Справа № 719/462/25
Суддя: Вербіцька М. В.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 719/462/25
Номер провадження 2-а/719/5/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області у складі судді Вербіцької М. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про оскарження постанови № 820 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3, ст. 210-1 КУпАП від 14.03.2025,

УСТАНОВИВ:

26.05.2025 до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (надалі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження.

У позовній заяві позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову № 820 від 14.03.2025 за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3.ст. 210-1 КУпАП, якою накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 25 500 грн.

Позивач указує, що він був незаконно затриманий представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 , позаяк на момент затримання жодного адміністративного правопорушення не вчиняв. Від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією (далі ВЛК) він не відмовлявся, а лише повідомив відповідача, що, оскільки перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , і йому для проходження медичного огляду ВЛК треба взяти медичні документи щодо його стану здоров`я, то таке проходження огляду слід проводити за місцем реєстрації або перенести на іншу дату.

ОСОБА_1 наголошує, що факту відмови від проходження медичного огляду ВЛК не було, умислу на порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію він не мав.

Позивач надав докази про проходження медичного огляду ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 10.04.2025 після отримання відповідної повістки № ВА50250, виданої 18.03.2025.

У позові ОСОБА_1 указує також на низку процесуальних порушень, які, на його думку, були допущені представниками відповідача при розгляді справи.

Відзив на позов від відповідача не надходив, хоча матеріали справи містять підтвердження отримання ним ухвали про відкриття провадження разом з копіями позовної заяви та додоаних до неї документів.

На підставі ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 28.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

29.05.2025 у силу приписів ч. 4 ст. 9, ч. 3 ст. 77 КАС України суд постановив ухвалу про витребування доказів у ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме, відомості про те:

1. чи перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

2. чи актуалізувана (уточнена) інформація про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 ,у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, якщо так, то коли;

3. чи проходив ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_8 , якщо так, то коли;

4. чи притягався до будь-якого виду юридичної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , у тому числі й адміністративної Територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, якщо так, то слід надати всю інформацію щодо таких фактів, зокрема, наявні документи, дані про те, яким чином кваліфіковане правопорушення, коли притягався, вид накладеного стягнення.

25.06.2025 до суду надійшла інформація від ІНФОРМАЦІЯ_6 на виконання ухвали про витребування доказів, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 , справи про адміністративні правопорушення відносно нього не розглядалися.

Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів сторін та застосованих норм права.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Своєю чергою згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Щодо суті виявленого правопорушення.

14.03.2025 начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 , полковник ОСОБА_3 виніс постанову № 820, якою встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження ВЛК та відмовився отримувати о 13.00 12.03.2025 направлення ІНФОРМАЦІЯ_3 на ВЛК для проходження медичного огляду за адресою АДРЕСА_1 , чим порушив абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП, та наклав на останнього штраф у розмірі 25 500 грн.

Як пояснив позивач, він не отримував направлення, а тим більше не відмовлявся від проходження військово-лікарської комісії. Так, ОСОБА_1 указав, що він прямував на роботу, був безпідставно зупинений представниками ІНФОРМАЦІЯ_3 та силоміць доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Повістка йому не була вручена.

Після силового доставлення до ТЦК та СП йому в усній формі було повідомлено, що він негайно повинен пройти ВЛК, проте жодних документів, протоколу затримання чи направлення йому надано не було. У зв`язку з тим, що позивач зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , а затриманий він був у місті Києві, він не мав змоги надати під час проходження ВЛК медичні документи, що підтверджують його стан здоров?я. Позивач не відмовлявся ні від отримання направлення, ні від проходження ВЛК, ним лише було наголошено, що йому потрібен час, щоб привезти з дому наявну лікарську документацію, а також клопотав про проходження огляду ВЛК за місцем його військового обліку. Відповідач повідомив позивача, що наведені вище клопотання він тлумачить як відмову від проходження медичного огляду ВЛК.

Також ОСОБА_1 18.03.2025 прибув самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_3 для отриманнянаправлення на ВЛК іншу дату. Позивачу була виписана повістка № ВА-50250, відповідно до вимог якої він з`явився до відповідача 03.04.2025 для проходження медичного огляду ВЛК.

Тобто ОСОБА_1 фактично 14.03.2025 не міг проходити медичний огляд ВЛК без наявних у нього медичних документів (ці документи впливали на визначення ступеня його придатності до військової служби, позаяк за станом свого здоров`я позивач може бути обмежено придатним і виконувати свій військовий обов`язок не у всіх військових частинах).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає таке.

Відповідачем не доведений факт відмови позивача від проходження медичного огляду ВЛК, навпаки, пояснення, надані позивачем, доводять зворотне.

Так, щодо надання медичної документації військовозобов`язаним під час проходження огляду ВЛК слід зазначити таке.

Необхідність у наданні військовозобов`язаним додаткової медичної документації є, як прямим обов`язком, так і правом військовозобов`язаного, та не може залежати від суб`єктивного ставлення чи думки окремого члена ВЛК. Так, п. 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 (далі - Положення), наголошує на такому обов?язку: «Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою №025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року №110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за №661/20974 (далі - форма №025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ».

Абз. 3 п. 3.4. Положення вказує лише на обов?язок лікарів, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюватися з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Також, законодавство не встановлює ЕСОЗ як єдине джерело інформації про стан пацієнта (військовозобов`язаного), а визначає його як один із можливих джерел поряд з медичною картою амбулаторного хворого за формою №025/о та іншими медичними виписками.

Слід урахувати, що в ЕСОЗ міститься медична документація лише після 2018 року (деякі клініки підключилися до системи у 2019-2021 р.), та лише клінік, які підключені до цієї системи, а це, переважно, державні установи. А тому це не може бути вирішальним при встановленні ступеня придатності позивача. Суд зважає на важливість медичної документації, яка містить актуальну інформацію про стан здоров`я військовозобов`язаного та його право на надання всіх медичних документів для повного та належного врахування його стану та діагнозів.

Передбачена законом можливість оскарження рішення ВЛК вказує на наявність наведеного права у позивача. Відділи ТЦК та СП зобов`язані виконувати вимоги чинного законодавства у сфері мобілізації та сприяти військовозобов`язаному у тому, аби він міг ознайомити ВЛК зі всіма медичними документами саме під час проходження такого огляду, а не проходити бюрократичну процедуру оскарження рішень ВЛК.

Тим більше, що відповідно до наданої позивачем копії довідки ВЛК № 2025-0410-1051-4863-7 від 07.04.2025 (огляд проводився при ІНФОРМАЦІЯ_5 ) ОСОБА_1 був підтверджений діагноз міопія високого ступеню, складний міопічний астигматизм, амбліопія середнього ступеню обох очей; наслідки ішемічного інсульту, правобічний геміпарез, вестибуло-атактичні розлади. На підставі наведеного ВЛК дійшла висновку про придатність позивача до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Тобто позивач мав рацію щодо того, що встановлені йому раніше у медичній документації діагнози могли впливати і, власне, вплинули на висновок ВЛК щодо його придатності несення військової служби.

Суд наголошує також на тому, що позивач указав, що він силоміць був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де йому усно повідомили, що він має пройти медичний огляд ВЛК негайно, але повістка на вказану дату та годину йому вручена не була. Відповідач не довів протилежного, тобто факт вручення позивачу повістки, якою би була встановлена обов?язковою його явка 14.03.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не здобув свого підтвердження у ході судового розгляду справи.

Отже, працівники ІНФОРМАЦІЯ_3 порушили процедуру вручення повістки для звірки даних (її не було вручено під час затримання ОСОБА_1 .

Відповідачем не спростовано аргументи позивача щодо порушення процедури оповіщення про виклик. Адже, як доказ, при врученні повістки має здійснюватися фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником ІНФОРМАЦІЯ_4 або поліцейським. Проте Відповідачем не надано доказів належного вручення повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 та фіксацію відмови.

Таким чином, позаяк процедури оповіщення про виклик та направлення на огляд ВЛК були з самого початку порушені, то всі подальші дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 є незаконними.

Указане також випливає із концепції доктрини «плодів отруйного дерева» (fruit of the poisonous tree) сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України».

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»). Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідач жодними доказами не довів вчинення адміністративного правопорушення позивачем, а саме відмову від проходження медичного огляду ВЛК.

Сама по собі постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не може бути визнана належним та достатнім доказом вчинення адміністративного правопорушення у розумінні статті 251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою постанова не є самостійними беззаперечним доказом вини особи. Обставини, викладені у постанові, повинні бути перевірені та підтверджені за допомогою інших доказів, які б не викликали сумнівів у дотриманні процедури проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення та доведеності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Більше того, стандарт доказування «поза розумним сумнівом», який активно використовується Європейським судом з прав людини (справа «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) означає, що доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Наведене означає, що особа не може бути притягнута до відповідальності, якщо її вину не буде доведено на підставі беззаперечних доказів, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічна норма міститься й у статті 62 Конституції України.

Крім того, суд зауважує, що відповідач у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача допустив значний недолік ? помилку у формуванні обвинувачення, а саме ? посилання на неправильний абзац нормативного акту (абзац 4 замість належного), що є істотною помилкою, оскільки формулювання обвинувачення має бути чітким і конкретним. Неточність створює для особи невизначеність щодо обсягу обвинувачення, що порушує право на захист.

У постанові № 820 від 14.03.2025 року зазначено: … чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме абзац четвертий частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Проте, в абз. 4 ч. 1 ст. 22 наведеного закону міститься припис: «Громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста».

А абз. 3. ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначає, що громадяни зобов`язані проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Вказане свідчить про відсутність чіткого формулювання обвинувачення та є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи, що є необхідним для реалізації права на захист, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Так само, як не дотримано відповідачем і вимоги щодо змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, щодо викладу у ній прийнятого у справі рішення. Йдеться про встановлення вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 210-1 КУпАП, характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Жодна з форм вини у постанові не встановлена.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Таким чином, проаналізувавши оскаржувану постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № 820 від 14.03.2025 крізь призму ч. 2 ст. 2 КАС України, суд установив, що вона прийнята з порушенням передбаченого КУпАП порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, необґрунтовано, небезсторонньо, недобросовісно, нерозсудливо, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, а тому підлягає до скасування, а справу про адміністративне правопорушення слід закрити.

Поряд з тим, частиною 1 статті 139 КАС України визначено, що, задовольняючи позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, суд має стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи слідує, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 605,60 грн.

Отже, суд уважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_3 605,60 грн судового збору.

Керуючись ст. 2, 5, 72-81, 90, 132, 139, 143, 241-246, 251, 255-256, 286, 293, 295, 297 КАС України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 № 820 від 14.03.2025 задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 № 820 від 14.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 (шестисот п?яти) гривень 60 (шістдесяти) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25.06.2025.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

Головуюча суддя: Мар`яна ВЕРБІЦЬКА