Справа № 420/11298/24
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/11298/24

Категорія 112010200Головуючий у суді І інстанції: Вовченко О.А. час і місце ухвалення: письмове провадження, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Семенюка Г.В.,

суддів Федусика А.Г., Шляхтицького О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

встановиВ:

Позивач, звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, мотивуючи його тим, що він звертався до територіальних органів Пенсійного фонду України для призначення пенсії за віком, але йому було надано відмову від 21.02.2024 року №054. Пенсійний вік становить 63 роки. Страховий стаж за трудовою книжкою позивача становить 24 роки 11 місяців 17 днів. Головне Управління Пенсійного фонду України у Київській області пояснює відмову у призначенні пенсії тим, що позивач не набув необхідного трудового стажу. Відповідач не зарахував до страхового стажу період роботи з 07.12.1984 по 15.01.1986, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; з 03.02.1986 по 15.04.1988, оскільки відсутня дата наказу при прийнятті на роботу; з 15.04.1988 по 14.03.1996, оскільки запис завірено печаткою УРСР; з 17.03.1996 по 06.05.2002, оскільки даний запис не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу. Вважаючи протиправними вказані дії та рішення відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 54 від 21.02.2024 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи: з 07.12.1984 по 15.01.1986; з 03.02.1986 по 15.04.1988; з 15.04.1988 по 14.03.1996; з 17.03.1996 по 06.05.2002. Зобов`язано Головне управління ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 14.02.2024 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновку суду. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нову постанову, якою у задоволенні вимог позивача відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою: з 07.12.1984 по 15.01.1986, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу; з 03.02.1986 по 15.04.1988, оскільки відсутня дата наказу при прийнятті на роботу; з 15.04.1988 по 14.03.1996, оскільки запис завірено печаткою УРСР; з 17.03.1996 по 06.05.2002, оскільки даний період не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для зарахування періодів роботи за трудовою книжкою необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи. Порядок підтвердження страхового стажу визначено статтею 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На підставі ст. 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14 лютого 2024 року звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком та надав: військовий квиток, довідку про призначення ідентифікаційного номеру, паспорт, трудову книжку, що підтверджено розпискою-повідомленням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Одеси від14.02.2024 року.

Відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області з урахуванням принципу екстериторіальності, розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 14.02.2024 року та прийнято рішення від 21.02.2024 № 54 про відмову у призначенні пенсії оскільки заявник не набув необхідного страхового стажу (а.с. 10).

В рішенні від 21.02.2024 № 54 про відмову у призначенні пенсії зазначено, що пенсійний вік, визначений частиною 2 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, становить 63 роки. Вік заявника 64 роки. Необхідний страховий стаж, визначений частиною 2 статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить від 20 до 30 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частинами першою та другою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 - від 15 до 22 років. Страховий стаж особи становить 07 років 06 місяців 29 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи за трудовою книжкою:

- з 07.12.1984 по 15.01.1986, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу;

- з 03.02.1986 по 15.04.1988, оскільки відсутня дата наказу при прийнятті на роботу;

- з 15.04.1988 по 14.03.1996, оскільки запис завірено печаткою УРСР;

- з 17.03.1996 по 06.05.2002, оскільки даний період не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для зарахування періодів роботи за трудовою книжкою, необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, на яких працював заявник, на підставі первинних документів за час виконання роботи.

Не погодившись з рішенням від 21.02.2024 № 54 та діями відповідача позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 07.12.1984 по 15.01.1986; з 03.02.1986 по 15.04.1988; з 15.04.1988 по 14.03.1996; з 17.03.1996 по 06.05.2002, тому слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 54 від 21.02.2024 року.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду погоджується з означеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно зі ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч.1). Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч.2). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4).

Статтею 44 Закону №1058 встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Приписами ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-XII) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст. 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до п.3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктами 2.2 - 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

В рішенні від 21.02.2024 № 54 зазначено про не зарахування до страхового стажу позивачу періоди роботи за трудовою книжкою:

- з 07.12.1984 по 15.01.1986, оскільки відсутня назва підприємства при прийнятті на роботу;

- з 03.02.1986 по 15.04.1988, оскільки відсутня дата наказу при прийнятті на роботу;

- з 15.04.1988 по 14.03.1996, оскільки запис завірено печаткою УРСР;

- з 17.03.1996 по 06.05.2002, оскільки даний період не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу.

З трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 18.09.1960 року вбачається, що в записах:

- № 8 від 07.12.1984 зазначено, що на підставі наказу № 72 від 07.12.1984 року зарахований тимчасово на посаду робітника по мілкому ремонту.

- № 9 від 15.01.1986, зазначено, що згідно наказу № 101 від 15.01.1986 р. звільнений за п. 2 ст. 36 КЗпП УРСР (по закінченню тимчасових робіт). Записи засвідчені підписами завідувача ясла-саду, а підпис засвідчено печаткою Ясла-Саду №142 Центрального райвідділу народної освіти Одеської області (а.с. 7зв.).

Період роботи з 07.12.1984 по 15.01.1986 - 1 рік 1 місяць 15 днів не зараховано до страхового стажу позивача.

Водночас, слід зазначити, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у період з 07.12.1984 по 15.01.1986, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Ці записи у трудовій книжці між собою пов`язані хронологічно. Зазначені записи засвідчені печаткою підприємства де працював позивач

Відтак, записи №8 від 07.12.1984 та № 9 від 15.01.1986 є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача у період з 07.12.1984 по 15.01.1986 р.

Тож наявність недоліків в оформленні трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, та підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд в постанові від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.

Доказів на підтвердження недостовірності записів в трудовій книжці позивача щодо періоду його роботи з 07.12.1984 по 15.01.1986 р. відповідачі суду не надали та про наявність відповідних доводів не зазначали.

З записів у трудовій книжці позивача № 10 та № 11 вбачається:

- № 10 від 03.02.1986 зазначено, що на підставі наказу № 14к 1986 р. прийнятий муляром І розряду в СМУ «Висотстрой»;

- № 11 від 15.04.1988, зазначено, що на підставі наказу №41-к від 18.04.1988 року звільнений за ст. 38 КЗпП УРСР за власним бажанням. Записи засвідчені підписом інспектора відділу кадрів та засвідчені печаткою (а.с.8зв.).

Період роботи з 03.02.1986 по 15.04.1988 - 2 роки 2 місяці 13 днів не зараховано до страхового стажу позивача.

Згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 18.09.1960 року не зараховано період роботи з 03.02.1986 по 15.04.1988, оскільки роботодавцем зазначено не повну дату (зазначено лише рік) наказу про прийняття на роботу.

З досліджених записів № 10 та № 11 в трудовій книжці позивача встановлено, що період роботи позивача СМУ «Висотстрой» з 03.02.1986 по 15.04.1988.

В п. 30 постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 12.09.2022 по справі №569/16691/16-а міститься наступний правовий висновок: «Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Згідно правової позиції, наведеної у п. 34 постанови Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 19.12.2019 по справі №307/541/17 однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З досліджених судом записів в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 18.09.1960 року, встановлено, що в записах:

- № 12 від 15.04.1988, зазначено, що на підставі наказу №17к від 12.04.1988 р. прийнятий на роботу муляром 3 розряду в Кооператив «Висотник»;

- № 13 від 14.03.1996, зазначено, що на підставі наказу №3-к від 13.03.1996 року звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Записи засвідчені підписом інспектора відділу кадрів та засвідчені печаткою де у відтиску печатки зазначено «УССР» (а.с.8зв.).

Період роботи з 15.04.1988 по 14.03.1996 - 7 років 10 місяців 29 днів не зараховано до страхового стажу позивача.

З рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.02.2024 вбачається, що підставою відмови в зарахуванні до стажу позивача періоду роботи з 15.04.1988 по 14.03.1996 слугувало те, що запис про звільнення ОСОБА_1 завірений печаткою УССР.

Разом з тим, окрім наведеної обставини, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірний період і на переконання суду є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Натомість, твердження відповідача про те, що спірний період роботи зарахувати до страхового стажу неможливо у зв`язку з тим, що вказаний період роботи у даному кооперативі завірено печаткою УССР, не ґрунтуються на жодній нормі законодавства; не впливає на права та законні інтереси позивача й факт припинення статусу УССР.

Приписами п. 4.1. Інструкції № 58 визначено, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17.

Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Отже, суд зазначає, що якщо підприємство не замінило свою печатку новою після припинення УССР, це не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Таким чином, відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, відбиток печатки на трудовій книжці та на записах про прийняття на роботу та звільнення не може бути підставою для виключення певного періоду роботи зі страхового стажу позивача.

Також судом досліджено трудову книжку позивача та встановлено, що в записах:

- № 14 від 17.03.1996, зазначено, що на підставі наказу №18-ок від 17.03.1996 р. прийнятий на роботу муляром - висотником в НВКФ «ГРАНТЕК»;

- № 15 від 06.05.2002, зазначено що на підставі наказу №6-ок від 06.05.2002 року звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Записи засвідчені підписом директора та засвідчені печаткою (а.с.9).

Період роботи з 17.03.1996 по 06.05.2002 - 6 років 1 місяць 20 днів відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки даний період не підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу.

Однак, доказів на підтвердження недостовірності записів в трудовій книжці позивача щодо спірного періоду відповідачем суду не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону № 1058, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була впроваджена з 01 липня 2000 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 794 від 04.06.1998 року «Про затвердження Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування».

Згідно з статтею 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За змістом вищезазначених норм обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 травня 2021 року у справі № 343/659/17.

Отже сумніви відповідачів щодо несплати роботодавцем страхових внесків самі по собі не можуть бути підставою для неврахування підтвердженого періоду роботи позивача та визначення його страхового стажу, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання роботодавцем - страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 17.07.2019 у справі №144/669/17, від 28.05.2021 у справі №591/3839/16-а, від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а та від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а.

Таким чином, відсутність у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування інформації про сплату страхових внесків не є підставою для не зарахування спірного періоду роботи позивача з 17.03.1996 по 06.05.2002 до страхового стажу позивача при призначенні пенсії.

З урахуванням вище зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 07.12.1984 по 15.01.1986; з 03.02.1986 по 15.04.1988; з 15.04.1988 по 14.03.1996; з 17.03.1996 по 06.05.2002, тому слід визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 54 від 21.02.2024 року.

Також, суд першої інстанції вірно зазначив, що належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 з урахуванням положень ч. 2 ст. 9 КАС України, буде:

- зобов`язати Головне управління ПФУ у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , періоди його роботи: з 07.12.1984 по 15.01.1986; з 03.02.1986 по 15.04.1988; з 15.04.1988 по 14.03.1996; з 17.03.1996 по 06.05.2002;

- зобов`язати Головне управління ПФУ у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , від 14.02.2024 про призначення йому пенсії за віком з урахуванням висновку суду.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2025 року по справі № 420/11298/24, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Г.В. Семенюк
Судді А.Г. Федусик О.І. Шляхтицький