Справа № 303/2981/25
Суддя: Курах Л. В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №303/2981/25
2-а/303/37/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючої судді Курах Л.В.

секретар судового засідання Гейруш Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого дії ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та визнання дій неправомірними.

Позовні вимоги мотивує тим, що постановою Тимчасово виконуючого обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 №794 від 17.04.2025 року позивача, було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч гривень) грн. за адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст.210 КУпАП за те, що ніби будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08.11.2001 року, в порушення вимог ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», протягом 60 днів (в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року), вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.

В ході розгляду справи та прийняття постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 не обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами, порушення абз.4 пп. 10-1 п.1 правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого КМУ №1487 від 30.12.2022 року, не оновив свої облікові дані.

Відповідно до примітки положення статей 210, 210-1 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно- комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Позивач вказує, що виконуючи вимоги законодавства України який працює водієм реанімаційного автомобіля Мукачівської станції екстреної медичної допомоги, з метою оновлення даних військовозобов`язаного 20.05.2024 року пройшов військово лікарську комісію (що підтверджується даними з Резерв+) та оновив дані шляхом прибуття самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В подальшому позивач подав заяву та передбачений перелік документів до ІНФОРМАЦІЯ_4 для розгляду та видачу довідки про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За результатом розгляду вище зазначеної заяви позивачу була видана довідка про надання відстрочки №430 від 02.07.2024 року підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.04.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов.

13.05.2025 року від представника відповідача Гришко К.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з наступних підстав.

Твердження позивача щодо не підтвердження не оновлення даних військовозобов`язаним ОСОБА_1 спростовується доданим до адміністративного протоколу від 11.04.2025 року № 794 витягом з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в якому відсутня інформація щодо персональних даних позивачем у передбачений законом строк.

ІНФОРМАЦІЯ_5 , у даному випадку, не застосовує примітку до ст. 210 КУпАП, як підставу для незастосування до позивача положень ст. 210, 210-1 КУпАП, з таких підстав. Згідно абз. 4 п. 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487, у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії правового режиму воєнного стану: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховйою Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. Крім того, згідно Закону України № 3633-ІХ, протягом 60 днів з дня набрання законом чинності (в період з 18 травня 2024 року 16 липня 2024 року включно), громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані.

Позивач не уточнив свої військово-облікові дані, а відтак порушив вимоги і підпункту 1 пункту 2 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 3633-ІХ та абз. 4 п. 10-1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. №1487.

Згідно примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі Закон №1951-УІІІ), Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України. До Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру, зокрема, персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 1951-УІІІ). Інформація, яка належить до персональних даних та вноситься до Реєстру, визначена у ст. 7 цього Закону, до якої законодавець у п. 7-1 відніс номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти. Частиною 2 ст. 9 Закону № 1951-УІІ передбачений обов`язок призовника, військовозобов`язаного та резервіста подавати до органу ведення Реєстру достовірну інформацію про свої персональні дані, що вносяться до Реєстру. У ч. 3 ст. 14 Закону № 1951-УІІ визначений перелік персональних даних, які органи ведення реєстру одержують шляхом електронної інформаційної взаємодії. У ній не передбачено такої можливості для отримання даних зазначених у п. 7-1 ч. 1 ст. 7 Закону № 1951-УІІ (номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти). З огляду на зазначене, адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти військовозобов`язаного ОСОБА_1 неможливо отримати держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, а відтак зазначена примітка не може бути застосована у цій справі. Проходження позивачем медичного огляду не є доказом уточнення персональних даних, адже для сформування направлення для його проходження достатньо лише прізвища, ім`я, по-батькові та повної дати народження військовозобов`язаного і дані свої не оновлював, шляхом прибуття самостійно до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Для подачі заяви та передбаченого переліку документів до ІНФОРМАЦІЯ_4 для розгляду та видачі довідки про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» оновлювати персональні дані не вимагається законодавцем. Не оновлення персональних даних не є підставою для відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

21.05.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Рега Є.Є. надійшли додаткові пояснення, в яких він заперечив відзив з підстав вказаних в позовній заяві.

Дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно із вимогами ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягнення до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17 від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16 від 17.07.2019 року у справі №295/3099/17 та від 05.03.2020 року у справі №607/7987/17.

Судом встановлено, що згідно довідки № 430 від 02.07.2024 року ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період (а.с.12).

Постановою №794 від 17 квітня 2025 року ТВО начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП і застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень (а.с. 27).

З даної постанови слідує, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08.11.2001 року, в порушення вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» та абз. 4 пп. 10 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 р. (зі змінами), не оновив свої облікові (персональні) дані, перелік яких визначений ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, протягом 60 днів (в період з 18.05.2024 року по 16.07.2024 року).

Із роздруківки із застосунку «Резерв+» вбачається, що дата уточнення даних ОСОБА_1 значиться 11.10.2024 року, відстрочка до 30.09.2025 року (а.с. 11).

Частиною 1 статті 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Згідно з частиною 3 статті 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення.

Згідно з частиною 2 статтею 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення з-поміж іншого повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що позивач у визначений законодавством строк не уточнив свої персональні дані, перелік, яких визначений ст. 7 ЗУ «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», через ЦНАП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або у ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинивши своїми діями адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Аналізуючи зміст даного протоколу, як підставу для притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд наголошує, що формулювання в ньому суті адміністративного правопорушення повинно містити конкретне визначення складу діяння, оскільки лише чітке формулювання суті адміністративного правопорушення може дати можливість особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, зрозуміти на чому ґрунтуються твердження уповноваженого суб`єкта владних повноважень про наявність у її діянні складу конкретного правопорушення. Інакший, формальний виклад сутності адміністративного правопорушення унеможливлює розуміння суті право претензії з боку держави, що своєю чергою порушує принцип рівності та змагальності сторін і право особи на захист.

Тобто відсутність у протоколі про адміністративне правопорушення чіткого формулювання суті адміністративного правопорушення істотно впливає на право особи мати повну, вичерпну інформацію про характер, обсяг і причини притягнення до адміністративної відповідальності для реалізації свого права на захист та підготовку до нього. Таке право гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП виражається у порушенні законодавства України про військовий обов`язок і військову службу, а саме, у порушенні правил військового обліку, неявці на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасному поданні в обліковий орган відомостей про зміну свого місця проживання, освіти, місця роботи, посади, а також у порушенні порядку проходження навчальних зборів (занять) у навчальних закладах Товариства сприяння обороні України та професійно-технічних навчальних закладах (формальний склад).

Таким чином, диспозиція частини 1 статті 210 КУпАП має бланкетний характер.

Основна особливість бланкетної диспозиції полягає в тому, що така норма має загальний і конкретизований зміст.

Загальний зміст бланкетної диспозиції передається словесно-документною формою відповідної статті закону про адміністративну відповідальність і включає положення інших нормативно-правових актів у тому вигляді, в якому вони сформульовані безпосередньо в тексті статті. Саме із загальним змістом бланкетної диспозиції пов`язане визначення адміністративно-деліктним законом діяння як правопорушення певного виду та встановлення за нього адміністративної відповідальності.

Конкретизований зміст бланкетної диспозиції передбачає певну деталізацію відповідних положень інших нормативно-правових актів, що наповнює адміністративно-делікту норму більш конкретним змістом.

Попри зазначені характеристики статті 210 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення не викладена суть адміністративного правопорушення, тобто фактичні обставини, які автор протоколу вважав встановленими, та які повинні бути вказані для розкриття правильної кваліфікації даного правопорушення за відповідною нормою закону.

Теж саме стосується й оскаржуваної постанови, згідно з якою позивача ОСОБА_1 визнано винним у порушення вимог абзацу та аз.4 пп. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 р. (зі змінами)

Таким чином, подія адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, що виражається у порушенні правил військового обліку, а саме невиконанні позивачем вимог абзацу та абз.4 пп. 10-1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 р. (зі змінами), не знайшла свого підтвердження.

Згідно із ст.293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому в ст. 62 Конституції України.

З огляду на зазначене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, із врахуванням того, що оскаржувана постанова №794 від 17.04.2025 року не містить суті адміністративного правопорушення, тобто фактичні обставини, які суб`єкт владних повноважень вважав встановленими, та які повинні бути вказані для розкриття правильної кваліфікації даного правопорушення за відповідною нормою закону, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для скасування зазначеної постанови. Крім цього, провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Інші доводи та аргументи, враховуючи встановлене судом, не мають правового значення для вирішення цього спору.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

За таких обставин позов підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 12, 72-78, 132, 139, 241-247, 286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити - повністю.

Постанову №794 у справі про адміністративне правопорушення від 17.04.2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень за ч.3 ст.210 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складений 24.06.2025року.

Головуюча Л.В.Курах