Справа № 603/133/25
Суддя: Галіян І. М.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/133/25
Провадження №2-а/603/17/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2025 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.,

секретар судового засідання Бішко І. М.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Молень Р. Б., звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції (далі УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4140854 від 24.02.2025 року, а провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП закрити.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, а матеріали справи не містять доказів вчинення ним інкримінованого адмінправопорушення. Звертає увагу на те, що у постанові не зазначено, яким чином його транспортний засіб перешкоджав іншим учасникам дорожнього руху або створював загрозу безпеці руху, як і не вказано на конкретні обставини, які б підтверджували наявність такого порушення. З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та зазначає, що 24.02.2025 року приблизно о 13:47 год на номер служби «102» зателефонував чоловік, який повідомив, що на вул. Торговиця в м. Тернополі поблизу видавництва «Збруч» невідомий на автомобілі з номерним знаком НОМЕР_1 кулаком пошкодив лобове скло автомобіля заявника «Мерседес», номерний знак НОМЕР_2 . Прибувши за вказаною вище адресою, поліцейські виявили автомобіль «Mercedes-Benz 709D» з номерним знаком НОМЕР_2 , припаркований у спосіб, що унеможливлював рух інших транспортних засобів як в попутньому, так і в зустрічному напрямку. У зв`язку з наведеним на водія «Mercedes-Benz 709D» Нетреб`яка І. І. винесено постанову серії ЕНА № 4140854 за фактом скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Факт вчинення позивачем зазначеного правопорушення, серед іншого, підтверджується відеозаписами з нагрудного відеореєстратора поліцейського, яким зокрема зафіксовано пояснення позивача стосовно такого порушення Правил дорожнього руху (далі ПДР) та визнання своєї вини. Враховуючи вищевикладене, вважає позов ОСОБА_1 безпідставним.

У додаткових письмових поясненнях по справі представник позивача адвокат Молень Р. Б. заперечив викладені у відзиві доводи. Вказує, що з долученого до відзиву відеозапису видно, що місце події є прилеглою територією або житловою зоною, а не проїзною частиною дороги загального користування, у зв`язку з чим на такій території діють вимоги розділу 26 ПДР. Представник позивача також звертає увагу на те, що перед в`їздом на прилеглу територію, де знаходився транспортний засіб ОСОБА_1 , розміщено дорожній знак 3.21 «В`їзд заборонено». Окрім того, із вказаного вище відеозапису видно, що позивач на прохання невідомого чоловіка намагався перепаркувати свій транспортний засіб. Проте згодом стосовно позивача було застосовано перцевий балончик, у зв`язку з чим ОСОБА_1 був позбавлений можливості керувати транспортним засобом. Вважає, що неврахування вищенаведеного під час винесення оскаржуваної постанови свідчить про неповне з`ясування всіх обставин справи, що, як наслідок, призвело до необґрунтованого притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 26.03.2025 року задоволено клопотання представника позивача про виклик свідка та викликано в судове засідання поліцейського 2 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції рядового поліції ОСОБА_2 . Окрім того, цією ухвалою в УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції витребувано матеріали відеофіксації вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення.

Протокольною ухвалою суду від 03.04.2025 року задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 30.04.2025 року задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків і викликано в судове засідання для допиту свідків ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Молень Р. Б. в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Окрім того, адвокат Молень Р. Б. зазначив, що сторона позивача відмовляється від заявленого клопотання про допит як свідка поліцейського ОСОБА_2 .

Представник відповідача УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника відповідача.

Суд встановив, що 24.02.2025 року поліцейський 2 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції рядовий поліції Кадієцький О. В. виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4140854, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн.

Зі змісту оскаржуваної постанови видно, що ОСОБА_1 24.02.2025 року о 14:00 год у м. Тернополі на вул. Торговиці, 11-Б, здійснив зупинку (стоянку) транспортного засобу «Mercedes-Benz 709D», номерний знак НОМЕР_2 , чим здійснив суттєве перешкоджання руху іншим транспортним засобам, чим порушив п. 15.9 ПДР порушення правил зупинки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Представник позивача на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях по справі, надав суду фотознімки місця події.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 , який працює в ПП «Козацька Смакота», повідомив суду, що 24.02.2025 року приблизно о 13:45 год він намагався виїхати транспортним засобом із приватної території (прилеглої території), що за адресою: м. Тернопіль, вул. Торговиця, 11-В. Однак виїзд із цієї території був перекритий автомобілем «Мерседес», який, як згодом з`ясувалось, належить ОСОБА_1 . Останній, перебуваючи поряд зі своїм авто, відмовився на його прохання звільняти проїзд та водночас почав словесно його ображати. Згодом ОСОБА_1 дверима належного йому транспортного засобу пошкодив автомобіль свідка, а тому з метою фіксації таких неправомірних дій свідок підійшов до автомобіля ОСОБА_1 спереду та намагався сфотографувати завдані позивачем пошкодження. У той момент ОСОБА_1 здійснив наїзд своїм транспортним засобом на нього, внаслідок чого, злякавшись, свідок завдав декілька ударів кулаком по автомобілю позивача. Згодом на місце події приїхав ОСОБА_4 (батько свідка), який під час словесної суперечки з ОСОБА_1 застосував стосовно останнього газовий балончик. Після цього ОСОБА_1 зателефонував у поліцію.

На запитання представника позивача свідок ОСОБА_5 пояснив, що за будівлею, яку орендує ОСОБА_4 , знаходиться житловий будинок ( АДРЕСА_1 ), до якого є ще один проїзд із вул. Шептицького. Проте зазначений проїзд використовується лише для проходу пішоходів. Інший проїзд до вказаного будинку проходить через орендовану ОСОБА_4 територію.

Допитаний в судовому засіданні як свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що 24.02.2025 року приблизно о 14:00 год йому зателефонував ОСОБА_5 та повідомив, що йому перешкоджають виїхати з території ПП «Козацька Смакота». Прибувши на місце події, між ним та ОСОБА_1 почалася словесна суперечка, адже останній своїм транспортним засобом перешкоджав як виїзду, так і в`їзду на належну свідку територію. Згодом на місце події приїхали поліцейські, які і притягнули ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Свідок додатково пояснив, що на вищевказаній території в його приватній власності перебуває приміщення площею приблизно 8000 кв. м, земельна ділянка площею 0,05 га. Також він орендує земельну ділянку площею 0,40 га для обслуговування зазначеного приміщення. Місце події в`їзд у його гараж, тобто в`їзд до його приватної власності. Будівля, що знаходиться ліворуч від в`їзду на цю територію, та яку він здає в оренду, розташована на вул. Торговиця, 11-В. Проте відповідними договорами оренди не передбачено право заїзду транспортних засобів на вказану територію. Також свідок зазначив, що проїзд до житлового будинку (вул. Торговиця, 11-А) здійснюється з вул. Шептицького, а через його територію дозволено лише прохід пішоходів. Знак «В`їзд заборонено», який знаходиться на цій території, свідок встановив самостійно.

Суд, розглянувши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Як видно зі змісту ч. 1 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, у тому числі, відповідальність за які передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху, серед іншого, зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Пунктом 15.1 ПДР передбачено, що зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Згідно з п. 15.2 ПДР за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Пунктом 15.9 ПДР передбачено, що зупинка забороняється: а) на залізничних переїздах; б) на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); в) на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях; г) на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; ґ) на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; д) у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; е) ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків; є) ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; ж) у місцях, де буде неможливим зустрічний роз`їзд або об`їзд транспортного засобу, що зупинився; з) у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; и) ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідальність за порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, встановлена ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

До відзиву на позовну заяву представник відповідача долучив компакт-диск із відеозаписом з нагрудної камери поліцейського («export-ejee6»), а також відеозаписом з камери відеоспостереження («Video»), які, на його думку, підтверджують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Так, із відеозапису з камери відеоспостереження видно, що 24.02.2025 року приблизно о 13:44 год вантажний автомобіль позивача із відчиненими задніми дверима стоїть на прилеглій до проїзної частини території, поблизу вантажної платформи складу. Майже перпендикулярно до транспортного засобу ОСОБА_1 , у напрямку виїзду із цієї прилеглої території, стоїть автомобіль сірого кольору, з якого, як встановлено в судовому засіданні, вийшов свідок ОСОБА_5 . Обійшовши транспортний засіб позивача, ОСОБА_5 зупинився посеред виїзду із зазначеної прилеглої території попереду автомобіля ОСОБА_1 . Згодом ОСОБА_1 намагався здійснити рух своїм транспортним засобом, проте виїзду із вказаної прилеглої території перешкоджав ОСОБА_5 .

На дослідженому судом записі з нагрудної камери поліцейського export-ejee6 (00:00-01:28 хвили запису) зафіксовано місце розташування транспортного засобу ОСОБА_1 посеред виїзду із вищевказаної прилеглої території вже після приїзду працівників поліції на місце події. Водночас з цього запису також видно, що ОСОБА_4 , надаючи пояснення поліцейським, зазначив про застосування під час конфлікту із ОСОБА_1 перцевого балончика стосовно останнього. ОСОБА_1 , у свою чергу, просив викликати йому швидку медичну допомогу.

Як видно зі змісту рапорту поліцейського ОСОБА_2 від 24.02.2025 року, долученого до відзиву на позовну заяву, на місце події прибула бригада швидкої допомоги № 12, а ОСОБА_1 було госпіталізовано.

Інших доказів правомірності винесення спірної постанови відповідач не надав.

Зафіксовані на вказаних відеозаписах обставини свідчать про те, що позивач ОСОБА_1 у зазначений в оскаржуваній постанові час у розумінні абз. 22 п. 1.10 ПДР здійснив зупинку свого транспортного засобу вимушено, тобто у зв`язку із причинами, що не залежали від водія. Натомість саме продовження руху транспортного засобу за таких обставин, на думку суду, могло створити загрозу безпеці руху.

Проте поліцейський під час винесення вказаної постанови не врахував усіх обставин справи, що, як наслідок, призвело до неправильної кваліфікації дій ОСОБА_1 та необґрунтованого притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Окрім того, суд звертає увагу на таке.

Приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Як зазначено вище, в оскаржуваній постанові ОСОБА_1 ставиться у провину здійснення зупинки (стоянки) транспортного засобу, що у свою чергу здійснило суттєве перешкоджання руху іншим транспортним засобам. Такі дії позивача кваліфіковані як порушення п. 15.9 ПДР. При цьому в постанові не зазначено, який саме із 11 підпунктів п. 15.9 ПДР порушив ОСОБА_1 . Водночас постанова містить вказівку на здійснення позивачем і зупинки, і стоянки, що не є тотожним. Таке узагальнене, нечітке і неконкретне формулювання суті правопорушення, на переконання суду, порушує право позивача на захист та позбавляє його можливості розуміти від чого саме він має захищатись.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У силу ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 76 КАС України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Адміністративна відповідальність та процедура притягнення до відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Один із найважливіших конституційних принципів щодо захисту основоположних прав та свобод людини при здійсненні процедури притягнення особи до адміністративної та/або кримінальної відповідальності закріплений у ст. 62 Конституції України (презумпція невинуватості), у силу якого ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд наголошує, що відповідно до приписів п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

В адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Водночас варто зауважити, що сам лише факт визнання особою вини у порушенні ПДР, на що у відзиві посилається представник відповідача, не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Підсумовуючи вищевикладене, зважаючи на встановлені обставини справи, суд висновує, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, не підтверджується належними та достатніми доказами, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4140854 від 24.02.2025 року, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП закрити.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно зі ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 КАС України).

Оскільки при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн, відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України з відповідача на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у вищевказаному розмірі.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 73, 77, 90, 139, 246, 255, 286 КАС України, ст. ст. 251, 258, 280, 283, 286 КУпАП, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4140854 від 24.02.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про притягнення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції 605 (шістсот п`ять) грн 60 (шістдесят) коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Котляревського, 24, м. Тернопіль, .

Головуючий суддя І. М. Галіян