Справа № 420/13405/25
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/13405/25

Головуючий І інстанції: Бутенко А.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 27.05.2025р.) про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

30.04.2025р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Тернопільській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 07.04.2025р. №90 про відмову визначити розмір його пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідки Донецької обласної прокуратури від 03.07.2024р. №21-323 вих.-24 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Тернопільській області визначити розмір його пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» на підставі довідки Донецької обласної прокуратури від 03.07.2024р. №21-323 вих.-24 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії, з 20.08.2024р.

Ухвалою суду 1-ї інстанції від 05.05.2025р. позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року (постановлена в порядку письмового провадження) провадження в адміністративній справі №420/13405/25 - закрито на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Не погоджуючись із вищевказаною ухвалою, позивач 04.06.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27.05.2025р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Апелянт вказує на те, що суд 1-ї інстанції, закриваючи провадження у справі, належним чином не встановив змісту рішення у справі №420/30869/24, предмету позову у даній справі, підстав та обставин, що розглядалися у цій справі судом. Так, позивачем у справі №420/13405/25 заявлено дві позовні вимоги щодо протиправності рішення відповідача, яке полягає у визначенні розміру його пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» саме на підставі довідки Донецької обласної прокуратури від 03.07.2024р. №21-323 вих.-24 про розмір заробітної плати, що враховується для перерахунку пенсії.

Водночас, позивач, за відсутності судового рішення, яке за своїм змістом чітко перешкоджало б ГУ ПФУ в Тернопільській області діяти протиправно, шляхом зменшення розміру його пенсії та, відповідно, зобов`язувало відповідача врахувати вказану довідку Донецької обласної прокуратури від 03.07.2024р. за №21-323 вих.-24, фактично не мав іншого способу захисту свого права, як звернутися до суду з новим адміністративним позовом.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.06.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

17.06.2023р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Відповідач, належним чином повідомленим про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 та ч.1 ст.312 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для її задоволення.

Як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або ж відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.170 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або ж постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Поряд із цим, п.4 ч.1 ст.238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають чіткий перелік умов, за яких суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі або ж закриває провадження у справі.

Так, приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що, у даному випадку, відповідачем, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024р. у справі №420/30869/24, розглянуто заяву ОСОБА_1 , зареєстровану 20.08.2024р. №4298. Разом із тим, за результатами повторного розгляду заяви ГУ ПФУ в Тернопільській області прийнято рішення від 07.04.2025р. №90, яким повторно відмовлено в обчисленні розміру пенсії згідно із ЗУ «Про прокуратуру» з урахуванням довідки Донецької обласної прокуратури від 03.07.2024р. за №21-323вих-24. Тобто, як зазначено судом 1-ї інстанції, вказаним рішенням вже було охоплено той предмет позову, щодо якого у жовтні 2024р. ОСОБА_1 звернувся знову. Тому, не погоджуючись із таким діями, позивач повинен був звернутися до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України у межах справи №420/30869/24, а не з новим адміністративним позовом.

Разом із тим, судова колегія вважає наведений висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим, безпідставним та передчасним, з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У відповідності до ч.1 ст.383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч.6 ст.383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст.249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у т.ч., приписами ст.383 КАС України, має на меті виключно забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами його застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень або дій суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення у відповідній справі, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Так, наявність у КАС України спеціальних положень, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання адміністративного позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому КАС України (ст.383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Таким чином, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Даний порядок оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, дійсно є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на ч.5 ст.383 КАС України, відповідно до якої, розгляд такої заяви здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 та від 21.12.2020р. у справі №440/1810/19.

За обставинами справи №420/30869/24, позивач з 16.02.2016р. перебуває на обліку в органах ПФУ та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно з довідкою Донецької обласної прокуратури від 03.07.2024р. №21-323вих.-24 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії у відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019р. №7-(11)/2019 і ст.ст.81,86 Закону України «Про прокуратуру», станом на 01.01.2024р. розмір заробітної плати працюючого працівника, з якої Донецькою обласною прокуратурою сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за відповідною (прирівняною) посадою слідчий в особливо важливих справах прокуратури м.Жданова (прокурор окружної прокуратури) складає 56000 грн.

20.08.2024р. позивач звернувся до територіального органу ПФУ із заявою про переведення його з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

За принципом екстериторіальності дана заява розглянута ГУ ПФУ в Тернопільській області, за рішенням якого від 20.08.2024р. №90 позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з огляду на відсутність стажу на посаді, яка дає право на пенсію за Законом України «Про прокуратуру», вказаного у довідці від 15.07.2024р. №07-1341 вих-24, виданої Донецькою обласною прокуратурою. При цьому зазначено, що право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники прокуратури, які на день звернення мають 25 років вислуги, зокрема, стажу роботи на посадах не менше 15 років.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Далі, як вже зазначалося вище, 19.12.2024р. Одеський окружний адміністративний суд своїм рішенням у справі №420/30869/24 зобов`язав ГУ ПФУ в Тернопільській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за вислугу років відповідно до ст.86 Закону України «Про прокуратуру», починаючи з 20.08.2024р.

Що ж до визначення розміру пенсії за вислугу років відповідно до довідки Донецької обласної прокуратури від 03.07.2024р. №21-323вих.-24 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), то суд першої інстанції зазначив, що цей спір виник з приводу наявності (або ж відсутності) необхідного стажу роботи на прокурорських посадах, необхідного для переведення на пенсію за вислугу років згідно зі ст.86 Закону України «Про прокуратуру», а не з приводу розміру таких пенсійних виплат, а тому у задоволенні позову в частині вимог про визначення конкретного розміру пенсії за вислугу років на підставі відповідної довідки відмовив, зазначивши при цьому, що ці п/вимоги у цій частині заявлено позивачем передчасно.

Вказане вище рішення суду від 19.12.2024р. було залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2025р. та набрало законної сили.

Далі, як свідчать матеріали справи, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.12.2024р. у справі №420/30869/24, відповідачем 07.04.2025р. було розглянуто (повторно) заяву позивача та прийнято рішення №90, яким відмовлено в обчисленні розміру пенсії у відповідності до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням довідки Обласної прокуратури від 03.07.2024р. №21-323вих-24, що, власне, на переконання відповідача, призводить до зменшення пенсії ОСОБА_1 .

При цьому, варто зазначити про те, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет, вимоги, а також підстави, тобто коли дані позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вказана вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які ж саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Визначення змісту та обсягу позовних вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно.

Виходячи із предмету та підстав даного адміністративного позову та у справі №420/30869/24, а також враховуючи зміст судового рішення від 19.12.2024р. у справі №420/30869/24, колегія суддів вважає, що такі не є тотожними, що, у свою чергу, виключає розгляд заявлених у межах даної справи позовних вимог в порядку ст.383 КАС України.

Так, суд 1-ї інстанції у справі №420/30869/24 (рішення суду набрало законної сили) дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

У згаданій справі судом вирішувалося питання виключно щодо наявності необхідного стажу роботи позивача на прокурорських посадах для призначення йому пенсії у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру». При цьому, як вбачається зі змісту самого рішення суду від 19.12.2024р., суд під час розгляду адміністративної справи №420/30869/24 не досліджував питання розміру пенсії позивача з урахуванням інформації, яка наявна у довідці обласної прокуратури від 03.07.2024р. №21-323вих.-24, посилаючись на передчасність заявлених вимог.

Т.б. вказане не було предметом правової оцінки судом у справі №420/30869/24.

Разом із тим, моментом виникнення спірних правовідносин у даній адміністративній справі є ймовірне порушення прав позивача після повторного розгляду його заяви про призначення пенсії та відмови у врахуванні зазначеної вище довідки (що, власне, впливає на доцільність призначення пенсії), є самостійною підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом.

Подібний правовий підхід узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.12.2022р. у справі №460/3473/21, від 23.01.2023р. у справі №340/3391/22, від 31.01.2023р. у справі №340/3391/22, від 13.03.2023р. у справі №560/11003/22, від 14.09.2023р. у справі №160/16055/22 та багатьох інших.

Враховуючи наведене, судова колегія зазначає про безпідставність висновків суду 1-ї інстанції стосовно обрання позивачем невірного способу захисту свого права та, як наслідок, необхідність вирішення питання, порушеного в цьому позові, в порядку ст.ст.382 та 383 КАС України.

За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Одеського окружного адміністративного суду скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження її розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.171,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328,329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 травня 2025 року - скасувати та направити справу №420/13405/25 до суду першої інстанції - для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено: 23.06.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко