Справа № 380/1412/25
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/1412/25 пров. № А/857/11648/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Заверухи О. Б., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Волчанського А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі №380/1412/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Франківського відділу Державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Москаль Р. М.,

дата ухвалення рішення 12 березня 2025 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача Франківського відділу Державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Франківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Львові ЗМУМЮ Лаби Я. М. про накладення штрафу від 10 січня 2025 року ВП №76625031.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню. Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви, зокрема, МАФ позивача не знаходиться на даху нежитлового приміщення - будівлі м`ясо рибного відділу критого ринку «Володимира Великого», літ. А-1, загальною площею 231,6 м.кв. Державний виконавець повинен встановити місцезнаходження даного майна і тільки тоді може констатувати факт відсутності демонтажу МАФу позивача. МАФ позивача знаходиться на земельній ділянці, що державний виконавець міг встановити при обмеженні такого об`єкту. Зазначає, що Західним апеляційним господарським судом 30 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/1238/22, а тому до завершення його розгляду рішення суду призупиняє свою чинність. Вказує, що вона не отримувала вимоги державного виконавця, поштових повідомлень їй не надходило, а тому вона не могла виконувати рішення суду. Крім того, зауважує, що рішення суду не може бути виконаним, оскільки МАФ не знаходиться на даху нежитлового приміщення стягувача, а розміщений за адресою: м. Львів, вул. Кн. Ольги, 106, що підтверджується копією договору оренди торгової площі від 01 липня 2022 року. Також звертає увагу на те, що Законом №2129-IX від 15.03.2022 розділ XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 10-2, згідно з підпунктом 4 якого тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, тобто усі строки перериваються до припинення або скасування воєнного стану. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Учасники справи у судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Господарський суд Львівської області прийняв рішення у справі №914/1238/22, яке 08 жовтня 2024 року набрало законної сили в частині, що стосується задоволення позовних вимог ТОВ Лауріта до ФОП ОСОБА_1 про зобов`язання демонтувати МАФ з даху нежитлового приміщення (будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку Володимира Великого, літ. А-1, загальною площею 231,6 м.кв., РНОНМ 101), яке знаходиться за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 59Б (а.с.58-62).

29 жовтня 2024 року на примусове виконання рішення видано виконавчий лист (а.с.27), який стягувач ТОВ Лауріта 19 листопада 2024 року пред`явив до примусового виконання (а.с.26).

22 листопада 2024 року державний виконавець Франківського ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.29-30) з примусового виконання наказу №914/1238/22 від 29 жовтня 2024 року, якою повідомив боржника ОСОБА_1 про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

Ця постанова скеровувалася боржнику за його зареєстрованим місцезнаходженням (а.с.34-35), що вказане у виконавчому документів та підтверджується долученими до виконавчого провадження відомостями з ЄДР (а.с.39).

Оскільки боржник не надав доказів виконання рішення суду, а також не повідомив про наявність поважних причин для його невиконання, а стягувач звернувся до державного виконавця із заявою від 17 грудня 2024 року (а.с.36) з приводу невиконання рішення суду, виконавець надіслав сторонам виконавчого провадження вимогу в порядку статті 18 Закону України Про виконавче провадження про проведення 09 січня 2025 року о 10:00 за їх участі виконавчих дій за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 59Б.

Ця вимога скеровувалася боржнику за його зареєстрованим місцезнаходженням (а.с.38), що вказане у виконавчому документі та підтверджується долученими до виконавчого провадження відомостями з ЄДР (а.с.39).

09 січня 2025 року державний виконавець у процесі здійснення виконавчих дій за адресою м.Львів, вул. В. Великого, 59Б за участі представників сторін виконавчого провадження (в тому числі боржника ОСОБА_2 та її адвоката Блонського М.А.) встановив, що вимоги виконавчого документа не виконано, а саме: не демонтовано МАФ з даху нежитлового приміщення (будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку Володимира Великого, літ. А'-1, загальною площею 231,6 м.кв., РНОНМ 101), яке знаходиться за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 59Б, про що склав акт відповідного змісту (а.с.40). В акті також зафіксовано, що представник боржника згідно з ордером ВС№1327102 надав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі №914/1238/22 (а.с.41-44).

10 січня 2025 року державний виконавець на підставі ст.63,75 Закону України Про виконавче провадження виніс постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1700 грн (а.с.49) за невиконання рішення суду у встановлений вимогою державного виконавця строк, а також повторно зобов`язав боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів; постанова обґрунтована тим, що боржник не виконав вимог виконавчого документа, що підтверджується актом державного виконавця від 09 січня 2025 року.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка ухиляється від виконання рішення суду, що набрало законної сили, з надуманих причин, а наведені нею аргументи не доводять протиправності оскарженого рішення державного виконавця, водночас відповідач довів, що діяв добросовісно та розсудливо і прийняв законну постанову про накладення штрафу, спрямовану на спонукання боржника у виконавчому провадженні виконати рішення суду, що набрало законної сили, а тому оскаржена постанова від 10 січня 2025 року є такою, що відповідає встановленим у частині другій статті 2 КАС України критеріям законності та обґрунтованості, відтак підстави для її скасування відсутні.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.2 ст.14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Ч.3 ст.14 КАС України передбачає, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За змістом ст.370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.4 ст.372 КАС України примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження своїх обов`язків.

Зокрема, ч.1 ст.18 вищезазначеного Закону №1404-VIII передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.1 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.16, п.18 вищезазначеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що за заявою стягувача про примусове виконання рішення виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

За змістом ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Згідно з ч.1 ст.63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ч.2 ст.63 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Ч.3 ст.63 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

За змістом ч.1 ст.75 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/1238/22 задоволено позовні вимоги ТОВ Лауріта до ФОП ОСОБА_1 про зобов`язання демонтувати МАФ з даху нежитлового приміщення (будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку Володимира Великого, літ. А'-1, загальною площею 231,6 м.кв., РНОНМ 101), яке знаходиться за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 59Б (а.с.58-62).

29 жовтня 2024 року на примусове виконання рішення видано виконавчий лист (а.с. 27), який стягувач ТОВ Лауріта 19 листопада 2024 року пред`явив до примусового виконання (а.с.26).

22 листопада 2024 року державний виконавець Франківського ВДВС виніс постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.29-30) з примусового виконання судового рішення №914/1238/22 від 29 жовтня 2024 року, якою повідомив боржника ОСОБА_1 про необхідність виконання рішення суду протягом 10 робочих днів.

31 грудня 2024 року державним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_1 направлено вимогу в порядку статті 18 Закону України Про виконавче провадження про проведення 09 січня 2025 о 10:00 за їх участі виконавчих дій за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 59Б. (а.с.37) та направлено боржнику за її зареєстрованим місцезнаходженням (а.с.38), що вказане у виконавчому документі та підтверджується долученими до виконавчого провадження відомостями з ЄДР (а.с.39).

У процесі здійснення виконавчих дій 09 січня 2025 року державний виконавець за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 59Б за участі представників сторін виконавчого провадження (в тому числі боржника ОСОБА_2 та її адвоката Блонського М. А.) встановив, що вимоги виконавчого документа не виконано, а саме: не демонтовано МАФ з даху нежитлового приміщення (будівлі м`ясо-рибного відділу критого ринку Володимира Великого, літ. А'-1, загальною площею 231,6 м.кв., РНОНМ 101), яке знаходиться за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 59Б, про що склав акт відповідного змісту (а.с.40).

Крім того, в акті також зазначено, що представник боржника згідно з ордером ВС№1327102 надав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі №914/1238/22 (а.с.41-44).

10 січня 2025 року за невиконання рішення суду у встановлений вимогою державного виконавця строк державний виконавець на підставі ст.63,75 Закону України Про виконавче провадження виніс постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 1700 грн (а.с.49), а також повторно зобов`язав боржника виконати рішення суду протягом десяти робочих днів.

Щодо покликань апелянта на те, що її МАФ не знаходиться на даху нежитлового приміщення - будівлі м`ясорибного відділу критого ринку Володимира Великого, літ. А-1, загальною площею 231,6 м.кв., а на земельній ділянці, якою вона користується на підставі договору оренди, то суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані обгрунтування були предметом оцінки суду, що розглядав спір між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ Лауріта по суті у справі №914/1238/22 за наслідками розгляду якої встановлено обставину перебування належного ОСОБА_1 . МАФ на даху будівлі ТОВ Лауріта (а.с.61), як передумову для задоволення позову про демонтаж тимчасової споруди, а тому в силу приписів статті 78 КАС України вказана обставина не потребує повторного доказування.

Матеріалами справи стверджується, що 09 січня 2025 року державним виконавцем за участі учасників виконавчого провадження проведено огляд МАФ та нежитлової будівлі за адресою: м.Львів, вул. В. Великого, 59Б та встановлено, що рішення суду не виконано, оскільки МАФ не демонтовано з даху нежитлової будівлі, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у справі №914/1238/22 суд касаційної інстанції скасував постанову суду апеляційної інстанції в частині, що стосується вирішення питання про розподіл між сторонами судових витрат, направивши це питання на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, разом з тим, рішення суду в частині вирішення спору по суті набрало законної сили, а його виконання поновлено з 11 грудня 2024 року (а.с.42), що свідчить про те, що державний виконавець правомірно не врахував повідомлену адвокатом боржника обставину як таку, що перешкоджає виконанню рішення суду, що набрало законної сили, а тому наведені вище обставини спростовують доводи апелянта про те, що 30 грудня 2024 року Західний апеляційний господарський суд відкрив апеляційне провадження у справі №914/1238/22, що є підставою для зупинення чинності рішення суду та заходів виконавчого провадження.

Щодо доводів апелянта про те, що вона не отримувала вимог державного виконавця, а тому, очевидно, не могла виконувати рішення суду, то колегія суддів зазначає, що відповідачем надано належні докази на підтвердження того, що державний виконавець вжив передбачених законом заходів для повідомлення боржника у виконавчому провадженні про встановлені виконавцем строки для виконання вимог виконавчого документа, а саме: направив їх на вказану у виконавчому документі адресу ОСОБА_2 рекомендованим листом з повідомленням про вручення адресату, при цьому, поштові відправлення повернуто поштою відправнику з причини одержувач відсутній за вказаною адресою. Крім того, відповідач надав докази того, що за допомогою ЄДР пересвідчився в актуальності зареєстрованого місцезнаходження боржника (а.с.39).

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, наслідки відсутності позивачки за зареєстрованим місцезнаходженням покладаються на неї, оскільки боржник зобов`язаний повідомити як суд, так і державного виконавця про зміну свого місцезнаходження. У випадку скерування процесуальних документів на актуальну адресу боржника такий вважається належним чином повідомленим про скеровані йому виклики. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, боржник та її представник були обізнані про відкриття виконавчого провадження та встановлені виконавцем строки для виконання вимог виконавчого документа, оскільки прибули 09 січня 2025 року за викликом на вчинення виконавчих дій, що підтверджується актом державного виконавця від 09 січня 2025 року, підписом ОСОБА_2 у відповідній графі акта; заявою адвоката боржника від 09 січня 2025 року про зупинення виконавчих дій з огляду на відкриття апеляційного провадження.

З врахуванням наведених вище обставини, доводи апелянта в цій частині не свідчать про наявність поважних причин для невиконання рішення суду, що набрало законної сили, та, відповідно, не доводять протиправності оскарженого рішення.

Даючи правову оцінку доводам апелянта про те, що відповідно до підпункту 4 пункту 10-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про виконавче провадження на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що норма права, на яку покликається позивач, регулює питання переривання строків, встановлених Законом №1404-VІІІ та не регулює питання переривання строків, встановлених виконавцем, що не свідчить про порушення виконавцем вимог закону при прийнятті оскарженого рішення.

З врахуванням наведених вище обставин, колегія суддів зазначає, що наведені позивачем обставини не свідчать про наявність поважних причин для невиконання рішення суду, що набрало законної сили, та, відповідно, не доводять протиправності оскарженого рішення.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що державним виконавцем правомірно прийнято постанову від 10 січня 2025 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 у розмірі 1700 грн за невиконання рішення суду, оскільки на дату прийняття спірної постанови про накладення штрафу належні та допустимі докази виконання позивачем згаданого рішення суду відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.229, 242, 243, 250, 268, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі №380/1412/25 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. Б. Заверуха
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 25 червня 2025 року.