Справа № 440/5432/25
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/5432/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Глобинської міської ради Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Глобинської міської ради Полтавської області про:

- визнання протиправним і скасування рішення вісімдесят сьомої сесії VIII скликання Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської від 27 лютою 2025 року, яким відмовлено у наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку частку (пай) площею 3,56 ум. кад. га, з цільовим призначенням 01.01 - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Глобинського районного суду від 18.12.2024 року (справа № 527 2838/24 провадження 2/527/948/24), місце розташування: на території Глобинської міської територіальної громади, Кременчуцького району Полтавської області та рекомендовано, після завершення воєнного стану, повторно звернутися до сесії Глобинської міської ради, відповідно до статті 118 Земельного Кодексу України, щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- зобов`язання відповідача повторно розглянути дане питання з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позову позивач вказує на неправомірну, як на її думку, поведінку відповідача, що перешкоджає в отриманні у власність земельної ділянки, право на яку позивач має за рішенням суду.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №440/5432/25; вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано докази.

До суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки правомірно.

Відповідно до частини восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18.12.2024, яке набрало законної сили 21.01.2025, у справі №527/2838/24 визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай), розміром 3,56 умовних кадастрових гектари, із земель переданих у колективну власність Відкритому акціонерному товариству «Новомосковське», (м. Глобине Кременчуцького (колишнього Глобинського) району Полтавської області), що розташовані на території Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Позивач звернулася до Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області із заявою від 11.02.2025 про надання позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) на підставі рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18.12.2024 у справі №527/2838/24.

До вказаного клопотання додано: копії посвідки на постійне місце проживання в Україні та ідентифікаційного номеру, рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 18.12.2024.

Рішенням вісімдесят сьомої сесії восьмого скликання Глобинської міської ради від 27.02.2025 №195 "Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку частку (пай) площею 3,56 ум. кад. га, цільове призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно рішення Глобинського районного суду від 18.12.2024 року № 527/2838/24, місце розташування: на території Глобинської міської територіальної громади, Кременчуцького району Полтавської області" відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на земельну ділянку (пай) площею 3,56 ум. кад. га, розташованої на території Глобинської міської територіальної громади, Кременчуцького району Полтавської області, на підставі ст. 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)".

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Відповідно до частини першої статті 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної технічної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

З вищезазначеного вбачається, що для виділення земельної частки (паю), заявнику необхідно звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про виділення земельної частки (паю). Сільські, селищні, міські ради, при цьому, реагуючи на звернення заявника, обираючи із земель резерву, запасу (які не розподіленні, не витребуванні частки (паї), рішенням надають дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а бо ж відмовляють у наданні такого дозволу.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Земельні ділянки, які будуть використовуватися їх власниками, самостійно закріплюються межовими знаками встановленого зразка кожна окремо.

Статтею 55 Закону України "Про землеустрій" визначено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється відповідно до відомостей Державного земельного кадастру, матеріалів Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель, матеріалів топографо-геодезичних робіт.

Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) розробляється за рішенням власника (розпорядника) земельної ділянки, землекористувача.

У разі передачі у власність та користування земельної ділянки на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування технічна документація розробляється на підставі дозволу, виданого відповідним органом.

Згідно з частиною восьмою статті 79-1 Земельного кодексу України у разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до абзацу п`ятого частини першої Перехідних положень Земельного кодексу України внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, місце розташування яких визначено за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), які розроблені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою", відомості про які не внесені до Державного земельного кадастру, здійснюється за технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Датою набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою" є 27.07.2015, тобто, як визначено частиною першою Прикінцевих та перехідних положень відповідного Закону: Цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а відповідно опубліковано його було 26.06.2015 в офіційному друкованому органі Верховної Ради України в газеті Голос України" 2015 № 113.

Враховуючи вищезазначені норми, у даному випадку позивачу для реалізації прав виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) необхідно отримати дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), при цьому, місце розташування такої частки (паю) визначено за відповідним проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), який перебуває у володінні відповідача.

Водночас, порядок надання уповноваженим органом дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є ідентичним з порядком надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вимоги якого встановлюються статтею 118 Земельного кодексу України, приписи якої і передбачають надання разом з відповідним клопотанням графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Відповідно, встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є ідентичною процедурі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності та зміни цільового призначення земельних ділянок.

Розкриваючи суть наведеної відмови, у відзиві на позовну заяву та у доповненнях до відзиву відповідач пояснює, що оскаржуване рішення Глобинської міської ради від 27.02.2025 щодо відмови надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення документації із землеустрою прийняте 27.02.2025, тобто під час воєнного стану та після набрання чинності вказаних змін до Земельного Кодексу України. З урахуванням зазначеного, беручи до уваги встановлену законом заборону надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність рішення Глобиснької міської ради від 27.02.2025 рок №195 відповідає чинним положенням закону та є обґрунтованим.

Позивач не позбавлена можливості після завершення воєнного стану звернутись до Глобинської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку частку (пай) площею 3,56 ум. кад. га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Окрім того зазначає, що громадянка ОСОБА_1 була включена до списку громадян - членів ВАТ «Новомосковське», що є додатком 1 до державного акту на право колективної власності на землю серія ПЛ зареєстрованого 18.04.2002 року за № 3 5, але згідно книги видачі сертифікатів на право на земельну частку (пай) сертифікат на земельну ділянку не отримала.

Під час виготовлення проекту розташування земельних часток (паїв) на землях ВАТ «Новомосковське» земельну частку гр. ОСОБА_1 не запроектовано. У зв`язку з чим неможливо забезпечити громадянку земельною часткою. Зазначена ділянка має бути відведена із земель запасу комунальної власності.

Відповідно до пунктів 2, 6 статті 79 1 Земельного кодексу України зазначена земельна ділянка може бути відведена за рахунок земель запасу Глобинської міської ради на підставі дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки

Під час воєнного стану в Україні діє заборона на безоплатну передачу земель державної та комунальної власності в особисту власність, а також заборона на отримання дозволів на розроблення документації землеустрою з метою такої передачі (підп. 5 п. 27 розд. X Земельного кодексу України).

Перевіряючи обґрунтованість зазначеної відмови, суд виходить з такого.

Підстави та особливості виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам Земельним кодексом України не врегульовано.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ №720/95), з метою забезпечення реалізації невідкладних заходів щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва та відповідно до частини другої статті 25 Конституційного Договору між Президентом України та Верховною Радою України "Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України" встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

У цьому ж пункті Указу зазначено, що паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

За змістом пунктів 2, 3, 5, 6 вищезгаданого Указу, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Частиною першою статті 1 Закону України №899-IV від 05.06.2003 "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

У свою чергу, за змістом частини першої статті 2 Закону №899-IV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. При цьому, документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

З вищенаведеними приписами Закону №899-IV і Указу №720/95 узгоджуються й пункти 8, 16 розділу X "Перехідні положення" ЗК України, які передбачають таке.

Члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Окрім цього, за змістом частин першої - третьої, п`ятої статті 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю).

Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій.

Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно.

Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Згідно з положеннями статті 3 Закону №899-IV, підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) закріплені у статті 5 Закону №899-IV, частиною першою якої передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Суд звертає увагу й на те, що Законом України від 10.07.2018 №2498-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні", який набрав чинності 01.01.2019, було внесено зміни, зокрема до статті 5 Закону №899-IV, за змістом якої повноваження щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) були надані лише сільським, селищним, міським радам.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18.12.2024 у справі №527/2838/24 встановлено, що відповідно до архівної довідки КП «Трудовий архів» Глобинської міської ради №01-11/687 від 13.08.2024, ОСОБА_3 дійсно була прийнята робочою на різні сільськогосподарські роботи з 07.04.1995 року у відділок «Червоний прапор» Глобинського цукрокомбінату Бурякорадгоспу (з 1996 року ВАТ «Новомосковське»). ОСОБА_1 звільнена з 30.04.2005 в порядку переводу в ТОВ «Новомосковськ Агро». Як вбачається зі списку членів ВАТ «Новомосковське», що додаються до державного акту на право колективної власності на землю, ОСОБА_3 значиться за №227. Відповідно до листів ГУ Держгеокадастру у Полтавській області від 03.07.2024, вбачається, що за інформацією відділу №5 Управління надання забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління, згідно списку членів ВАТ «Новомосковське», що є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Новомосковське» серія ПЛ, зареєстрованого 18.04.2002 за №35, за №227 зазначена ОСОБА_3 та відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по ВАТ «Новомосковське», сертифікат на право на земельну частку (пай) за ОСОБА_2 не зареєстровано. Розмір земельної частки (паю) по ВАТ «Новомосковське», згідно розпорядження голови Глобинської РДА №751 від 22.12.1999 року становить 3,56 умовних кадастрових гектари, вартістю 14143 грн (а.с.15-16). Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай), розміром 3,56 умовних кадастрових гектари, із земель переданих у колективну власність Відкритому акціонерному товариству «Новомосковське», (м. Глобине Кременчуцького (колишнього Глобинського) району Полтавської області), що розташовані на території Глобинської міської ради Кременчуцького району Полтавської області.

Системний аналіз наведених вище правових норм, в контексті встановлених судом обставин цієї справи, дає суду підстави для формулювання висновку про те, що позивач, як володілець права на земельну частку (пай), посвідченого рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 18.12.2024 у справі №527/2838/24, має гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), подавши до міської ради відповідну заяву.

У свою чергу така підстава для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки як стаття 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" не передбачена Законом №899-IV.

Суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Водночас, оскаржуваним рішенням відповідача безпідставно та необґрунтовано відмовлено у наданні відповідного дозволу, чим порушено право позивача, передбачене Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток паїв", як власника частки (паю) на його виділення в натурі (на місцевості).

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що рішення вісімдесят сьомої сесії восьмого скликання Глобинської міської ради від 27.02.2025 №195 "Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку частку (пай) площею 3,56 ум. кад. га, цільове призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно рішення Глобинського районного суду від 18.12.2024 року № 527/2838/24, місце розташування: на території Глобинської міської територіальної громади, Кременчуцького району Полтавської області" не ґрунтується на вимогах закону, у зв`язку з чим таке підлягає скасуванню як протиправне, а відповідна позовна вимога - задоволенню.

Належним та достатнім способом захисту позивача у спірних правовідносинах є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2025, з урахуванням висновків суду, сформульованих у даному рішенні.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , НОМЕР_2 ) до Глобинської міської ради Полтавської області (вул. Центральна,буд. 285,м.Глобине,Кременчуцький район, Полтавська область,39000, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення вісімдесят сьомої сесії восьмого скликання Глобинської міської ради від 27.02.2025 №195 "Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку частку (пай) площею 3,56 ум. кад. га, цільове призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно рішення Глобинського районного суду від 18.12.2024 року № 527/2838/24, місце розташування: на території Глобинської міської територіальної громади, Кременчуцького району Полтавської області".

Зобов`язати Глобинську міську раду Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.02.2025, з урахуванням висновків суду, сформульованих у даному рішенні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Глобинської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва