Справа № 460/4507/24
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/4507/24 пров. № А/857/5358/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання дій протиправними, зобов`язання утриматися від вчинення певних дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції Дуляницька С.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 07 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

26 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просила: визнати противоправними дії у вигляді направлення на примусове виконання постанови від 15.06.2023 серії АА № 00009951 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 34 000,00 грн; зобов`язати утриматися від дій, направлених на примусове стягнення суми штрафу у розмірі 34 000 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що із постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 74778497 від 19.04.2024 дізналась про те, що відповідач звернувся до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі від 15.06.2023 серії АА № 00009951 для примусового стягнення з неї штрафу у розмірі 34000,00 грн. Вказує, що 04.12.2023 нею в добровільному порядку було сплачено штраф у розмірі 17000,00 грн по вищевказаній постанові про адміністративне правопорушення. Зауважує, що факт сплати штрафу у розмірі 17000,00 грн в повному обсязі 04.12.2023 свідчить про відсутність намірів ухилятись від його сплати. Вважає, що стягнення з неї в порядку примусового виконання постанови подвійного розміру штрафу є невиправданим та несправедливим втручанням у її право на мирне володіння майном згідно протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, тому дії відповідача щодо направлення виконавчого документа до виконавчого органу є протиправними.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2024 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Холодногірський - Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Державної служби з безпеки на транспорті у вигляді направлення на примусове виконання Постанови від 15.06.2023 серії АА №00009951 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, відносно позивача/правопорушника ОСОБА_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладання штрафу у розмірі 34 000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивач скористався своїм правом на оскарження у судовому порядку постанови від 15.06.2023 серії АА №00009951, тому перебіг строку для добровільного виконання адміністративного стягнення був зупинений. Разом з тим, після набрання чинності постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 у позивача згідно ч.1 ст. 307 КУпАП виникло право протягом 15 днів оплатити штраф зазначений у постанові від 15.06.2023 серії АА № 00009951. Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2023 ОСОБА_1 сплачено штраф у розмірі 17000,00 грн., що не заперечується представниками сторін по справі. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 було своєчасно виконано обов`язок щодо сплати штрафу у розмірі 17000,00 грн. Суд першої інстанції вважав, що належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача є визнання протиправними дій Державної служби з безпеки на транспорті, у вигляді направлення на примусове виконання постанови від 15.06.2023 серії АА №00009951 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 , про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладання штрафу у розмірі 34 000,00 грн. Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача утриматися відповідача від дій, направлених на примусове стягнення суми штрафу із позивача у розмірі 34 000 грн, суд першої інстанції зазначив, що згідно отриманих на виконання ухвали суду матеріалів виконавчого провадження ВП №74778497, виконавче провадження з примусового виконання постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті № АА№00009951, виданої 15.06.2023 - закінчено 25.06.2024 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, відтак, задоволення вказаної позовної вимоги не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державна служба України з безпеки на транспорті подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що після набрання законної сили рішення по справі № 569/13001/23 перебіг строку встановленого ст. 300-2 КУпАП було продовжено з десятого дня, на котрому він був зупинений. Вважає, що з 30.11.2023 у позивача згідно з ст. 300-2 та ч.2 ст.308 КУпАП виник обов`язок сплати штрафу в подвійному розмірі. Зазначає, що 04.12.2023 позивачем було сплачено лише частину подвійного розміру штрафу, інша ж частина була стягнута в примусовому порядку відповідно до вимог законодавства, тому були наявні підстави для направлення виконавчого документа до виконання. Звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 січня 2024 року у справі № 160/14218/23.

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, Державною службою України з безпеки на транспорті прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання / перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України від 15.06.2023 серії АА №00009951 (далі - постанова № 00009951), якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн (а.с.7).

Постанову № 00009951 отримано позивачем 05.07.2023 та оскаржено в судовому порядку до Рівненського міського суду Рівненської області.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.09.2023 у справі № 569/13001/23 відмовлено в позові ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 569/13001/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2023 року у справі № 569/13001/23 - без змін.

04.12.2023 ОСОБА_1 сплачено штраф у розмірі 17000,00 грн.

Державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2024 ВП №74778497, якою відкрито виконавче провадження щодо виконання постанови № 00009951, виданої Державною службою України з безпеки на транспорті про стягнення з ОСОБА_1 на користь Державної служби України з безпеки на транспорті штрафу у розмірі 34000,00 грн (а.с.118).

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині визнання противоправними дій відповідача у вигляді направлення на примусове виконання постанови від 15.06.2023 серії АА №00009951 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, відносно позивача, про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладання штрафу у розмірі 34000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

У спірному випадку позивач оскаржує дії Державної служби з безпеки на транспорті щодо направлення постанови серії АА №00009951 від 15.06.2023 на примусове виконання до виконавчого органу.

Ключовим для вирішення цього спору є встановлення дати набрання законної сили постановою 15.06.2023 серії АА № 00009951, оскільки пред`явити до виконання можливо лише виконавчий документ, який набрав законної сили, а також встановлення обставини, щодо того, чи сплата штрафу відбулася у строки, встановлені для добровільного виконання постанови.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень інозем них судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1-1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів, рішень (актів) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень;

10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами;

11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 298 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КупАП) встановлено, що постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.

Згідно з положеннями статті 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.

Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Статтею 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Відповідно до абз. 3 статті 291 КУпАП, постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення, або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Відповідно до частини 1 статті 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Так, стаття 300-2 КУпАП, яка регулює порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, визначає, що у разі сплати особами, зазначеними у статті 14-3 цього Кодексу, штрафу протягом 10 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті така постанова вважається виконаною.

У разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

Таким чином, оскарження особою постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зупиняє її примусове виконання до розгляду відповідної скарги, що покликано забезпечити визначеність сторін у виниклих між ними правовідносинах.

З матеріалів справи слідує, що 15.06.2023 Державною службою України з безпеки на транспорті Департамент державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті прийнято постанову серії АА № 00009951 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення штрафу 17000,00 грн за порушення вимог ч.2 ст.132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зазначена постанова була направлена поштовим зв`язком та отримана ОСОБА_1 05.07.2023.

17.07.2023 позивач через представника за допомогою системи ЄСІТС звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом про оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності від 15.06.2023 серії АА № 00009951 до відповідача Державної служби з безпеки на транспорті.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.09.2023 у справі № 569/13001/23 відмовлено в позові ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 у справі № 569/13001/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2023 року у справі № 569/13001/23 - без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що оскільки позивач скористалась своїм правом на оскарження у судовому порядку постанови від 15.06.2023 серії АА №00009951, тому перебіг строку для добровільного виконання адміністративного стягнення був зупинений.

Разом з тим, після набрання чинності постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2023 у позивача згідно з ч. 1 ст.307 КУпАП виникло право протягом 15 днів оплатити штраф, зазначений у постанові від 15.06.2023 року серія АА № 00009951.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.12.2023 ОСОБА_1 сплачено штраф у розмірі 17000,00 грн., що не заперечується представниками сторін по справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 було своєчасно виконано обов`язок щодо сплати штрафу у розмірі 17000,00 грн.

Отже, у відповідача були відсутні підстави для направлення постанови від 15.06.2023 року серія АА № 00009951 про стягнення штрафу у подвійному розмірі, оскільки ОСОБА_1 було своєчасно сплачено штраф, зазначений у постанові від 15.06.2023 серії АА № 00009951.

Посилання скаржника на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 січня 2024 року у справі № 160/14218/23 є необгрунтованим, оскільки у справі № 160/14218/23 судом не надавалась оцінка частині 1 статті 307 КУпАП, яка підлягає застосуванню у цій справі.

Колегія суддів наголошує, що постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом виключно у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу. Натомість, частиною 1 статті 307 КУпАП чітко визначено, що в разі оскарження постанови про накладення штрафу штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Із матеріалів справи слідує, що позивачем сплачено штраф 04.12.2023, тобто в межах вищевказаного п`ятнадцятиденного строку з дня залишення скарги без задоволення 28.11.2023.

Враховуючи наведене, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправними дій Державної служби з безпеки на транспорті щодо направлення на примусове виконання постанови від 15.06.2023 серії АА №00009951 по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 34 000,00 грн.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача утриматися відповідача від дій, направлених на примусове стягнення суми штрафу із позивача у розмірі 34 000 грн., суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно отриманих на виконання ухвали суду матеріалів виконавчого провадження ВП №74778497, виконавче провадження з примусового виконання постанови про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті №АА№00009951, виданої 15.06.2023 - закінчено 25.06.2024 у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, відтак, задоволення вказаної позовної вимоги не призведе до відновлення порушеного права позивача.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 січня 2025 року у справі № 460/4507/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді Л. Я. Гудим
В. Я. Качмар