Справа № 280/1323/24
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2025 року м. Дніпросправа № 280/1323/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року

у адміністративній справі № 280/1323/24 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 частково, а саме, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.10.2023 №30 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 відповідно до п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років період навчання з 01.09.1988 по 15.06.1993 у державному Слов`янському педагогічному інституті та роботи на посаді вчителя інформатики в «Маріупольській навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа №14» Маріупольської міської ради Донецької області» з 11.10.2017 по 30.04.2022 та призначити з 02.10.2022 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, а Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зобов`язано здійснити її виплату. Разом з тим, цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні іншої частини вимог позивача.

Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку відповідачем по справі з підстав неповного з`ясування судом обставин справи, що мають

значення для справи, невідповідності обставинам справи висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, і неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, якими врегульовано спірні правовідносини, у звязку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити у справі інше рішення про відмову у задоволенні вимог позивача у повному обсязі.

Апеляційна скарга відповідача мотивована помилковістю висновку суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до спеціального стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду навчання з 01.09.1988 по 15.06.1993 у державному Слов`янському педагогічному інституті та роботи на посаді вчителя інформатики в «Маріупольській навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа №14» Маріупольської міської ради Донецької області» з 11.10.2017 по 30.04.2022 та призначення ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з 02.10.2022 згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ з урахуванням рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, оскільки ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з 12.09.2023 згідно довідки № 3004- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактично перебуває за адресою АДРЕСА_2 , і за звернення позивача 05.10.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про призначення пенсії за вислугу років з 01.05.2022 відповідно до п. 2-1 розділу XV Закону № 1058, за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення від 13.10.2023 № 30, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців.

Вказує також на пропущення позивачем строку оскарження, у звязку з чим вважає, що позовні вимоги за період з 02.10.2022 року по 08.08.2023 року задоволенню не підлягають і мають бути залишені без розгляду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин та правильність їх правової оцінки, а також застосування до них норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача і для скасування рішення суду першої інстанції з наведених в апеляційній скарзі підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 відповідно до паспорту громадянина України НОМЕР_1 є зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_3 , і з грудня 2015 року згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 23.12.2015 № він є внутрішньо переміщеною особою та фактичним місцем його проживання було АДРЕСА_4 , а згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12.09.2023 №3004- фактичним місцем проживання позивача з вересня 2023 року є АДРЕСА_2 .

Спір у цій справі виник у звязку з результатом розгляду пенсійними органами за принципом екстериторіальності поданої позивачем 05.10.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві заяви про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», внаслідок чого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення №30 від 13.10.2023 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років згідно п."е" ст.55 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» у зв`язку з відсутністю станом на 10.10.2017 необхідного спеціального стажу роботи на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років, а саме - 26 років 6 місяців. У зазначеному рішенні вказується, що загальний страховий стаж роботи заявника складає 32 років 8 місяців 24 дні, спеціальний страховий стаж, який дає право на даний вид пенсії станом на 10.10.2017 - 23 років 2 місяці 22 дні. При цьому, згідно розрахунку стажу для отримання права на пенсію за віком ОСОБА_1 до спеціального стажу роботи до 10.10.2017 який дає право на призначення пенсії за вислугу років пенсійним органом не враховано період навчання з 01.09.1988 по 15.06.1993 в державному Слов`янському педагогічному інституті, а період роботи на посаді вчителя інформатики в комунальному закладі «Маріупольській навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа №14» Маріупольської міської ради Донецької області» з 11.10.2017 по 30.04.2022.

Вирішуючи спір у цій справі по суті, суд першої інстанції правильно виходив з положень: ст.19, ст.46 Конституції України; ст.2, ст.51, п.«е» ст.55, п.«д» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон №1788-ХІ); статей Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-VI (далі Закон № 1058); Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015 і яким пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати, зокрема, з 01.04.2017 по 31.03.2018 не менше 26 років 6 місяців; Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII яким пункт «е» статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 року викладено у новій редакції, відповідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, зокрема, станом з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; ст.3, ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10.02.1998 №103/98-ВР (далі Закон №103/98-ВР); та рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019 яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами № 213-VIII та № 911-VIII з тих підстав, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ - 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

На підставі правового аналізу наведених у попередньому абзаці норм, а також враховуючи, що позивач з 01.09.1988 по 15.06.1993 навчався у державному Слов`янському педагогічному інституті на підставі чого позивачу видано диплом спеціаліста НОМЕР_2 від 28.06.1993, реєстраційний номер №652, за спеціальністю вчитель праці та професійного навчання, і з його диплома вбачається, що позивачу присвоєно кваліфікацію. спеціаліста: вчитель праці та професійного навчання, що також підтверджується виданою Державним вищим навчальним закладом «Донбаський державний педагогічний університет» архівною довідкою від 02.10.2023 №06-10-375, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до стажу роботи має зараховуватися навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, а з 04.06.2019 пенсія за вислугу років на умовах пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII призначається незалежно від віку, але за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, не менше 25 років, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постановах від 18.05.2016 у справі 285/4112/14-а, від 24.12.2019 у справі № 442/4963/17, від 18.06.2020 у справі № 676/3013/17 та від 27.07.2022 по справі № 440/1286/20.

Колегія суддів у повному обсязі погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі, оскільки з 04.06.2019 при вирішенні питання про призначенні позивачу пенсії за вислугою років відповідно до п.«е» ст.55 Закону № 1788-XII необхідно керуватися саме вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом № 911-VIII і виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, а період навчання позивача у ВНЗ входить до спеціального трудового стажу, що визначає його право на пенсію за вислугу років, що свідчить про протиправність дій пенсійного органу при не зарахуванні до спеціального страхового стажу позивача періоду його навчання з 01.09.1988 по 15.06.1993 в державному Слов`янському педагогічному інституті

Погоджується колегія суддів також з рішенням суду першої інстанції в частині, яка стосується питання зарахування до спеціального стажу позивача періоду роботи його на посаді вчителя інформатики в «Маріупольській навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа №14» Маріупольської міської ради Донецької області» (далі НВК «Ліцей-школа №14» з 11.10.2017 по 30.04.2022, оскільки обґрунтовано спираючись на положення ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637 (далі - Порядок № 637), якими чітко визначено, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи і додаткові підтверджуючі довідки необхідно надавати лише у разі відсутності в трудовій книжці відповідних записів, а також на приписи затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (Перелік № 909), яким установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років суд першої інстанції при вирішення спору правильно узяв до уваги: записи трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 (виданої 20.02.1996) про роботу позивача у спірний період з 11.10.2017 по 30.04.2022 на посаді вчителя інформатики в «Маріупольській навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа №14» Маріупольської міської ради Донецької області» (далі НВК «Ліцей-школа №14» з 11.10.2017; індивідуальні відомості про застраховану особу позивача за формою ОК-5; виданими НВК «Ліцей-школа №14» довідкою від 05.09.2022 №37К, наказом №12К «Про призупинення дії трудового договору з працівниками НВК «Ліцей-школа №14» дію трудового договору позивача було призупинено до відновлення можливості забезпечувати та виконувати роботу, і наказом про звільнення від 30.09.2022 №44К, якими підтверджується робота позивач з 02.08.2011 по 30.04.2022 на посаді вчителя інформатики в НВК «Ліцей-школа №14».

Отже, виходячи з правового аналізу положень: ч.1 і 2 ст. 10 Закону України «Про освіту»; ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік № 909), яким установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років; затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, а також положень: прийнятого 03.10.2017 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким з 11.10.2017 розділ XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV доповнено п.2-1 за змістом якого особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення»; та Закону № 2148-VІІІ яким були внесені зміни до п.16 розділ ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: «До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії» - суд першої інстанції правильно наголосивши на тому, що на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року, і відповідно, спираючись на зміст ч.3 ст.22 Конституції України і рішення Конституційного Суду України від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 та абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017 суд першої інстанції правильно виснував, що обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06.11.2023 по справі № 240/24/21.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що період роботи позивача на посаді вчителя інформатики в «Маріупольській навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа №14» Маріупольської міської ради Донецької області» з 11.10.2017 по 30.04.2022 підлягає зарахуванню до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно із п. «е» ст.55 Закону України №1788-ХІІ, і відповідно, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.10.2023 №30, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії, є протиправним та підлягає скасуванню.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині поновлення порушеного права позивача, колегія суддів визнає правильним посилання суду на положення пунктів 4.2, 4.10 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, і постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідно і обґрунтованим висновки суду, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років період навчання з 01.09.1988 по 15.06.1993 у державному Слов`янському педагогічному інституті та період роботи на посаді вчителя інформатики в «Маріупольській навчально-виховний комплекс «Ліцей-школа №14» Маріупольської міської ради Донецької області» з 11.10.2017 по 30.04.2022 та призначити з 02.10.2022 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду № 2-р/2019 від 04.06.2019, а відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зобов`язати здійснити виплату позивачу пенсії, оскільки саме у вказаний спосіб виниклий у цій справі спір між сторонами буде остаточно вирішений.

При цьому, визначаючись з датою призначення позивачу пенсії, суд першої інстанції обґрунтовано виходячи з приписів Закону України від 20 березня 2023 року №2981-IX «Про внесення зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення пенсії особам, які проживають на тимчасово окупованій території або на території, на якій ведуться бойові дії» (далі Закон №2981-IX) яким було доповнено пункт 14-6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV підпунктом 14-6.2, а також з огляду на те, що позивач з грудня 2015 року є внутрішньо переміщеною особою, який виїхав з тимчасово окупованої території місця реєстрації с. Хрещатицьке Кальміуський район Донецька область до м. Маріуполь Донецької обл., а потім після окупації м. Маріуполь з вересня 2023 року виїхав до м.Київ, пенсія позивачу має бути призначена саме з 02.10.2022, тобто з дня, наступного за днем звільнення з роботи, яка дає право на пенсію відповідно до п.«е» ст. 55 Закону України №1788-ХІІ.

Доводами апеляційної скарги відповідача вищевикладені висновки суду першої інстанції не спростовуються як по суті спору, так і в частині, яка стосується пропущення за твердженням відповідача строку звернення позивача до суду із вказаним позовом, оскільки за судовим захистом позивач звернувся у лютому 2024 року та оскаржує рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.10.2023 №30 про відмову у призначенні пенсії, а усі доводи відповідача по суті спірних правовідносин фактично зводяться до переоцінки доказів на підставі власного розуміння норм матеріального права, що не може слугувати підставою для скасування цілком законного та обґрунтованого судового рішення у цій справі.

Підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів виходячи з положень ст.316 КАС України вважає за необхідне залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги відповідача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 травня 2024 року залишити без змін

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов