримання відстрочки від призову під час мобілізації на підставі пункту 4 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як батько, який самостійно виховує неповнолітню дитину, однак відповідачем такі документи розглянуті неналежним чином.

Оскільки, оформлене протоколом №49 від 16.07.2024 рішення відповідача про відмову у наданні відстрочки не містить обґрунтованої підстави для його прийняття, з посиланням на норму чинного законодавства, яка б підтверджувала правомірність даного рішення суд першої інстанції правильного у даному випадку наголосив на тому, що за загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як акту правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення відповідним органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття, і невиконання відповідачем законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акту індивідуальної дії вказує на його протиправність.

Виходячи з заявлених у цій справі позивачем вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що проявлена внаслідок неналежного розгляду заяви про надання відстрочки від призову розглянута та ухвалення комісією відповідача рішення про відмову у наданні відстрочки, оформленого протоколом №49 від 16.07.2024,та встановлених у цій справі фактичних обставин - суд першої інстанції з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України обґрунтовано визнав за можливе вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні відстрочки ОСОБА_1 , оформлене протоколом №49 від 16.07.2024 та скасувати його.

І колегія суддів у повному обсязі погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки рішення відповідача у цій справі, як суб`єкта владних повноважень, має бути обґрунтованим, зрозумілим та логічним, тобто, має ґрунтуватися на чинному законодавстві та фактах, що мають відношення до конкретної ситуації, а не на трактуванні чинного, не оскарженого, не скасованого судового рішення та на власному розумінні норм матеріального права, у тому числі і Сімейного кодексу України.

Погоджується колегія суддів також з обраним у цій справі судом першої інстанції способом захисту прав позивача, яким з огляду на положення ч.2 ст.5 КАС України і ст.13 №3543-XII Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Рекомендацій Ради Європи № R(80)2, суд правильно визначив, як зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути заяву позивача від 11.07.2024 щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та прийняти відповідне рішення за результатом розгляду заяви, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні. Таке рішення на переконання колегії суддів повністю узгоджується з принципом розподілу на законодавчому рівні повноважень адміністративного суду та територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, саме які наділені повноваженнями у встановлений законодавчій спосіб ухвалити рішення про надання чи про відмову у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та видати довідку про надання відстрочки.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції та без задоволення вимог апеляційної скарги відповідача.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов