Справа № 400/10342/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/10342/24

Перша інстанція: суддя Дерев`янко Л.Л.,

повний текст судового рішення

складено 15.01.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурії О.В.

суддів - Ступакової І. Г.

- Кравченка К.В.

розглянувши, в порядку письмового провадження, адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідача Міністерства оборони України

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо ненаправлення документації на виплату одноразової грошової допомоги до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України;

- зобов`язати направити документацію на виплату одноразової грошової допомоги до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що звернувся до Військової частини НОМЕР_1 , де проходить службу, із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому медико-соціальною експертною комісією (далі МСЕК) відсотку втрати працездатності. До заяви додані всі необхідні для призначення вказаної допомоги документи, проте відповідач безпідставно ухиляється від направлення цих документів до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, чим порушує конституційні права військовослужбовця.

Представник Військової частини НОМЕР_1 , заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи, що додана позивачем до рапорту про призначення одноразові грошової допомоги довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 24.04.2024 № 1498/969нт не відповідає формі, затвердженій Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402, тому із її змісту неможливо встановити, зокрема, що подія, під час якої капітан ОСОБА_2 отримав травму, не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Отже, на думку відповідача, рапорт не може бути задоволений, оскільки до нього не долучені належні документи.

Також відповідач звернув увагу на те, що задоволення позовних вимог буде втручанням у його дискреційні повноваження, що є недопустимим.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка виразилася в неоформленні та неподанні до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України документів ОСОБА_1 на одержання одноразової грошової допомоги.

Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 оформити та подати до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України документи ОСОБА_1 на одержання одноразової грошової допомоги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, проаналізувавши вимоги Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII), Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 № 530 (далі Положення № 530) та Положення про Комісію Міністерства оборони України з питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі Комісія), затвердженого наказом Міністерства оборони України № 564 від 26.10.2016 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2016 за № 1497/29627 (далі Положення №564), дійшов висновку, що вирішення питання щодо призначення або відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця чинним законодавством України віднесено виключно до компетенції Комісії.

Відповідач повинен лише подати у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів до Міністерства оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги (висновок про наявність або відсутність у позивача підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги).

Разом з цим, у спірних правовідносинах бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки ним не було здійснено дій щодо підготовки поданих позивачем документів, включаючи складення відповідного висновку, з подальшою передачею їх до Міністерства оборони України для вирішення питання про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.

Вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права, суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на те, що дії з направлення документів за належністю є його дискреційними повноваженнями.

Суд встановив, що спору між сторонами щодо повноти поданих позивачем документів для отримання одноразової грошової допомоги між сторонами немає. За таких обставин, відповідач має лише один варіант правомірної поведінки направити ці документи до Міністерства оборони України. Матеріали справи підтверджують, що відповідачем ці дії не виконано. При цьому строк, встановлений для їх вчинення, сплив. Отже, на думку суду, в цьому випадку є підстави для задоволення позову і в частині визначення способу відновлення порушеного права зобов`язання направити документацію позивача на виплату одноразової грошової допомоги до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Суд першої інстанції зауважив, що в зазначених відносинах дискреційними залишаються повноваження відповідача в частині викладення свого висновку про наявність/відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на надані позивачем документи. Проте, зазначений позивачем спосіб захисту порушеного права не передбачає втручання в ці повноваження.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянт зазначає наступні підстави.

По-перше, скаржник указує, що зміст поданих позивачем рапортів свідчить про прохання виплатити одноразову грошову допомогу, а не направити документацію на виплату одноразової грошової допомоги до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України. Оскільки не було відповідного звернення, то не було і відмови зі спірного питання.

По-друге, скаржник вважає, що суд першої інстанції мав зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги та надати відповідь. Визнавши протиправною бездіяльність в неоформленні та неподанні до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України документів ОСОБА_1 на одержання одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції перебрав на себе повноваження щодо вирішення відповідного питання, шляхом зобов`язання надати Військовій частині НОМЕР_1 відповідний висновок про це, хоча в матеріалах справи наявні документи, які вказують на відсутність таких підстав.

По-третє, один із додатків до поданого позивачем рапорту це довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 24.04.2024 №1498/969нт, але вказана довідка не відповідає формі затвердженій Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, тому з її змісту неможливо встановити зокрема про те, що подія під час якої капітан ОСОБА_2 отримав травму не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

З огляду на це, поданий позивачем рапорт не може бути задоволений, оскільки до нього не долучені належні документи, які відповідають формі та змісту вимогам п. 21 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2023 № 975 (далі Порядок №975).

По-четверте, скаржник звертає увагу на те, що позивач, відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №29 від 27.01.2025 виключений зі списків військової частини та усіх видів забезпечення та переведений до Військової частини НОМЕР_2 . Тому, Військова частина НОМЕР_1 не може виконати рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до Порядку №975 такі виплати виплачуються через військову частину в якій проходить військову службу військовослужбовець.

Позивач, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а тому просить відмовити в її задоволенні.

Доводи відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 , на момент виникнення спірних правовідносин, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Позивач двічі (10.09.2024 та 23.09.2024) звертався до Військової частини НОМЕР_1 , де проходив військову службу, з рапортами, якими просив виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку №975, у зв`язку із встановленням втрати працездатності 25%. До рапорту додано копію паспорта, копію ідентифікаційного номера платника податків, копію довідки про обставини травми від 24.04.2024 № 1498/969 нт, копію довідки військово-лікарської комісії від 01.07.2024 №8628, копію довідки МСЕК від 23.08.2024 №124612, копію реквізитів банківського рахунку.

Довідка про обставини травми від 24.04.2024 № 1498/969 нт містить відомості про отримання позивачем травми під час виконання службових обов`язків на території Запорізької області та інформацію про те, що травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. Інформація щодо того, що травма (поранення, контузія, каліцтво) не пов`язана з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження в довідці відсутня.

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненаправлення зазначених матеріалів до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (як указано вище Закон №2011-XII).

Закон №2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій ґалузі.

Частина перша статті 3 Закону №2011-XII передбачає, що дія цього Закону поширюється на:

військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Статтею 16 Закону №2011-ХІІ регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Частиною першою статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі:

7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина дев`ята статті 16-3 Закону №2011-XII).

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначає Порядок №975.

Абзацом другим пункту 7 Порядку №975 визначено, що у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, одноразова грошова допомога виплачується залежно від ступеня втрати працездатності, який установлюється медико-соціальною експертною комісією, у розмірі, що визначається у відсотках від 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності, - військовослужбовцю, який отримав поранення (контузію, травму або каліцтво), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, а також особі, звільненій з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

Порядок оформлення документів для виплати компенсаційних сум та одноразової грошової допомоги визначений розділом IV Положення № 530.

За правилами пункту 4.7 Положення №530 документи на одержання одноразової грошової допомоги в разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам оформляє та подає в Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України командир військової частини.

Такими документами у разі часткової втрати працездатності (без установлення групи інвалідності) або встановлення інвалідності внаслідок поранення, травми, контузії, каліцтва, захворювання є:

висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності чи встановленням інвалідності (додатки 11 та 13 залежно від виду допомоги);

заява про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 12);

копія довідки МСЕК про встановлення ступеня втрати працездатності у відсотках або встановлення групи інвалідності із зазначенням причинного зв`язку втрати працездатності;

копія довідки ВЛК, свідоцтва про хворобу, витягу з протоколу засідання комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого з штатної ВЛК;

витяг з наказу командира військової частини про виключення зі списків особового складу частини (для військовослужбовців строкової військової служби - копія військового квитка) - у разі звільнення з військової служби;

- у разі часткової втрати працездатності без установлення інвалідності чи встановлення інвалідності внаслідок отриманої травми (поранення, контузії, каліцтва) - копія документа про причини та обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), зокрема про те, що травма (поранення, контузія, каліцтво) не пов`язана з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, а саме копія довідки про причини та обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або копія акта про нещасний випадок (архівної довідки про причини та обставини травми (поранення, контузії, каліцтва)), або інші документи про причини та обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), зазначені в абзаці першому пункту 21.8 глави 21 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800;

- копії документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності);

- копії документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків відповідно до закону, копія сторінки паспорта з такою відміткою);

- копію згоди на обробку даних про фізичну особу відповідно до Закону України «Про захист персональних даних».

З додатка № 11 до Положення № 530, яким затверджено форму і зміст висновка, який уповноважена особа (військова частина) має направити до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, вбачається, що командування може дійти висновку, що особа, документи якої направляються, «має право/не має права (зазначити необхідне) на отримання зазначеної грошової допомоги».

Відповідно до п. 1 розділу II Положення про Комісію Міністерства оборони України з питань, пов`язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі відповідно Положення, Комісія), затвердженого наказом Міністерства оборони України № 564 від 26.10.2016 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2016 за № 1497/29627, основними завданням Комісії є вивчення документів та прийняття рішень про призначення (відмову у призначенні) одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Як зазначено у п. 2 Положення, Комісія зобов`язана приймати до розгляду документи, що надходять до Міністерства оборони України для призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Пунктом 4 цього Положення передбачені підстави відмови в призначенні одноразової грошової допомоги, а саме: комісія відмовляє в призначенні одноразової грошової допомоги у разі, якщо встановлено, що загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:

- вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;

- вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;

- навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);

- подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Отже, аналіз викладених норм свідчить про те, що після надходження заяви військовослужбовця про виплату одноразової грошової допомоги разом з копіями необхідних документів, Військова частина, у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів, подає до Міністерства оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги (висновок про наявність або відсутність підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги).

Водночас, вирішення питання щодо призначення або відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця віднесено виключно до компетенції Комісії.

Колегія суддів вважає, що Військова частина НОМЕР_1 не виконала свій обов`язок щодо складення та подання до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України висновку про наявність або відсутність підстав для призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , що вірно встановлено судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не приймає довід скаржника про те, що зміст поданих позивачем рапортів свідчить про прохання виплатити одноразову грошову допомогу, а не направити документацію на виплату одноразової грошової допомоги до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, що свідчить про відсутність відповідного звернення.

Так, відповідно до процитованого вище Положення №530 командир військової частини оформляє та подає в Департамент соціального забезпечення Міністерства оборони України заяву про виплату одноразової грошової допомоги (додаток 12).

Отже, колегія суддів вважає, що військовослужбовець має подати до Військової частини саме заяву про виплату одноразової грошової допомоги, а не заяву про направлення документації на виплату одноразової грошової допомоги до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Наступним доводом апеляції є те, що суд першої інстанції мав зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорти позивача щодо виплати одноразової грошової допомоги та надати відповідь.

Колегія суддів вважає такий довід необґрунтованим, оскільки такі дії не передбачені Положенням №530. Цим Положенням передбачено складення висновку про наявність права на отримання одноразової грошової допомоги або про відсутність такого права та направлення відповідного висновку до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України. Інше законодавством не передбачено.

Щодо доводу апеляції про те, що суд першої інстанції перебрав на себе повноваження щодо вирішення відповідного питання, шляхом зобов`язання надати Військовій частині НОМЕР_1 відповідний висновок, колегія суддів зазначає таке.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, у спірних правовідносинах дискреційними залишаються повноваження відповідача в частині викладення свого висновку про наявність/відсутність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги з огляду на надані позивачем документи.

Враховуючи, що вибору поведінки, окрім оформлення та подання до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України документів ОСОБА_1 на одержання одноразової грошової допомоги, у Військової частини НОМЕР_1 немає, суд першої інстанції не втрутився у дискреційні повноваження відповідача.

Щодо поданої позивачем довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 24.04.2024 №1498/969нт, яка, на думку апелянта, не відповідає формі затвердженій Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, колегія суддів вважає, що це не може бути підставою для неподання відповідного висновку до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України.

Якщо відповідна довідка не відповідає встановленій формі це може вплинути на сам висновок Військової частини чи буде він позитивний або негативний.

Останнім доводом скаржника є те, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №29 від 27.01.2025 ОСОБА_1 виключений зі списків військової частини та усіх видів забезпечення та переведений до Військової частини НОМЕР_2 , що унеможливлює виконати рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до Порядку №975 такі виплати виплачуються через військову частину в якій проходить військову службу військовослужбовець.

Колегія суддів вважає даний довід недоречним, оскільки, на момент подання рапортів про виплату одноразової грошової допомоги, позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 , яка повинна була розглянути відповідні рапорти та вчинити дії, передбачені діючим законодавством. Окрім того, позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 і на момент розгляду справи судом першої інстанції, а також на момент прийняття рішення судом.

Отже, переведення позивача до Військової частини НОМЕР_2 не звільняє від обов`язку Військову частину НОМЕР_1 оформити та подати до Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України документи ОСОБА_1 на одержання одноразової грошової допомоги.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги, заявлені позивачем у межах даної справи, підлягають задоволенню.

Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом апеляційної інстанції не приймаються.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 січня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді І.Г. Ступакова К.В. Кравченко