Справа № 166/937/25
Суддя: Свистун О. М.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 166/937/25
провадження № 2-а/166/24/25
РІШЕННЯ

іменем України

24 червня 2025 року с-ще Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М.

за участю секретаря Заєць Н.П.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача Свирида Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського відділення поліції № 2 (с-ще Ратне) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області лейтенанта поліції Свирида Дмитра Володимировича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,

установив:

ОСОБА_1 13 червня 2025 року звернулася у суд із позовом, в якому зазначила, що з 12 квітня 2025 року вона змушена була піти з будинку від чоловіка ОСОБА_2 та їх спільних дітей через насильство, яке вчиняє відносно неї чоловік. Фактичним приводом для такого кроку стало те, що її чоловік, виявляючи ознаки патологічних ревнощів, відібрав у неї її мобільний телефон. Зневажаючи на її право на особисте життя у шлюбі, чоловік принизив її, відкрив її листування дітям, а згодом і поліцейським, створивши образ невірної дружини, матері, негідної своїх дітей. ОСОБА_2 принижував її, маніпулював нею, залякував її, обмежував свободу її волевиявлення. Вона не змогла впоратися з емоціями, змушена бути піти з дому. Уважає, що чоловік завдав шкоди її психологічному здоров`ю та вчинив психологічне насильство щодо неї.

04 червня 2025 року у вечірній час вона пішла до дітей та чоловіка з метою вирішення зазначеного вище конфлікту та досягти порозуміння з дітьми. Спочатку відбулася спокійна розмова, у ході якої чоловік не заперечив щодо їх подальшого спільного проживання. Однак після її зауваження про те, що вона має право на повагу до своєї гідності, чоловік повернувся до практики залякування, приниження її в очах дітей. Він став психологічно тиснути на неї, обзивати, відмовившись повернути смартфон. Раніше чоловік умисно завдав їй побоїв, створював нестерпні умови життя, за яких вона змушена була покидати житло, повертатися до батьків. З роками залякав її настільки, що вона боїться з ним залишатися наодинці.

Наважившись, вона вирішила шукати допомогу в поліції, а тому зателефонувала у службу "102". Поліцейський ОСОБА_3 , якому було доручено вжити заходів з приводу її звернення, прибувши за викликом, вислухавши її, зауваживши, що чоловік виглядає тверезим, не проводячи перевірки як такої, одразу заявив їй, що вона буде покарана за повідомлення до поліції про подію, якої не було. Тобто її доводи поліцейський проігнорував. Не надавши оцінки фактичним даним, яку зумовили її звернутися до поліції, він прийняв очевидно упереджене рішення про те, що саме вона вчинила правопорушення.

Уважає, що до адміністративної відповідальності вона притягнута безпідставно, оскільки вона заперечувала факт вчинення нею правопорушення і жодних доказів на підтвердження її вини їй не було надано. Такий поспішний розгляд справи унеможливив її користування правами, передбаченими ст. 268 КУпАП.

Просить скасувати постанову ЕГА № 1786900 у справі про адміністративне правопорушення, винесену 04 червня 2025 року поліцейським Свиридом Д.В., та стягнути із ГУНП у Волинській області на її користь за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати.

Ухвалою від 16.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16 год. 00 хв. 24 червня 2025 року, надано відповідачам строк для подання відзиву.

Представник відповідача Борисюк А.М. скерував до суду відзив, у якому зазначив, що вимоги позивача є безпідставними. Зазначив, що підставою для винесення оскаржуваної постанови було те, що 04 червня 2025 року о 18 год. 25 хв. позивачка здійснила виклик на лінію "102", у якому повідомила, що на вул. Сафрона Мицюка у с. Поступель Ковельського району чоловік чинить щодо неї психологічний тиск, зокрема підвищує голос, обзиває нецензурною лайкою у присутності неповнолітніх дітей. Під час виїзду працівників поліції за місцем проживання позивачки та її сім`ї ОСОБА_2 повідомив, що 04 червня 2025 року до будинку прийшла його дружина разом з її матір`ю, під час спілкування між ними виник конфлікт через розірвання шлюбу, однак будь-якого психологічного тиску щодо своєї дружини він не вчиняв, погроз у її адресу фізичною розправою не висловалював, не забороняв їй спілкуватись із дітьми (цей факт також підтверджують неповнолітні діти, що зафіксовано на службову бодікамеру поліцейських). У подальшому дільничний офіцер ОСОБА_3 виніс оскаржувану постанову, оскільки ОСОБА_1 повідомила неправдиву інформацію, якої насправді не було, а тому в її діях убачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. У ході розгляду справи позивачку було ознайомлено з усіма її правами, що підтверджується її особистим підписом у постанові. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала із підстав, зазначених у позовній заяві. Пояснила, що на лінію "102" зверталася виключно щодо події, яка мала місце 04 червня 2025 року. Тоді вона прийшла навідати дітей до будинку, в якому проживала упродовж 15 років до 12 квітня 2025 року, дня, коли вона змушена була залишити житло і сім`ю через насильство чоловіка, який відібрав у неї мобільний телефон і розголосив наявні у ньому відомості, зокрема дітям, виставив в образі жінки легкої поведінки. Діти налаштовані чоловіком проти неї. 04 червня 2025 року чоловік не впустив її у будинок, замінив замок, надати їй ключ відмовився, ображав її нецензурними словами, однак фізичного насильства не застосовував. Указала, що такі дії чоловік вчиняє не вперше, однак у поліцію вона до цього випадку ніколи не зверталася. Поліцейські, які прибули за її викликом, розмовляли із чоловіком та дітьми, які все заперечували. Додала, що згодом чоловік погодився на подальше її проживання із сім`єю, однак на його умовах із вибаченням перед ним. Поліцейський дійшов висновку про хибний виклик, склав щодо неї постанову, яку вона підписала, однак з якою не погоджується.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечив, указав, що разом із колегою виїжджав 04 червня 2025 року в с. Поступель за викликом ОСОБА_1 за її заявою щодо домашнього насильства, скоєного її чоловіком. При цьому, позивачка нічого не повідомляла щодо заміни замків у вхідних дверях, казала, що чоловік не дозволяє їй проживати у будинку, при цьому, повідомляла, що боїться там жити. Однак, опитавши чоловіка, дітей, сусідку, вони (поліцейські) установили, що доводи ОСОБА_1 не підтверджуються, оскільки вказані особи такі обставини заперечили. У їх присутності чоловік казав про право ОСОБА_1 проживати у будинку, заперечень проти цього не висловлював, зазначив, що дружина 12 квітня 2025 року добровільно залишила його та дітей і перейшла проживати до матері, а 04 червня 2025 року прийшла до дітей тільки після його звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. Із його пояснень стало відомо, що дружина переписувалась із невідомими чоловіками в телефоні, у зв`язку з чим він відібрав у неї телефон і віддав його синові. Уважає, що позивачка свідомо безпідставно викликала працівників поліції, оскільки під час спілкування вона повідомила, що чоловік сумнівався у тому, що вона здійснить такий виклик, однак вона це зробила.

Представник ГУНП у Волинській області у судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Однією з основних засад судочинства є забезпечення доведеності вини. Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Судом установлено,документально підтверджено постановою поліцейського відділення поліції №2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області Свирида Д.В. від 04.06.2025 серії ЕГА № 1786900 факт притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення на неї штрафу в розмірі 850 грн за те, що вона 04 червня 2025 року здійснила завідомо неправдивий виклик на лінію 102, повідомивши, що стосовно неї вчиняють домашнє насильство, інформація не знайшла свого підтвердження. Указана постанова підписана ОСОБА_1 без зауважень.

Статтею 183 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, що тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служби, зокрема поліції. При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції. Особа викликає поліцейського нібито для надання допомоги, знаючи наперед те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, та бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

Відповідно до п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Згідно з рапортом старшого інспектора-чергового ВП № 2 (сел. Ратне) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області В. Михальчука 04 червня 2025 року о 18 год. 23 хв. ОСОБА_1 зателефонувала на лінію «102» та повідомила про те, що чоловік ОСОБА_2 чинить психологічний тиск, підвищує голос, обзиває нецензурною лайкою в присутності неповнолітніх дітей.

З письмового пояснення ОСОБА_2 від 27.02.2025 убачається, що 04 червня 2025 року до будинку, де проживає він із дітьми, прийшла із своєю матір`ю дружина ОСОБА_1 , яка із ними не проживає. Учинення будь-яких насильницьких дій щодо дружини він заперечив.

Згідно із аудіозаписом звернення ОСОБА_1 на лінію «102» остання повідомила про конфлікт із чоловіком 12 квітня 2025 року, однак одразу ж вказала, що вона звертається до поліції з приводу теперішньої події, зокрема щодо вживання її чоловіком нецензурної лайки при дітях, налаштуванні дітей проти неї, внаслідок чого останні відмовляються спілкуватися з нею; указала, що чоловік тверезий, шкоди дітям не завдасть, фізичного насильства щодо неї не вчиняв; вона боїться чоловіка, йде до своєї матері.

Із доданого представником ГУПН у Волинській області відеозапису із службової бодікамери поліцейського вбачається, що поліцейські прибули до житлового будинку, де перебували чоловік і діти позивачки. При цьому звинувачення ОСОБА_1 про заборону проживання у будинку і діти, і чоловік заперечили. Будь-якої розмови про заміну замка у вхідних дверях до будинку не велося. Дочка звинуватила матір у повідомленні неправдивих відомостей, зазначивши, що саме бабуся, матір позивачки, а не батько вживала нецензурні слова; про те, що матір обзивала батька, повідомив і син. Чоловік і дочка вказали про те, що не заперечують проти спільного проживання із ОСОБА_1 , однак остання відмовилася, пояснивши тим, що боїться залишатися із чоловіком наодинці. При цьому, діти вільно спілкувалися із матір`ю, відповідач їм у цьому не перешкоджав. Сусідка повідомила, що сім`я в основному жила дружно і мирно; однак останнім часом позивачка із своєю матір`ю тиснуть на чоловіка, вчиняють сварки.

Таким чином, позивачка не надала будь-яких належних доказів наявності підстав припускати учинення щодо неї протиправних дій її чоловіком, що обумовлювали б виклик поліції.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, передбачені статтею 183 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За наведених обставин оскаржувана постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідності за ст. 183 КУпАП є обґрунтованою. Відтак суд доходить висновку, що позовні вимоги про скасування оспорюваної постанови безпідставні та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 1, 77, 242, 246, 271, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 183, 251, 276, 288, 289, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до поліцейського відділення поліції № 2 (с-ще Ратне) Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області лейтенанта поліції Свирида Дмитра Володимировича, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Дата проголошення повного рішення 26 червня 2025 року о 16 год 30 хв.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М. Свистун