Справа № 580/4436/25
Суддя: Валентина ЯНКІВСЬКА
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року справа № 580/4436/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Янківської В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у змішаній (паперовій та електронній) формі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Уманьгаз про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

23 квітня 2025 року у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства Уманьгаз, в якому позивач просить:

1) визнати протиправними дії Приватного акціонерного товариства Уманьгаз щодо надання неточної, неповної та недостовірної інформації на інформаційний запит ОСОБА_1 від 05 березня 2025 року;

2) зобов`язати Приватне акціонерне товариство Уманьгаз надати точну, повну та достовірну інформацію на інформаційний запит ОСОБА_1 від 05 березня 2025 року.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась з інформаційним запитом до Приватного акціонерного товариства «Уманьгаз» з інформаційним запитом, в якому просила надати повну, точну та достовірну інформацію у табличній формі щодо показів лічильника за особовим рахунком НОМЕР_1 за період з 01.01.2014р. по 01.08.2024. На переконання позивача відповідь відповідача ні її запит не містить точну, повну та достовірну інформацію на запит.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 28.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити повністю. Обгрунтовуючи свою позицію зазначив, що оскільки на момент звернення в розпорядженні ПрАТ «УМАНЬГАЗ» перебувала інформація, її було надано позивачу. Про наявність в ПрАТ «УМАНЬГАЗ» наданої інформації та відсутність її частини свідчить довідка про фінансовий стан споживача ОСОБА_1 .. З вказаної довідки вбачається, що інформація про показники лічильника газу фіксуються з липня 2015 року. Також відповідач зазначив, що позивач лише з серпня 2021 року почала передавати показники як того вимагає чинне законодавство. З 2015 року ПрАТ «УМАНЬГАЗ» дотримується норм чинного законодавства та фіксував до липня 2021 року показник лічильника газу, що формувався на підставі норм Кодексу ГРМ, оскільки позивач не виконувала свій обов`язок щодо передачі показників лічильника газу. Що стосується наданих копій абонентської книжки Позивачем, зазначено, що такі книжки не є офіційним документом, та ПрАТ «УМАНЬГАЗ» не погоджував внесені в них дані, що свідчить про неналежний та недостовірний доказ, що доданий до позовної заяви та не може бути прийнятий судом, як підтвердження доводів позивача

Позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що відповідач жодним чином не спростував її доводи викладені в позовній заяві.

Відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Із наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що 5 березня 2025 р. ОСОБА_1 звернулась з інформаційним запитом до Приватного акціонерного товариства «Уманьгаз» з інформаційним запито, в якому просила:

1. Надати повну, точну та достовірну інформацію у табличній формі щодо показів лічильника за особовим рахунком НОМЕР_1 за період з 01.01.2014р. по 01.08.2024р.

2.Інформацію прошу надати у п я`тиденний термін на е-адресу: та поштову адресу: АДРЕСА_1

За результатами розгляду вищезазначеного інформаційного запиту позивачки від 05.03.2025, відповідач листом від 11.03.2015 №514 надав відповідь в якій зазначив, що в розпорядженні ПрАТ «УМАНЬГАЗ» наявні показники лічильника по запитуваному особовому рахунку починаючи з липня 2015 року, дані до такої дати в ПрАТ «УМАНЬГАЗ» не збереглися та надана інформація у формі таблиці.

В позовній заяві позивач зазначила, що згідно даних Відповідача за період з травня по жовтень 2016р. покази лічильника газу по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( попередній-10433) наступні: 05.2016-14900-14914 обсяг спожитого газу-14 м.куб., 06.2015-14914-14935 обсяг спожитого газу-21 м.куб., 07.2016-14935-14955 обсяг спожитого газу 20 м.куб., 08.2016- обсяг спожитого газу-25 м.куб., 09.2016-14980-15005 обсяг спожитого газу 25 м.куб., 10.2016-15005-15100 обсяг спожитого газу 95 м.куб.

Натомість, інформація згідно квитанцій за використаний природний газ по особовому рахунку №10010433( попередній-10433) є наступною: 05.2016-15735-15749 обсяг спожитого газу 14 м.куб., 06.2016-15749-15777=28 обсяг спожитого газу м.куб., 07.2016-15777-15805 обсяг спожитого газу 28 м.куб., 08.2016-15805-15833 обсяг спожитого газу 28 м.куб., 09.2016-15833-15861 обсяг спожитого газу 28 м.куб., 10.2016-15861-16067 обсяг спожитого газу 206 м.куб. Таким чином позивач вважає, що відповідач надав неточну , неповну та недостовірну інформацію на її інформаційний запит позивача від 05.03.2025, тому звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що статтею 40 Конституції України закріплено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

У Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 №2-рп/2012, даючи офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України, Конституційний Суд України зазначив, що Конституцією України визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких законами України може передбачатися обмеження прав особи на вільне збирання, зберігання, використання і поширення інформації, оскільки реалізація цих прав не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб, у тому числі й конституційне право особи на невтручання в її особисте і сімейне життя; збирання, зберігання, використання та поширення державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами конфіденційної інформації про особу без її згоди є втручанням в її особисте та сімейне життя, яке допускається винятково у визначених законом випадках і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац шостий пункту 4, абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини вказаного Рішення).

У абзаці 3 підпункту 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 01.06.2016 №2-рп/2016 Конституційним Судом України вказано, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

Конституційний Суд України визначив, що під правомірним обмеженням конституційних прав і свобод людини і громадянина слід розуміти передбачену Конституцією України можливість втручання держави за допомогою юридичних засобів у зміст та обсяг конституційних прав і свобод людини і громадянина, яке відповідає вимогам верховенства права, потрібності, доцільності та пропорційності у демократичному суспільстві; метою такого обмеження є охорона основоположних цінностей у суспільстві, до яких належать, зокрема, життя, свобода та гідність людини, здоров`я і моральність населення, національна безпека, громадський порядок (абзац 2 п. 6 мотивувальної частини Рішення від 12.07.2019 №5-р(I)/2019).

У Рішенні Першого сенату Конституційного Суду України від 22.01.2020 №1-р(I)/2020 Конституційний Суд України наголосив, що право особи на доступ до інформації, гарантоване статтею 34 Конституції України, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження мають бути винятками, які передбачені законом, переслідувати одну або декілька законних цілей і бути необхідними у демократичному суспільстві. У разі обмеження права на доступ до інформації законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію вказаного права і не порушувати сутнісного змісту такого права (абзац 7 п. 2.2 мотивувальної частини Рішення від 22.01.2020 №1-р(I)/2020).

Відповідно ст. 1 Закону України Про інформацію №2657-XII від 02.10.1992 (далі - №2657-XII) інформація є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Частинами 1, 2 ст. 7 Закону №2657-XII встановлено, що право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України Про доступ до публічної інформації від 13 січня 2011 року №2939-VI (надалі - Закон №2939-VI).

Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI, публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена у процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Статтею 3 Закону №2939-VI визначено гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 5 Закону №2939-VI, доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до статті 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Частиною 1 статті 13 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.

Згідно з пункту 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Статтею 20 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Отже, строк для надання розпорядником інформації відповіді на запит становить 5 робочих днів.

Аналізуючи положення законодавства вбачається, що розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №9901/925/18).

Отже, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона по своїй суті є заздалегідь готовим зафіксованим на певному носії продуктом. Отримувати та/або створювати такий продукт може виключно суб`єкт владних повноважень у процесі здійснення ним своїх владних управлінських функцій. У подальшому володіти цим продуктом може будь-який розпорядник публічної інформації, навіть якщо він не є суб`єктом владних повноважень.

Судом встановлено, що 05 березня 2025 р. ОСОБА_1 звернулась з інформаційним запитом до Приватного акціонерного товариства «Уманьгаз», в якому просила:

1. Надати повну, точну та достовірну інформацію у табличній формі щодо показів лічильника за особовим рахунком НОМЕР_1 за період з 01.01.2014р. по 01.08.2024р.

2.Інформацію прошу надати у п я`тиденний термін на е-адресу: та поштову адресу: м. Умань, вул.Фортечна,34,кв.22

За результатами розгляду вищезазначеного інформаційного запиту позивачки від 05.03.2025, відповідач листом від 11.03.2015 №514 надав відповідь в якій зазначив, що в розпорядженні ПрАТ «УМАНЬГАЗ» наявні показники лічильника по запитуваному особовому рахунку починаючи з липня 2015 року, дані до даної дати в ПрАТ «УМАНЬГАЗ» не збереглися та надана інформація у формі таблиці.

Про наявність в ПрАТ «УМАНЬГАЗ» наданої інформації та відсутність її частини свідчить довідка про фінансовий стан споживача ОСОБА_1 .. З вказаної довідки вбачається, що інформація про показники лічильника газу фіксуються з липня 2015 року.

Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем в редакції, що діяла з 27.11.2015 року (затверджений Постановою НКРЕКП від 30.09.2015№ 2494, далі Кодекс ГРМ), побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.

Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу IX із змінами, внесеними згідно з постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 11.08.2016 р. N 1418, від 27.12.2017 р. N 1437, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в Документ сформований в системі «Електронний суд» 09.05.2025 4 персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу.

Таким чином, з 2015 року ПрАТ «УМАНЬГАЗ» дотримується норм чинного законодавства та фіксував до липня 2021 року показник лічильника газу, що формувався на підставі норм Кодексу ГРМ, оскільки позивач не виконував свій обов`язок щодо передачі показників лічильника газу.

Тому суд дійшов висновку, що відповідачем не вчинено протиправних дій у спірних правовідносинах.

У справі відсутні докази, що підтверджують що надана позивачу відповідь містить недостовірну або неповну інформацію, також судом не встановлено, що інші рішення, дії чи бездіяльність відповідача порушили законні права та інтереси позивача.

За таких обставин, Черкаський окружний адміністративний суд, за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази, вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Валентина ЯНКІВСЬКА