Справа № 445/781/25
Суддя: Сивак В. М.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 445/781/25
Провадження № 2-а/445/30/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

розглянувши у порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА № 4308704 від 19.03.2025. В обґрунтування позову вказує, що 19.03.2025 інспектором 2 взводу 4 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції Павленко А.М. була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичного режимі серії ЕНА № 4308704, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 510,00 грн. Суть правопорушення: 19.03.2025 о 21 год. 11 хв. на трасі М30 91 км ОСОБА_1 здійснив перевезення залишків НВ UN3295/30 та на транспортній одиниці не було копії договору страхування відповідальності суб?єктів перевезення НВ на випадок настання негативних наслідків під час перевезення НВ, чим порушив р. 1 п. 9.2 Правил перевезення НВ, чим порушив п. 22.5 ПДР - Порушення правил перевезення небезпечних великогабаритних і великовагових вантажів - ст. 132-1 ч. 1 КУпАП. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою і підлягає скасуванню, виходячи з наступного: При винесенні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності поліцейський не надав позивачу жодного доказу вчинення ним правопорушення, проігнорував його заперечення, а також той факт, що водій транспортного засобу не перевозив не тільки небезпечних вантажів, а будь-якого вантажу. Ствердив, що станом на дату подання даного позову Правил перевезення небезпечних великогабаритних і великовагових вантажів, які зазначені в оскаржуваній постанові, не існує. Інспектором патрульної поліції не зазначено реєстраційних номер таких Правил, коли і ким вони затверджені. Тобто, на даний час відсутнє правове регулювання щодо обов?язкового страхування відповідальності суб?єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів. Частина 1 статті 132-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Отже, вказані норми права не передбачають відповідальності за відсутність копії договору страхування відповідальності суб?єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів, а після втрати чинності Постанови Кабінету Міністрів України від 1 червня 2002 р. № 733 Про затвердження Порядку і правил проведення обов`язкового страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів правове регулювання цього питання відсутнє. Окрім того, позивач зазначає, що водій транспортного засобу не несе відповідальності за відсутність документів, не передбачених законодавством саме для водія. В Постанові про накладення адміністративного стягнення на позивача відсутні: вид та кількість небезпечного вантажу, який перевозив водій ОСОБА_2 , в якому транспортному засобі такий вантаж перевозився (в постанові вказаний лише тягач, на якому неможливо перевозити вантажі) та чи дійсно такий вантаж знаходився в тягачі чи в будь-якому іншому транспортному засобі, номер та дата товарно-транспортної накладної, на підставі якої перевозився небезпечний вантаж, не зазначені докази невідповідності габаритних розмірів транспортного засобу вимогам п. 22.5 ПДР; докази зазначеного в матеріалах справи відсутні. Як зазначено вище, 19 березня 2025 року тягачем MAN TGX 18.480 д.н.з. НОМЕР_1 із напівричіпом MERCERON M-343 SMRP12 р.н.. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 вантажі, в тому числі небезпечні, не перевозились. З огляду на наведене, в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 132-1 КУпАП. Дані обставини просить врахувати при прийнятті рішення та позов задоволити в повному обсязі. Ухвалою Золочівського районного суду Львівської області від 30.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено у справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 23.05.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з безпідставністю такого. В обґрунтування зазначеного вказав, що норма ч. 1 ст. 132-1 КУпАП є бланкетною та відсилає до cпеціального законодавства, що регулює правовідносини у сфері дорожнього перевезення небезпечних вантажів, а зокрема, до Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», відповідно до ст. 1 якого, небезпечний вантаж - речовини, матеріали, вироби, відходи виробничої та іншої діяльності, які внаслідок притаманних їм властивостей за наявності певних факторів можуть під час перевезення спричинити вибух, пожежу, пошкодження технічних засобів, пристроїв, споруд та інших об`єктів, заподіяти матеріальні збитки та шкоду довкіллю, а також призвести до загибелі, травмування, отруєння людей, тварин і які за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за результатами випробувань в установленому порядку залежно від ступеня їх впливу на довкілля або людину віднесено до одного з класів небезпечних речовин. Згідно ст. 22 Закону України «Про перевезення небезпечних вантажів», суб`єкт перевезення небезпечних вантажів зобов`язаний укласти договір страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю фізичних осіб, навколишньому природному середовищу, майну фізичних та юридичних осіб під час перевезення небезпечних вантажів, за класами страхування 10, 11 та/або 12, визначеними статтею 4 Закону України "Про страхування". Порядок та умови такого страхування можуть визначатися компетентним органом України з перевезення небезпечних вантажів за погодженням з Національним банком України. Таким чином, позивач, ОСОБА_1 , є особою, яка підлягає адміністративній відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП у випадку порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів. Окрім того, вказав, що поліцейський розглянув справу про адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Акцентує увагу на тому, жодних переконливих доводів своєї невинуватості позивачем на місці розгляду справи не надано. Тож, пояснення позивача, викладені ним в позовній заяві, щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення є лише спробою уникнути встановленої законом відповідальності, що є неприпустимим. Обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджуються відеозаписом, зробленим портативним відеореєстратором інспектора. Даний відеозапис був покладений в основу прийнятого інспектором рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складення оскаржуваної постанови. На відеозапису з нагрудного відеореєстратора зафіксовано розгляд справи, який відбувався згідно чинного законодавства. Також на відео позивач говорить, що вже три роки так їздить. Твердження позивача про те, що вантаж того дня був порожній не спростовує порушення, за яке було притягнуто останнього до відповідальності. Обставини, викладені позивачем в позовній заяві, мають суто гіпотетичний характер та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Отже, вважають, що за вказаних обставин не має жодних підстав для скасування оскаржуваної постанови. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримавши позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак у відзиві на позов просив про розгляд справи у його відсутності. У відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до ч.1-2 ст.268 цього Кодексу, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а тому суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази, суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно до ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Згідно зі ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, вина (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадській порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Так, судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510,00 грн. Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, інкриміноване позивачу у вину адміністративне правопорушення полягає у тому, що останній 19.03.2025 о 21 год. 11 хв. на трасі М30 916 км 817 м ОСОБА_1 здійснив перевезення залишків НВ UN3295/30 та на транспортній одиниці не було копії договору страхування відповідальності суб?єктів перевезення НВ на випадок настання негативних наслідків під час перевезення НВ, чим порушив р. 1 п.п. 9.2 Правил перевезення НВ, чим порушив п. 22.5 ПДР - Порушення правил перевезення небезпечних великогабаритних і великовагових вантажів - ст. 132-1 ч. 1 КУпАП. Згідно ч.1 ст.132-1 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами. Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 "Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами". Вимоги цього пункту не поширюються на транспортні засоби спеціального призначення, які виконують функції зимового утримання автомобільних доріг, та Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту під час слідування (повернення) до (з) місця виконання заходів із захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій, гасіння пожеж. Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами "б" та "в" цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється. На ділянках автомобільних доріг загального користування місцевого значення, на яких створені дорожні умови, що дають можливість рухатися з більшими фактичною масою та навантаженням на вісь, за погодженим з уповноваженим підрозділом Національної поліції рішенням власників доріг або органів, яким передано право на утримання таких доріг, можуть встановлюватися дорожні знаки 3.15 3.15 "Рух транспортних засобів, маса яких перевищує ... т, заборонено" та 3.16 3.16 "Рух транспортних засобів, навантаження на вісь яких перевищує ... т, заборонено" із параметрами, визначеними для автомобільних доріг загального користування державного значення. Дорожнє перевезення небезпечних вантажів здійснюється відповідно до Директиви 2008/68/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 24 вересня 2008 р. про внутрішні перевезення небезпечних вантажів, Європейської Угоди про міжнародне дорожнє перевезення небезпечних вантажів та нормативно-правових актів України у зазначеній сфері. Відповідно до пп.2 п.9 Правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, затверджених Наказом № 656 Міністерства внутрішніх справ України від 04.08.2018 (далі Правила перевезення), при внутрішньому перевезенні небезпечних вантажів на транспортній одиниці має бути, крім перелічених у ПДР документів, зокрема копія договору обов`язкового страхування відповідальності суб`єктів перевезення небезпечних вантажів на випадок настання негативних наслідків під час перевезення небезпечних вантажів. Маючи перед прийняттям оскаржуваної постанови заперечення позивача щодо обставин спірного правопорушення, суб`єкт владних повноважень повинен був зібрати докази, які б підтверджували порушення правил дорожнього руху та спростовували свідчення позивача, але такі докази представником відповідача суду не представлено. У відповідності до вимог п. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. За положеннями ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд також звертає увагу на те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується. Повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх. Разом з тим, всупереч вищевказаним вимогам, відповідачем не представлено суду достатніх та належних доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували правомірність винесення оскаржуваної постанови, а тому, суд дійшов висновку, що у діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, відтак, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. У відповідності до вимог статті 139 КАС України, на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 605,60 грн., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією. Враховуючи, що відповідачем у справі є Департамент патрульної поліції, такий судовий збір підлягає стягненню саме за рахунок бюджетних асигнувань останнього. Керуючись ст.ст. 2,77,241,243-246, 257-263, 286, 293 КАС України, ст.ст. 9,10,11,14-1,122,251 КУпАП суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4308704 від 19.03.2025 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.132-1 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510,00 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сплачений ним судовий збір в розмірі 605,60 грн. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Повне судове рішення складено 18.06.2025.

Суддя В. М. Сивак