Справа № 640/4284/21
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року м. Київ №640/4284/21

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши адміністративну справу в порядку письмового провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог вказується, що бездіяльність відповідача щодо списання безнадійного податкового боргу є протиправною, оскільки вказаний борг виник у період з 30 квітня 2014 року по 30 січня 2015 року, а тому, враховуючи імперативні норми п. 102.4 ст. 102 ПК України, є безнадійним та не підлягає стягненню. Позивач наголошує, що списання безнадійного податкового боргу, стосовно якого минув строк давності у 1095 днів, здійснюється контролюючим органом самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу, з урахуванням чого просить суд позовні вимоги задовольнити.

Відповідач надав суду відзив, в якому заперечує проти задоволення позову та зазначає, що, згідно з п.38.2 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень та п.102.1 ст.102 ПКУ, до позивача неможливо застосувати списання податкового боргу за строками давності (1095 днів), а тому просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач також направив до суду відповідь на відзив, у якому навів доводи, аналогічні аргументам, викладеним у позовній заяві.

Також, від відповідача разом з відзивом на позовну заяву надійшло до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, розглянувши яке суд зазначає наступне.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до частини 6 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу та якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Водночас, зміст клопотання відповідача не дає підстав стверджувати, що повне та всебічне з`ясування усіх обставин у справі потребує проведення судового засідання чи заслуховування пояснень сторін.

Більш того, відповідач у клопотанні не зазначив, встановлення яких обставин у справі є неможливим шляхом аналізу письмових доказів і пояснень та вимагає проведення судового засідання.

Дослідивши клопотання відповідача, матеріали справи, беручи до уваги предмет та підстави позову, обставини, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги та заперечення, характер спірних правовідносин, обсяг та характер доказів у справі, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та приходить до висновку, що в задоволенні заяви має бути відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.02.2021 вказану позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

12.10.2023 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.10.2023 справа розподілена судді Лисенко В.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.10.2023 адміністративну справу прийнято до провадження та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Встановивши правові позиції сторін по справі та їх обґрунтування, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані до матеріалів справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець, який знаходився на податковому обліку у Ворошиловській ДПІ м.Донецька до 15.01.2019 року.

Позивачем було самостійно визначено податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебували у використанні на підставі договорів оренди та знаходяться за адресами:

- м.Донецьк, вул. Марії Ул`янової, 57, площею 70.58 м2 з цільовим призначенням для розташування магазину;

- м.Макіївка, вул.Рибалка, 12-Д, площею 4865 м2 з цільовим призначенням для розташування диспетчерської.

Також позивачем було подано податкові декларації з плати за землю за період 2014 року до податкового органу.

Орендна плата сплачувалася позивачем за земельну ділянку у м.Донецьку до 30.06.2014 року, а за земельну ділянку м.Макіївка до 30.04.2014 року.

Внаслідок тимчасової окупації м. Макіївка та м. Донецька, позивач у грудні 2014 року змушений був переїхати за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою від 10.03.2015 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

У травні 2019 року позивач звернувся до Державної фіскальної служби України з проханням надати роз?яснення щодо боргів за землю, яка листом від 26.06.2019 № 29234/6/99-99-13-03-08-15 повідомила позивача, що згідно інтегрованих карток платника податків за ним обліковується заборгованість по оплаті за землю у загальному розмірі 84262,28 грн. за 2014 рік по зазначеним земельним ділянкам, що розташовані на тимчасово окупованих територіях.

Представником позивача адвокатом Горщар С.В. у лютому 2021 року було направлено до ГУ ДПС у Донецькій області запит про надання інформації та кошій документів, у відповідь на який ГУ ДПС у Донецькій області листом про надання інформації № 5017/6/05-99-24-05-19 від 15.02.2021 повідомив про наявність за позивачем заборгованості на загальну суму 84692,50 грн., у тому числі:

- 81086,75 грн. у тому числі пеня у сумі 125,33 грн. який виник у період з 30.04.2014 по 30.01.2015 внаслідок несплати самостійно задекларованого податкового зобов?язання та пені нараховану за песвосчасну сплату, по ГУ ДПС у Донецькій області, Червоногвардійський район м. Макіївка;

- 3605,75 грн. який виник у період з 30.06.2014 по 30.01.2015 внаслідок несплати самостійно задекларованого податкового зобов?язання, по ГУ ДПС у Донецькій області, Калінінський район м. Донецька.

Крім того, було повідомлено, про неможливість податковим органом провести списання зазначеної заборгованості з підстав підпункту 38.7 пункту 38 підрозділу 10 розділу XX ПК України через невизначеність механізму списання.

Також повідомлено, що до позивача неможливо застосувати списання податкового боргу за строками давності з підстав пункту 38.2. підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України.

Не погоджуючись з правомірністю бездіяльності відповідача щодо списання безнадійного податкового боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (тут в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За правилами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже невиконання платником податку обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

Проте за наявності певних обставин, визначених законодавством, податковий борг може бути визнаний безнадійним та списаний.

Правила списання безнадійного податкового боргу врегульовані статтею 101 Податкового кодексу України, відповідно до пункту 101.1 якої списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

У пункті 101.2 вказаної статті наведено перелік ознак, що дозволяють відрізнити податковий борг від безнадійного податкового боргу.

Так, під терміном «безнадійний» розуміється, окрім іншого:

- податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу (підпункт 101.2.3);

- податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) (підпункт 101.2.4).

Контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 101.5 статті 101 Податкового кодексу України).

Механізм списання безнадійного податкового боргу визначений Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577.

Під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти:

- податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Кодексу (підпункт 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 577);

- податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) (абзац перший підпункту 4 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 577).

Позивач вважає, що наявний в нього податковий борг із орендної плати за земельні ділянки у загальному розмірі 84 692,50 грн., в т.ч. 81 086,75 грн. (за податковий період з 30.04.2014 по 30.01.2015) та 3 605,75 грн. (за податковий період з 30.06.2014 по 30.01.2015) є безнадійним, а, отже, підлягає списанню з таких двох підстав:

1) стосовно такого податкового боргу минув строк давності, встановлений статтею 102 глави 9 розділу II Податкового кодексу України;

2) зазначений податковий борг виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), а саме здійснення антитерористичної операції у м. Донецьк Донецької області.

Суд вказує, що строки давності та їх застосування визначені статтею 102 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до абзацу першого пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Пунктом 102.4 статті 102 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Відповідно до положень пункту 3.1, абзацу 5 пункту 3.2 Порядку № 577 визначення сум безнадійного податкового боргу, що підлягає списанню органами доходів і зборів, здійснюється на підставі даних інформаційних систем органів доходів і зборів (далі - ІС) станом на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається: у випадку, визначеному в підпункті 3 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Згідно з приписами пунктів 4.3-4.5 Порядку № 577 в інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

Структурний підрозділ органу доходів і зборів, до функцій якого належить списання безнадійного податкового боргу, здійснює таке списання щокварталу протягом двадцяти календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку, передбаченого для подання податкової декларації (розрахунку) за звітний (податковий) квартал.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу вноситься до ІС не пізніше наступного робочого дня після підписання такого рішення.

Аналізуючи наведені положення законодавства, суд доходить висновку, що податковий борг, який протягом 1095 календарних днів з дня його виникнення не був стягнутий податковим органом, визнається безнадійним та підлягає списанню органами державної податкової служби самостійно на підставі даних автоматизованої інформаційної системи станом на день виникнення безнадійного податкового боргу, або за даними довідки відповідного контролюючого органу про наявність безнадійного податкового боргу на день виникнення безнадійного податкового боргу.

Звернення платника податків про списання безнадійного податкового боргу є обов`язковим лише у випадку, якщо такий податковий борг виник внаслідок непереборної сили (форс-мажорних обставин) (пункт 4.1 розділу ІV Порядку № 577). В усіх інших випадках розгляд питання про списання безнадійного податкового боргу ініціюється контролюючими органами щоквартально та проводиться автоматично, без участі платника податків.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 813/4430/16, від 09 липня 2019 року у справі № 0240/2269/18-а, від 09 березня 2021 року у справі № 300/2353/19.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами податковий борг позивача зі сплати орендної плати за землю у загальному розмірі 84 692,50 грн. виник за період з 30 квітня 2014 року по 30 січня 2015 року.

Судом також встановлено, що, згідно даних інформаційних систем контролюючого органу, за позивачем рахується податковий борг з орендної плати за земельну ділянку на загальну суму 84692,50 грн., у тому числі:

- 81 086,75 грн., у тому числі пеня у сумі 125,33 грн., який виник у період з 30.04.2014 по 30.01.2015 внаслідок несплати самостійно задекларованого податкового зобов`язання та пені, нарахованої за несвоєчасну сплату, по ГУ ДПС у Донецькій області, Червоногвардійський район м.Макіївка;

- 3 605,75 грн., який виник у період з 30.06.2014 р. по 30.01.2015 р., внаслідок несплати самостійно задекларованого податкового зобов`язання по ГУ ДПС у Донецькій області, Калінінський район, м.Донецька.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище правового регулювання та, зважаючи на відсутність доказів стягнення податковим органом вказаної суми податкового боргу, податковий борг позивача зі сплати орендної плати за землю у розмірі 84692,50 грн., який виник за період з 30 квітня 2014 року по 30 січня 2015 року, набув статусу безнадійного, оскільки минув строк давності, встановлений статтею 102 Податкового кодексу України (1095 днів) для його стягнення, а тому такий податковий борг підлягає списанню контролюючим органом відповідно до вимог Порядку № 577.

Крім того, посилання відповідача на підпункт 38.2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України як на підставу для невизнання спірного податкового боргу безнадійним суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

Підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України доповнено пунктом 38 Законом України від 21 грудня 2016 року № 1797-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні».

У подальшому Законом України від 23 березня 2017 року № 1989-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо уточнення деяких положень та усунення суперечностей, що виникли при прийнятті Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» пункт 38 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України викладено у новій редакції.

У пункті 1 розділу ІІ цього Закону визначено, що він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та застосовується до податкових періодів, починаючи з 1 січня 2017 року.

Закон № 1989-VIII набрав чинності з 15 квітня 2017 року.

Таким чином, з 15 квітня 2017 року чинним є пункт 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України у редакції Закону № 1989-VIII, який застосовується до податкових періодів, починаючи з 1 січня 2017 року.

При цьому, суд вказує, що у цій справі спірний податковий борг позивача зі сплати орендної плати за земельні ділянки у загальному розмірі 84 692,50 грн виник за період з 30 квітня 2014 року по 30 січня 2015 року, тобто до 2017 року.

За вище вказаних обставин суд дійшов висновку, що пункт 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідних положень» Податкового кодексу України у редакції Закону № 1989-VIII не застосовується до спірних правовідносин, а тому твердження відповідача у цій частині суд відхиляє.

Підсумовуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що оскільки податковий борг позивача зі сплати орендної плати за земельні ділянки у загальному розмірі 84 692,50 грн, який виник за період з 30 квітня 2014 року по 30 січня 2015 року, набув статусу безнадійного у зв`язку з закінченням строку давності, встановленого статтею 102 Податкового кодексу України (1095 днів) для його стягнення, а тому відповідач відповідно до вимог Порядку № 577 зобов`язаний був вчинити відповідні дії щодо його списання.

Оскільки таких дій відповідач у межах спірних правовідносин не вчинив, суд погоджується із твердженнями позивача про протиправну бездіяльність відповідача та необхідність задоволення позовної вимоги у цій частині.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, а також з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Отже, з метою ефективного захисту порушених прав позивача необхідно зобов`язати відповідача здійснити дії, визначені Порядком списання безнадійного податкового боргу платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року № 577, щодо списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 зі сплати орендної плати за земельні ділянки у загальному розмірі 84 692,50 грн, який виник за період з 30 квітня 2014 року по 30 січня 2015 року.

За визначенням частини першої статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Достатніми, у розумінні частини першої статті 76 КАС України, є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За змістом частини другої вищезазначеної правової норми процесуального закону, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Разом з тим частина перша статті 77 КАС України покладає на кожну сторону обов`язок довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своєї бездіяльності щодо списання безнадійного податкового боргу, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду у розмірі 908,00 грн, що документально підтверджується платіжним документом від 19.02.2021 № 80845.

Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду у сумі 908,00 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління ДПС у Донецькій області.

Судом також встановлено, що позивачем подано заяву про обгрунтування розміру витрат на правничу допомогу, за результатами розгляду якої суд вказує наступне.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 4 статті 134 цього ж Кодексу).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17 , від 24.10.2019 у справі №820/4280/17, від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18 , у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн у цій справі представник позивача надав суду наступні документи: детальний опис робіт (наданих послуг), копію договору про надання правової допомоги № 15/21 від 04.02.2021 року, копію Протоколу № 1 погодження гонорару від 04.02.2021, копію Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 24.03.2021 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 15/21 від 24.02.2021 року.

Судом встановлено, що з метою отримання правової допомоги щодо представництва у суді, позивачем було укладено договір про надання правової допомоги № 15/21 від 04 лютого 2021 року з адвокатом Горщаром Сергієм Васильовичем.

Відповідно до Протоколу № 1 погодження гонорару від 04.02.2021 року гонорар адвоката у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби України у Донецькій області про зобов?язання вчинити дії становить 5000,00 грн.

Відповідно до Акту приймання-передачі наданих послуг № 1 від 24.03.2021 року, адвокатом Горщаром Сергієм Васильовичем надано послуги з правової допомоги вартістю 5000,00 грн., а саме : Збір доказів, підготовка позовної заяви, формування та подача позовної заяви оформленої у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства з усіма додатками до суду, підготовка та адвокатського запиту, підготовка та подача відповіді на відзив, усні консультації, інформування про рух справи. Зазначені суми були сплачені позивачем адвокату, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 15/21.1 від 24.03.2021 року.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає, що дана справа є нескладною. Крім того, на момент звернення позивача до суду вже існувала практика розгляду таких спорів Верховним Судом, про що зазначено вище.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року по справі №826/841/17, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, проаналізувавши вказані обставини, в контексті складності справи (спір не є складним, не складається з багатьох епізодів та є типовим), обсягу та якості виконаних адвокатом робіт, витраченого часу, суд вважає, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн не є співмірною та не відповідає принципу справедливості, у зв`язку з чим заявлені витрати є обґрунтованими частково.

Враховуючи викладене у сукупності, суд вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу лише у розмірі 3 000,00 грн відповідачем - ГУ ДПС у Донецькій області.

Керуючись статтями 2, 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у Донецькій області щодо списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 зі сплати орендної плати за земельні ділянки у загальному розмірі 84 692,50 грн, який виник за період з 30 квітня 2014 року по 30 січня 2015 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, м. Маріуполь, вул. Італійська, 59, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. (три тисячі) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.