Справа № 320/13516/24
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кузьмишиної О.М., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., за участі позивача ОСОБА_1 , його представника Коваленка С.В., представника відповідача Какоркіної З.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказу про звільнення,

В С Т А Н О В И В :

18.03.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, в якому просить суд:

- визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства внутрішніх справ України від 28.07.2023 № 1080 о/с «По апарату МВС».

- поновити позивач на попередній роботі на посаді заступника начальника відділу організації кіберзахисту управління кіберзахису Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України або на рівнозначні посаді у період з 29.07.2023 по 08.12.2023 включно.

- стягнути на користь позивача з Міністерства внутрішніх справ України середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 29.07.2023 по 08.12.2023 включно у розмірі 243 761,45 грн. (двісті сорок три тисячі сімсот шістдесят одна гривня 45 копійок).

- стягнути з Міністерства внутрішніх справ України на користь позивач відшкодування моральної шкоди на суму 250 076,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач вважає, що звільнення відбулось з порушенням, і про порушення процедури звільнення дізнався з листа Департаменту персоналом від 13.03.2024 № 511/22-2024, внаслідок чого вважає, що строк звернення до суду з таким позовом не пропущений.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 позовну заяву залишено без розгляду.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції зробив висновок, що із вказаним позовом позивач звернувся до суду з пропуском місячного строку, встановленого статтею 122 КАС України.

Позивач подав апеляційну скаргу, в які просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити рішення про повернення справи до суду першої інстанції у для продовження розгляду (т.5 а.с.77).

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви позивача в частині строків звернення до суду з такими позовними вимогами, тобто позивач наполягає, що саме з листа Департаменту персоналом від 13.03.2024 № 511/22-2024 позивач дізнався про порушення його прав, а саме про наявність вакантних посад, які не були запропоновані позивачу, внаслідок чого строк звернення до суду не пропущено, оскільки позов цей подано 18.03.2024.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано про правильність висновків суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач був попереджений про наступне вивільнення та ознайомлення із наявними вакансіями 27.06.2023 та в цей же день був ознайомлено із вакантними посадами апарату МВС станом на 27.06.2023 (посади категорії Б).

30.06.2023 позивач подавав заяву із проханням перевести його на посаду начальника відділу реагування управління організаційної безпеки Департаменту інформатизації МВС України, яка утворилась внаслідок організаційно-штатних змін та є вакантною згідно списку вакантних посад станом на 27.06.2023 або запропонувати іншу посаду не нижче ніж заступник начальника відділу.

Відповідач розглянувши заяву листом від 11.07.2023 повідомив позивач про відсутність бажаної ним посади і про відсутність інших пропозиції в Департаменті.

Крім того, лист МВС від 24.07.2023 на заяву позивача від 30.06.2023 містить відомості про укомплектування запитуваної ним посади начальника відділу реагування управління організаційної безпеки Департаменту інформатизації МВС України на день звернення, пропозицій щодо призначення на інші посади в Департаменті не має.

Наказом МВС України від 28.07.2023 № 1080 о/с «По апарату МВС» позивача звільнено з державної служби згідно з пунктом 4 частини першої статті 83, пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" (через скорочення посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису державного органу без скорочення чисельності) з 28 липня 2023 року.

Із оскаржуваним наказом № 1080 о/с від 28.07.2023 позивач був ознайомлений в день видачі наказу.

Крім того, позивач 14.03.2024 отримав лист Департаменту персоналу МВС України від 13.03.2024 № 511/22-2024, в якому вказано перелік посад вакантних на 30.06.2023, але які не були запропоновані позивачу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Слід зазначити, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Отже, положення КАС України встановлюють для позивача чіткі строки звернення до суду за захистом своїх прав, а в разі наявності поважних причин пропуску таких, що є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами та підтверджені належними доказами, процесуальне законодавство допускає можливість поновлення пропущених строків.

Колегія суддів вважає, що при визначенні початку цього строку підлягає з`ясуванню момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

При цьому, саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин, що також випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до змісту статті 121 КАС, пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, враховуючи встановлені обставини на наведені норми закону, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до суду з таким позовом, а саме один місяць з дня ознайомлення зі спірним наказом, оскільки наведені позивачем доводи, а саме лист Департаменту персоналу МВС України від 13.03.2024 № 511/22-2024, в якому вказано перелік посад вакантних на 30.06.2023, але які не були запропоновані позивачу, не є поважною причиною.

Колегія судді зазначає, що спірний наказ має посилання, що позивача звільнено через скорочення штату, тому підстави звільнення були відомі позивачу в день прийняття спірного наказу 28.07.2023, і відлік строку починається з вказаної дати.

Окремо слід наголосити, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20.11.2019 у справі № 9901/405/19 та Верховним Судом у постанові від 27.11.2018 № 473/2236/17 вказано загальний підхід до визначення поважності пропуску процесуального строку, проте у цих рішеннях наголошено, що у кожній конкретній справі необхідно враховувати фактичні обставини справи для прийняття законного і обґрунтованого рішення щодо поновлення (або відмови у поновленні) строку на звернення до суду.

Колегія суддів при апеляційному перегляді враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.09.2024 у справі № 560/22266/23, від 11.02.2025 у справі № 160/20090/23, від 09.12.2024 у справі № 320/5641/24, від 27.06.2024 у справі № 160/3693/24 у подібних правовідносинах.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, позивач пропустив строк звернення до суду із цим позовом, а повідомлені у заяві обставини пропуску цього строку не є поважними.

Таким чином, всі наведено доводи апелянта не заслуговує уваги, оскільки не спростовує правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Надаючи оцінку всім іншим доводам позивача, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судові витрати перерозподілу не підлягають.

Повний текст виготовлено 23.06.2025.

Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 р. - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про скасування наказу про звільнення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.В. Епель

О.М. Кузьмишина