Справа № 300/2405/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року ЛьвівСправа № 300/2405/24 пров. № А/857/17835/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р.,

Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові заяву Військової частини НОМЕР_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №300/2405/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , та Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 (надалі відповідач 1) та Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач 2), в якому просив:

визнати протиправною бездіяльності відповідачів щодо неприйняття рішення про дострокове звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водія-заправника взводу ВМТЗ НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_2 , на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

зобов`язати відповідачів звільнити з військової служби у запас за сімейними обставинами солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водія-заправника взводу ВМТЗ НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_2 , на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття рішення про дострокове звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водія-заправника взводу ВМТЗ НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_2 , на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби у запас за сімейними обставинами солдата ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , водія-заправника взводу ВМТЗ НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_4 бригади Військової частини НОМЕР_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ), на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного від 23 квітня 2025 року апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задоволено, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року у справі №300/2405/24 - скасовано.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , та Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

На адресу апеляційного суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій просить вирішити питання про судові витрати.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи заяви, суд вважає, що підстави для ухвалення додаткової постанови відсутні.

За змістом частини 1 статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Тобто, за правилами статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може за заявою особи, яка брала участь у справі, чи з власної ініціативи прийняти додаткове рішення лише у випадках, передбачених ч.1 ст. 252 КАС України.

З аналізу вищенаведеної норми слід зробити висновок, що питання ухвалення додаткового судового рішення щодо судових витрат підлягає вирішенню зокрема і у випадку, якщо суд при розгляді справи не вирішив питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Згідно частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На думку заявника, що норми ч.5 статті 139 КАС України передбачають можливість компенсувати суб`єкту владних повноважень за рахунок державних коштів сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у разі задоволення такої.

Так, відповідно до ч.5 статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При цьому, у відповідності до ч. 2, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що положеннями статті 139 КАС України передбачено право на відшкодування судових витрат, у тому числі витрат по сплаті судового збору (у всіх інстанціях) лише у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Проте, жодним нормативно-правовим актом не встановлено права суб`єкта владних повноважень на відшкодування судових витрат, у тому числі судового збору у разі прийняття судом рішення про відмову у задоволенні позову.

Таким чином, з огляду на наведене правове обґрунтування, колегія суддів дійшла висновку, що понесені Військовою частиною НОМЕР_1 судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції не підлягають компенсації, а отже, відсутні правові підстави для задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Згідно частини 4 статті 252 КАС України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 139, 143, 252, 311, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Військової частини НОМЕР_1 про ухвалення додаткового рішення у справі №300/2405/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , та Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула