Справа № 600/3079/24-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/3079/24-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Боднарюк Олег Васильович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

24 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Також не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.01.2024 ОСОБА_1 , звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

За результатами розгляду заяви від 03.01.2024 та доданих до неї документів, ГУ ПФУ в Чернівецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 09.01.2024 № о/р 29, у якому, зокрема, зазначено: - необхідний страховий стаж згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 30 років; страховий стаж особи становить 25 років 7 місяців 9 днів; за доданими документами до страхового стажу не зараховано: - період роботи з 15.08.1983 по 22.08.1986, оскільки дата наказу при прийнятті на роботу 15.05.1983 не відповідає даті прийняття; - період роботи з 05.11.1990 по 14.03.1991, оскільки при прийнятті на роботу відсутній номер та дата наказу прийняття.

Для зарахування вище зазначених періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки видані підприємствами чи архівними установами на підставі первинних документів; - період роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.01.2007 по 31.12.2007 в ТОВ «Євротест», оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня сплата внесків.

Також до страхового стажу не зараховано: - період з 01.07.1989 по 05.11.1990 згідно довідки без номера та дати видачі, оскільки період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостям, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4 до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Листом від 10.01.2024 № 1000-0214-8/5524 ГУ ПФУ у Київській області повідомило ОСОБА_1 про рішення за наслідками розгляду заяви від 03.01.2024 про призначення пенсії.

Згідно записів в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 встановлено, про наступні відомості щодо роботи у спірні періоди, зокрема:

- 15.08.1983 прийнята вчителем навчальних класів;

- 22.08.1986 звільнена за статтею 38 КЗпП УССР;

- 05.11.1990 прийнята на посаду вчителя навчальних класів у НСШ № 143 ЗГВ по строковому трудовому договору (запис про дату і номер наказу відсутній);

- 14.03.1991 звільнена з займаної посади за власним бажанням у зв`язку з переводом чоловіка військовослужбовця в іншу місцевість до місця служби.

- 12.08.1998 призначена на посаду директора Макіївського філіалу ЗAT «Укравтоекспертиза-Холдінг»: наказ від 31.07.1998 № 5;

- 01.09.2000 переведена з основного місця роботи на роботу по сумісництву, наказ від 01.09.2000 № 20;

- 01.09.2000 призначена на посаду директора ТОВ «Євротест», протокол зборів засновників від 30.08.2000 № 2;

- 21.01.1999 ТОВ «Укравтоекспертиза» звільнена з займаної посади, протокол зборів засновників від 20.01.1999 № 1;

- 22.04.2007 Макіївський філіал ТОВ ЕК «Укравтоекспертиза Холдінг» звільнена за власним бажанням стаття 38 КЗпП України.

Судом також досліджена довідка б/н та дати видана за підписом командиром Військової частини Польова пошта НОМЕР_2 , зі змісту якої встановлено, що ОСОБА_2 в період з 01.07.1989 року по 05.11.1990 року не працювала у зв`язку з неможливістю працевлаштуватись за спеціальністю вчитель початкових класів та проживала разом з чоловіком ОСОБА_3 який проходив військову службу у Військовій частині Польова пошта НОМЕР_2 в період з 01.07.1989 року по 01.04.1991 року, (відсутній кутовий штамп та печатка).

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 (далі Закон №1058).

За нормами ст. 26 Закону 1058- IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

- з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

Аналіз вказаного дає суду підстави стверджувати, що у випадку позивача право на призначення пенсії за віком у період із 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року мають ті особи, які досягли 60-річного віку та мають страховий не менше 30 років.

В даному ж випадку, оскаржуваним рішенням позивачеві відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідно страхового стажу, зокрема не зараховано період роботи з 15.08.1983 по 22.08.1986, оскільки дата наказу при прийнятті на роботу 15.05.1983 не відповідає даті прийняття, а також не зарахований період роботи з 05.11.1990 по 14.03.1991, оскільки при прийнятті на роботу відсутній номер та дата наказу прийняття.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

До 01.01.2004 пенсійне забезпечення в Україні здійснювалось за нормами Закону України Про пенсійне забезпечення віл 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 05.12.2019 по справі № 235/805/17, від 06.12.2019 по справі № 663/686/16-а, від 06.12.2019 по справі № 500/1561/17, від 05.12.2019 по справі № 242/2536/16-а.

За положеннями пункту 1.1 Інструкції про ведення трудових книжок, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Інструкції № 58, записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення удень звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для посадової особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення.

Певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть слугувати беззаперечною підставою для відмови у зарахуванні вказаних період роботи до страхового стажу.

Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.

Варто зауважити, що ГУ ПФУ в Чернівецькій області не зарахувало зазначені періоди роботи пославшись на формальні неточності у записах трудової книжки, а саме: дата наказу не відповідає даті прийняття, а також відсутній номер і дата наказу про прийняття.

З наведеними аргументами суд не може погодитись, оскільки, на особу не може перекладатись тягар доведення повноти та чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці та особа не може і не повинна нести відповідальність за заповнення трудової книжки, оскільки запис у трудову книжку вносився відповідальним працівником підприємства, де працював позивач.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Більше того, відповідач в даному випадку не позбавлений права відповідно до п. 3 Порядку № 637 за наявних сумнівів щодо записів у трудовій книжці, витребувати наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості, які б беззаперечно нівелювали сумніви останнього.

Однак, відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити/спростувати страховий стаж позивача.

Таким чином, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи чіткості даних, що зазначені у його трудовій книжці, а право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки (вина позивача відсутня).

З урахуванням вище наведеного суд дійшов висновку, про те що в частині не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 15.08.1983 по 22.08.1986 та з 05.11.1990 по 14.03.1991 відповідачем допущено надмірний формалізм, наслідком чого вказане призвело до порушення прав та інтересів позивача.

Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а.

Проаналізувавши наведене суд дійшов висновку про те, що відмовляючи позивачеві у зарахуванні періодів роботи з 15.08.1983 по 22.08.1986 та з 05. 11.1990 по 14.03.1991 Пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки і інших документів щодо відомостей про періоди роботи на останнього, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо, відтак є протиправними, а зазначені період слід зарахувати до страхового стажу позивача.

Щодо не зарахування періодів роботи з 01.01.2004 по 31.12.2005 та з 01.01.2007 по 31.12.2007 до стажу позивача з підстав відсутності сплати страхових внесків, суд зазначає наступне.

Обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за не нарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належного нарахування та сплати страхових внесків, а отже, не нарахування та несплата страхувальником страхових внесків за позивача у спірний період, не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані або не сплачені страхові внески.

Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16), від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, від 23.03.2020 у справі № 535/1031/16-а, від 28.05.2021 у справі № 591/3839/16-а, від 02.08.2022 у справі № 560/4616/20.

Також, суд звертає увагу на те, що порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді не зарахування до страхового стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески.

В даному випадку страхувальником є ТОВ «Євротест», а позивач є застрахованою особою, яка працювала на посаді директора по сумісництву, і за своє суттю була відповідальною за подання звітів про нараховані і сплачені внески.

При цьому, згідно записів в трудовій книжці позивача встановлено відомості про роботу позивача у спірні періоди, ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження його трудового стажу.

На думку суду, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків не є підставою для позбавлення позивача на зарахування таких періодів до страхового стажу. Однак, такий стаж підлягає підтвердженню відповідно до п. 3 Порядку № 637 з урахуванням наявних відомостей в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, шляхом перевірки особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати.

За приписами частини 3 статті 18 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХП дружинам (чоловікам) військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, до загального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за віком зараховується період проживання разом з чоловіком (дружиною) в місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Відповідно до пункту з) статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХП (далі - Закон № 1788-ХП) до стажу роботи зараховується також період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Згідно із статтею 62 Закону № 1788-ХП основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 «Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 637 від 12.08.1993 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Суд звертає увагу на те, що з аналізу пункту 13 Порядку № 637 (у редакції, чинній на момент розгляду заяви Позивача про призначення пенсії) вбачається, що за загальним правилом період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де була відсутня можливість її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, установ і організацій, або довідками, що видаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відмовляючи у призначенні пенсії, ГУ ПФУ в Чернівецькій області не зараховано до страхового стажу період з 01.07.1989 по 05.11.1990, тобто в період коли вказаний нормативний акт був відсутній.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що 01.07.1989 позивача було звільнено з посади вихователя у зв`язку з переводом чоловіка на нове місце служби (запис № 8).

З метою підтвердження періоду проживання з чоловіком військовослужбовцем у місцевості, де не було можливості для працевлаштування за спеціальністю, позивачем до органу Пенсійного фонду надано довідку, яка підписана командиром Військової частини Польова пошта НОМЕР_2 Раєвським.

Зазначена довідка містить відомості, що л-т ОСОБА_3 проходив дійсну військову службу у Військовій частині Польова пошта НОМЕР_2 з 01.07.1989 по 01.04.1991. Разом з ОСОБА_3 проживала дружина ОСОБА_1 , яка мала спеціальність вчитель навчальних класів, яка не працювала з 01.07.1989 по 05.11.1990 у зв`язку з неможливістю працевлаштування за даною спеціальністю.

Суд також звертає увагу на те, що Порядок № 637 в різних редакціях містить форму довідки (додаток 4), яка змістовно як документ має містити кутовий штамп (у випадку позивача відсутній такий, а також дата і номер реєстрації довідки), а також печатку, яка також відсутня в довідці. Вказані обставини (довідка) на думку суду правомірно не враховано відповідачем, оскільки така не відповідає встановленій формі.

Враховуючи все викладене вище, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень (Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області) на відповідність його критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідач в частині діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржуване рішення.

Отже, суд дійшов до висновку про протиправність в частині оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, яким позивачеві не зараховано певні періоди до страхового стажу.

Водночас, визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача у межах даних спірних відносин, з огляду на те, що спірним у даній справі є питання не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно записів його трудової книжки, а також виходячи зі змісту доводів, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, враховуючи надану судом оцінку обставинам, які слугували підставою для прийняття оскаржуваного рішення, та висновок про його протиправність в частині, з огляду на зміст повноважень суду, визначених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача у спірних відносинах буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву позивач про призначення пенсії за віком від 09.01.2024 року з доданими до неї документами з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Згідно частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Ватаманюк Р.В.