Справа № 462/3952/25
Суддя: Ліуш А. І.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 462/3952/25
провадження 2-а/462/46/25
У Х В А Л А

26 червня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора старшого лейтенанта поліції Горбатого Володимира Володимировича, Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

до суду надійшов зазначений адміністративний позов. Ухвалою суду від 09 червня 2025 року, позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк 5 днів для усунення недоліків, а саме: вказати інформацію щодо відповідачів в порядку ст. 160 КАС України; надати додатки до позовної заяви в примірнику для суду, що завірені у встановленому законом порядку; надати завірені встановленому законом порядку копії додатків до позовної заяви для відповідача; надати докази які підтверджують пропущення встановленого законом строку звернення до суду з позовною заявою; надати квитанцію про сплату судового збору в розмірі 605 /шістсот п`ять/ гривень 60 копійок.

25 червня 2025 року, до суду надійшла заява про усунення недоліків позову. Так, з вказаної заяви вбачається, що позивачем було усунуто наступні недоліки: сплачено судовий збір, надано додатки до позовної заяви в примірнику для суду, що завірені у встановленому законом порядку; надано завірені встановленому законом порядку копії додатків до позовної заяви для відповідача;

Щодо пропущеного процесуального строку позивач зазначає, що постанова Залізничного районного суду м. Львова, відповідно якої відносно позивача було закрито провадження, - набрала законної сили лише 14 квітня 2025 року, з якої він і дізнався про незаконність оскаржуваної постанови в даній справі.

Крім того, зазначає, що на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення, він ще тоді вказав, що не погоджується з складеним протоколом та вказав, що не керував транспортним засобом. Далі позивач зазначає аргументацію про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Проте, судом вже було зазначено позивачу в ухвалі про залишення позову без руху, що вказані пояснення жодним чином не можуть братися судом до уваги як підстава для поновлення позивачу пропущеного процесуального строку, та розцінюється судом як умисна спроба маніпулювання хронологією подій, з огляду на наступне.

Так, відповідно до наданої суду постанови від 03 квітня 2025 року, позивач особисто був присутній у судовому засіданні, під час якого було прийнято рішення про закриття провадження за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Відтак, саме 03 квітня 2025 року позивачу стало відомо про факт закриття справи та юридичну оцінку дій органу, яким було притягнуто його до адміністративної відповідальності.

У цьому контексті посилання позивача на «незалежні від нього обставини» або пізніше набрання законної сили судовим рішенням є юридично безпорадними діями у спробі обійти вимоги процесуального законодавства. Закон прямо встановлює строк звернення до суду в 10 днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

В даному випадку ця дата безсумнівно припадає на 03 квітня 2025 року, що підтверджено самою постановою та фактом присутності позивача у судовому засіданні. В той же час, позовна заява подана до суду лише 02 червня 2025 року, тобто із пропуском понад 50 днів строку, визначеного законом. Будь-яких об`єктивних доказів, які б підтверджували поважність причин такого пропуску, позивач не надав взагалі. Більше того, позивач не спромігся пояснити, чому він нічого не вчинив для захисту своїх прав протягом більш як півтора місяця, незважаючи на те, що вже з 03 квітня був обізнаний з усіма обставинами, на які посилається.

Крім того, навіть якщо врахувати позицію позивача й виходити виключно з дати набрання постановою законної сили 14 квітня 2025 року, його твердження про дотримання строків звернення до суду є безпідставним, адже 10-денний строк для оскарження, передбачений процесуальним законом, беззаперечно завершився 24 квітня 2025 року, тоді як позовна заява подана 02 червня 2025 року.

Так, вказана позиція позивача, фактично ігнорує приписи положення КАС України та виглядає не як юридична аргументація, а як спроба виправдати власну процесуальну бездіяльність, тоді як суд як орган правосуддя, не може підтримати подібне легковажне нехтування встановленими законом строками, які є рівними та обов`язковими для всіх учасників процесу.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що позивач, без жодних сумнівів, усвідомлював ще під час складання протоколу, що в його діях відсутній склад правопорушення, який йому намагалися інкримінувати. Відтак, прив`язка початку перебігу строку звернення до суду до дати винесення постанови суду у справі щодо іншого правопорушення, не має жодного юридичного змісту. Адже саме складання протоколу і повідомлення йому про суть звинувачення є тим моментом, коли особа об`єктивно дізнається або повинна дізнатися про порушення своїх прав. Інтерпретація позивача щодо дати виникнення підстав для звернення до суду є виключно спробою виправдати пропуск строку, але не має ані правової, ані фактичної обґрунтованості.

Більше того, сам позивач власноруч дискредитує свою ж правову позицію. У заяві про усунення недоліків позовної заяви він визнає, що ще 06 січня 2025 року, безпосередньо під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, повідомив про свою незгоду з викладеними в ньому обставинами та заявив, що взагалі не керував транспортним засобом.

Таким чином, саме в цей день і в жоден інший він дізнався про факт, з яким прямо пов`язує порушення своїх прав, а значить, саме від 06 січня 2025 року об`єктивно почався перебіг процесуального строку для звернення з відповідним позовом. Цей строк є чітко визначеним законом і не може підганятися під зручну для позивача дату.

Таким чином, зазначені доводи суд розцінює як спробу обійти приписи процесуального права, перекласти відповідальність за власну бездіяльність на зовнішні фактори та зловживати правом на судовий захист.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що аргументація позивача про відсутність у його діях складу адміністративного правопорушення, викладена в заяві про усунення недоліків позовної заяви, - є процесуально передчасною. На стадії усунення недоліків суд не досліджує обставини справи по суті, не оцінює правомірність чи неправомірність дій сторін, не встановлює наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення. Єдина мета цієї стадії перевірка того, чи відповідає подана позовна заява формальним вимогам, встановленим законом.

Натомість позивач, очевидно плутаючи процесуальні етапи, замість виправлення вказаних судом недоліків, намагається скористатися цією стадією як засобом для апеляційної чи змістовної дискусії щодо правової позиції, що є абсолютно недопустимим. Таким чином, наведені у заяві твердження щодо відсутності складу правопорушення не мають жодної юридичної сили в межах розгляду питання про усунення недоліків, і не підлягають аналізу судом до моменту відкриття провадження у справі.

Щодо зазначення позивачем того, що він з об`єктивних причин не може завірити з оригіналом копії документів, оскільки оригінали знаходяться у відповідача та він просив суд витребувати такі докази, суд зазначає наступне.

Матеріали справи не містять жодного доказу того, що позивач спробував самостійно звернутись до відповідача з відповідним запитом або клопотанням про надання йому копій необхідних документів по справі про притягнення його до адміністративної відповідальності. Крім того, частина 1 статті 80 КАС України прямо передбачає, що учасник справи має право подати клопотання про витребування доказів у разі неможливості надати їх самостійно, але така неможливість має бути обґрунтована та доведена. Більше того, сам факт подачі клопотання про витребування доказів жодним чином не означає, що воно буде автоматично задоволене. Закон надає виключну компетенцію суду вирішувати питання про витребування доказів, з огляду на те, яких заходів вжив учасник справи для їх отримання самостійно.

Окремо і повторно суд звертає увагу позивача на те, що на стадії відкриття провадження у справі суд взагалі не розглядає клопотань про витребування доказів, не досліджує їхню обґрунтованість, доречність чи достатність. Єдина мета цієї стадії перевірити, чи відповідає подана заява формальним вимогам.

Крім того, в ухвалі Залізничного районного суду м. Львова, про залишення позову без руху, позивачу було зазначено, що частиною 5 ст. 160 КАС України передбачено вимоги, які повинні міститися в позовній заяві. В той же час, в порушення вказаних вимог, позивачем не було зазначено, інформацію щодо учасників справи, а саме: реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти.

В заяві про усунення недоліків позову, позивачем було зазначено про відомі номери телефону відповідача Управління патрульної поліції у Львівській області, однак, позивачем так і не зазначено електронну адресу вказаного відповідача та реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти залученого ним відповідача ОСОБА_2 . Крім того, позивачем не зазначено, що такі відомості можуть бути йому невідомими.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Згідно ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Так, відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним позовну заяву повернути позивачу, з огляду на те, що позивачем було пропущено процесуальний строк звернення до суду, жодним чином не аргументовано поважність пропуску такого строку, а також частина вимог які були зазначені в заяві про залишення позову без руху так і не були виконані.

Керуючись ч. 4 ст. 169 КАС України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора старшого лейтенанта поліції Горбатого Володимира Володимировича, Управління патрульної поліції у Львівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позову.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подано протягом 15 днів з дня оголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: А.І. Ліуш