Справа № 500/2053/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2053/25

23 червня 2025 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області неправомірними;

- визнати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №15 від 28.03.2025 про нарахування пенсії неправомірною;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 1993 по 2000 роки включно згідно архівної довідки №01-15/31 від 11.03.2025, виданої Трудовим архівом Залозецької селищної ради Тернопільського району, та призначити пенсію за віком з дати звернення.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про призначення пенсії за віком, але відповідно до принципу екстериторіальності отримана заява розглядалася Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №15 від 28.03.2025, тому звернулася до суду для зобов`язання органів Пенсійного фонду України призначити пенсію за віком.

Оскільки, як виявилося при поданні документів є розбіжності в довідці №01-15/31 від 11.03.2025, виданої Трудовим архівом Залозецької селищної ради Тернопільського району, в якій записано - ОСОБА_1 за 1993 рік, ОСОБА_1 за 1994 рік, а з 1995 по 2000 рік ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_1

02.06.2025 до суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшли пояснення, з яких слідує, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Щодо стажу роботи позивача зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу позивачки не можуть бути зараховані:

- період трудової діяльності з 01.04.1986 по 01.04.1989, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.02.1987, оскільки виправлена дата наказу на звільнення;

- період роботи в колгоспі з 1993 по 01.04.2000 відповідно довідки №1-15/31 від 11.03.2025, оскільки в довідці по батькові зазначено частково, довідку про реорганізацію не надано. Інші документи передбачені п.3 Порядку №637 відсутні.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області приходить до висновку, що у пенсійного органу відсутні підстави для зарахування вказаних періодів до стажу позивачки.

Відповідачем, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області подано до суду відзив на позовну заяву від 04.06.2025, у якому наголошує на тому, що розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 , вважає його безпідставним та необґрунтованим, а дії Управління - законними і вмотивованими, з огляду на наступне.

Вказує, що записи, внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції, до страхового стажу не враховуються. Зазначає, що відповідно до пункту 26 Порядку, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 14.04.2025 позовну заяву залишено без руху, та встановлено строк позивачу для усунення недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 28.04.2025 продовжено строк залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем.

Ухвалою суду від 20.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 19.03.2025 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком.

За принципом екстериторіальності вказану заяву передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за результатом розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від №15 від 28.03.2025 відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванню" через відсутність необхідного страхового стажу. Зокрема, відповідач вказав, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспі з 1993 по 01.04.2000 відповідно довідки №1-15/31 від 11.03.2025, оскільки в довідці по батькові зазначено частково, довідку про реорганізацію не надано.

Не погоджуючись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до положень ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону № 1058-IV за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Закону № 1058-IV.

Так, згідно з ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю (ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII).

Статтею 62 Закону № 1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

На виконання зазначеної норми Закону, постановою Кабінету міністрів України №637 від 12.08.1993 року затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній" (далі - Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Також згідно із ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Подібний висновок відображений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2020 року у справі № 588/647/17.

Суд звертає увагу на те, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

У цій справі позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Зокрема, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі з 1993 по 01.04.2000 відповідно довідки №1-15/31 від 11.03.2025, оскільки в довідці по батькові зазначено частково, довідку про реорганізацію не надано.

З трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 слідують такі періоди роботи:

26.08.1993 прийнята в члени к-пу «Хлібороб» дояркою молочно товарної ферми (запис №6);

30.03.2000 КСП «Хлібороб» ліквідовано (запис №7);

01.04.2000 прийнято на роботу в ПАП «Білоголівське» дояркою (запис №8);

Спірний період роботи позивача з 1993 по 01.04.2000 підтверджується також архівною довідкою трудового архіву Залозецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про трудовий стаж №1-15/31 від 11.03.2025. У довідці зазначено, що в книгах обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу «Хлібороб», селянської спілки «Хлібороб», колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» за гр. ОСОБА_1 за 1993 рік, ОСОБА_1 за 1994 рік, з 1995 по 2000 рік ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_1 так в документах (інших осіб з таким прізвищем та ім`ям за період з 1993 по 31.03.2000 року в архівному фонді колективного сільськогосподарського підприємства «Хлібороб» не знайдено).

З приводу покликань відповідача про зазначення у вказаній довідці по батькові заявниці частково, суд зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17.

Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 25.04.2019 року у справі №593/283/17 та від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а.

Відтак, на думку суду, дії відповідача щодо не зарахування стажу лише через формальні неточності є протиправними.

Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи позивача відповідачем суду не надано, а тому його безпідставно не взято до уваги відповідачами при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.

Таким чином відповідач протиправно не врахував означений період до страхового стажу позивача. Відповідно рішення про відмову у призначенні пенсії є необґрунтованим та таким, що прийнято без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що у спірному випадку відповідач не перевірив записи у трудовій книжці позивача, натомість не зарахував спірні періоди роботи позивача без обґрунтованих підстав, пославшись лише на формальні неточності у записах.

Разом з тим, на переконання суду спірний період роботи з 1993 по 01.04.2000 підтверджується належними документами та підлягає до зарахування до страхового стажу позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що пенсійні органи в межах наданих законом повноважень не позбавлені права звернення до установ, організацій будь-якої форми власності з метою уточнення даних, що мають значення для вирішення питання про призначення пенсії.

Оскільки відповідачем формально та без детального з`ясування обставин та документів поданих позивачем для призначення пенсії, прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії, суд, керуючись нормами, визначеними частиною другою ст. 2 КАС України, вважає, що спірне рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає до скасування.

Вирішуючи даний спір по суті, суд звертає увагу на тому, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який, зокрема, здійснює керівництво та управління солідарною системою, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

За таких обставин адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, то саме цей орган і має завершити процедуру розгляду повторно заяви позивача про призначення пенсії.

Відтак, у сукупності наведених вище обставин, на переконання суду, у спірному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву позивача від 19.03.2025 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення щодо зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 26.08.1993 (виходячи із запису №6 в трудовій книжці позивача) по 30.03.2000 в к-пі «Хлібороб», КСП «Хлібороб».

Виходячи з позовних вимог, позивач просить скасувати рішення пенсійного органу тільки, щодо конкретно визначеного періоду, без покликань щодо зарахування інших, передбачених відмовою, періодів, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення у межах позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою та частиною другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При вирішенні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій, суд доходить висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплаченого при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №15 від 28.03.2025 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2025 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 26.08.1993 по 30.03.2000 в колгоспі «Хлібороб», СС "Хлібороб", КСП "Хлібороб".

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003 );

третя особа:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м. Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 ) .

Головуючий суддя Грицюк Р.П.