Справа № 320/28289/23
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Кузьмишиної О.М.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» (далі - Товариство, ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА») звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 29.03.2023 № 1.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 29.03.2023 № 1.

Не погодившись із рішенням суду, відповідач - Головне управління ДПС у м. Києві звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує про нереальність господарських операцій щодо постачання кукурудзи та насіння соняшника між позивачем та його контрагентами: ТОВ «ТІКИЧ - АГРО», ТОВ АГРОФІРМА «КОДИМА», СТОВ «ЛАН», СТОВ АГРОФІРМА «НИВА», ФГ "СТЕПІВСЬКЕ" ТРОХИМЧУКА М.О.", ФГ «АГРІАТІК», СФГ "ОБРІЙ", ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ», ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «АГРІКОМ», ТОВ "МЕЦЕНАТ", ФГ «ВІТЧИЗНА», ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКЕ-2", ТОВ «ВРОЖАЙ-СТ», ФГ «ЛАН», ФГ «АГРО СЛАВА», ТОВ «МАРЇВСЬКЕ». Апелянт зазначає, що позивачем до перевірки не було надано документи на підтвердження таких господарських операцій, а саме: товаро-транспортні накладні, подорожні листи, інші документи щодо перевезення вантажу; договори, акти виконаних робіт/наданих послуг щодо здійснення розвантажувальних робіт з транспортних засобів; договори з власниками чи орендаторами елеваторів; акти прийому-передачі товару від продавця до покупця.

14 травня 2025 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, на підставі направлень від 08.02.2023 № 1830/26-15-07-01-05, від 24.02.2023 № 2855/26-15-07-01-05, виданих Головним управлінням ДПС у м. Києві, відповідно до п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за листопад 2022 року.

За наслідками перевірки було складено Акт перевірки від 07 березня 2023 року № 16856/Ж5/26-15-07-01-05/43834053 та встановлено такі порушення: п. 44.1 ст. 44, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, п. 2 ст. 3, ст. 4, п. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2 ст.1, п. 2.4 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 № 168/704, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ (рядок 20.2.1 Декларації) за листопад 2022 на 6 471 824 грн.

На підставі вказаних висновків податковим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення від 29 березня 2023 року № 1, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку за листопад 2022 року на суму 6 471 824,00 грн. та нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1 617 956,00 грн.

Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Податковим кодексом України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (далі - ПК України), який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також, через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Розділом V ПК України визначено порядок нарахування та сплати податку на додану вартість.

За приписами пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 ст. 188 ПК України передбачено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до п. 198.1 ст. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

В силу п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом пункту 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Норми п. 198.6 ст. 198 ПК України визначають, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Положеннями п. 44.1 ст. 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

В силу підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Тобто, зарахування здійснюється у зв`язку із здійсненням операції платника податку шляхом реалізації його товарів, виконаних ним робіт, наданих ним послуг, які є підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно частини 2 статті 3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні від 16.07.1999 року №996-XIV (далі - Закон №996-XIV), бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Первинні документи для надання їм юридичної сили повинні мати обов`язкові реквізити, передбачені ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

У іншому випадку, відповідно до норм податкового законодавства, у платника податків не виникає права відносити до складу податкового кредиту, витрати без належних на те документів, обов`язковість заповнення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

За визначенням статті 1 Закону №996-XIV, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, для надання юридичної сили і доказовості первинні документи повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства та не порушувати публічний порядок, встановлений Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Виходячи з вищенаведеного, відображенню в бухгалтерському обліку та податковій звітності підлягає лише та господарська операція, яка фактично відбулась, при наявності первинного документу, що підтверджує таку господарську операцію.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Пунктом 2.4 Наказу №88 визначено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 08.02.2023 по 28.02.2023 Головним управлінням ДПС у м. Києві, згідно з наказом від 06.01.2023 № 187-п, відповідно до пп. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України, проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК ОФІС ІОНІТ ЮА» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за листопад 2022 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 20.12.2022 № сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість на поточний рахунок платника податку.

За результатом перевірки податковим органом складено Акт від 07 березня 2023 року №16856/Ж5/26-15-07-01-05/43834053 (далі - Акт перевірки), яким встановлено порушення ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» вимог п. 44.1 ст.44, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.1, п. 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, п. 2 ст. З, ст. 4, п. 1 ст. 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1.2 ст.1, п.2.4 ст.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 року за №168/704, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ (рядок 20.2.1 Декларації) за листопад 2022 на 6 471 824 гривень (Т. 1 а.с. 16-31).

На підставі висновків Акту перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 29.03.2023 № 1 (Т. 1 а.с. 12).

Підставою для нарахування грошових зобов`язань став висновок контролюючого органу про нереальність здійснення господарських операцій з поставки зерна кукурудзи та насіння соняшника між позивачем та його контрагентами: ТОВ «ТІКИЧ - АГРО», ТОВ АГРОФІРМА «КОДИМА», СТОВ «ЛАН», СТОВ АГРОФІРМА «НИВА», ФГ "СТЕПІВСЬКЕ" ТРОХИМЧУКА М.О.", ФГ «АГРІАТІК», СФГ "ОБРІЙ", ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ», ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «АГРІКОМ», ТОВ "МЕЦЕНАТ", ФГ «ВІТЧИЗНА», ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКЕ-2", ТОВ «ВРОЖАЙ-СТ», ФГ «ЛАН», ФГ «АГРО СЛАВА», ТОВ «МАРЇВСЬКЕ».

Колегія суддів зазначає, що ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» укладено ряд договорів щодо придбання насіння соняшника та кукурудзи 3-го класу, а саме, з наступними контрагентами:

1) з ТОВ «ТІКИЧ - АГРО» укладено Договір поставки №0106-Д К1 від 01 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 60-61);

2) з ТОВ АГРОФІРМА «КОДИМА» укладено Договір поставки №0106-Д К від 01 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 58-59);

3) з СТОВ «ЛАН» укладено Договір поставки №0206-Д К від 02 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року, а також Додаткову угоду №1 від 12 червня 2022 року (Т. 2 а.с. 62-64);

4) з СТОВ АГРОФІРМА «НИВА» укладено Договір поставки №0206-Д К1 від 02 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року, а також Додаткову угоду №1 від 12 червня 2022 року (Т. 2 а.с. 65-67);

5) з ФГ "СТЕПІВСЬКЕ" Трохимчука Миколи Олександровича" укладено Договір поставки №0206-Д К2 від 02 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 68-69);

6) з ФГ «АГРІАТІК» укладено Договір поставки №0206-Д К4 від 02 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 70-71);

7) з ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ» укладено Договір поставки №0306-Д К2 від 03 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 74-75);

8) з ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «АГРІКОМ» укладено Договір поставки №0306-Д К3 від 03 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 76-77);

9) з ТОВ "МЕЦЕНАТ" укладено Договір поставки №0306-Д К4 від 03 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 78-79);

10) з ФГ «ВІТЧИЗНА» укладено Договір поставки №0306-Д С від 03 червня 2022 року щодо поставки насіння соняшника, українського походження, врожаю 2021 року, а також Додаткову угоду №1 від 09 червня 2022 року (Т. 2 а.с. 80-82);

11) з ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКЕ-2" укладено Договір поставки №0306-Д С1 від 03 червня 2022 року щодо поставки насіння соняшника, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 83-84);

12) з ТОВ «ВРОЖАЙ-СТ» укладено Договір поставки №0406-Д С від 04 червня 2022 року щодо поставки насіння соняшника, українського походження, врожаю 2021 року, а також Додаткову угоду №1 від 07 червня 2022 року (Т. 2 а.с. 85-87);

13) з ФГ «ЛАН» укладено Договір поставки №0606-Д К4 від 06 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 88-89);

14) з ФГ «АГРО СЛАВА» укладено Договір поставки №0606-Д К1 від 06 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 90-91);

15) з ТОВ «МАРЇВСЬКЕ» укладено Договір поставки №0606-Д С3 від 06 червня 2022 року щодо поставки насіння соняшника, українського походження, врожаю 2021 року, а також Додаткову угоду № 1 від 10 червня 2022 року (Т. 2 а.с. 92-94);

16) з СФГ "ОБРІЙ" укладено Договір поставки №0306-Д К від 03 червня 2022 року щодо поставки кукурудзи 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року (Т. 2 а.с. 72-73).

Так, апелянт зазначає, що позивачем до перевірки не було надано документи на підтвердження таких господарських операцій, зокрема, товаро-транспортні накладні, подорожні листи, інші документи щодо перевезення вантажу.

З даного приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з умовами договорів поставки насіння соняшника, укладених між ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» та фермерськими господарствами, які таку продукцію поставляли, основою поставки сторони узгодили: DAP (в редакції Інкотермс 2020): за адресою: Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Портова, 4.

За умовами договорів поставки кукурудзи, укладених між ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» та фермерськими господарствами, які таку продукцію поставляли, основою поставки сторони узгодили: DAP (в редакції Інкотермс 2020): за адресою: Одеська обл., Арцизький район, сільрада Холмська, нежитлова будівля, буд. 36.

Таким чином, як правильно зауважено судом першої інстанції, згідно з умовами вищевказаних договорів, саме постачальники (фермерські господарства) взяли на себе зобов`язання здійснити (забезпечити) перевезення продукції до місця поставки за вказаною адресою.

На відповідному етапі ланцюга поставки частина фермерських господарств самостійно здійснювали поставку/доставку відповідної продукції. У разі здійснення доставки товару в рамках договору поставки постачальником власним транспортом, оформлення товарно-транспортних накладних (ТТН) згідно з чинним законодавством України не вимагається.

Позивач вказав, що ТОВ «ТІКИЧ - АГРО», СТОВ «ЛАН», СТОВ АГРОФІРМА «НИВА», ФГ "СТЕПІВСЬКЕ" ТРОХИМЧУКА М.О.", ФГ «АГРІАТІК», СФГ "ОБРІЙ", ТОВ "МЕЦЕНАТ", ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКЕ-2" здійснювали поставку сільськогосподарської продукції власними силами та засобами.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується наявність у вищевказаних контрагентів позивача власної матеріально-технічної бази, за допомогою якої вони здійснювали поставку сільськогосподарської продукції для ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА», а саме: наявність свідоцтва про реєстрацію відповідних транспортних засобів та/або повідомленнями про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП, поданими такими фермерськими господарствами до органів ДПС у встановленому порядку та/або іншими документами, копії яких наявні в матеріалах справи.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ «ТІКИЧ - АГРО», СТОВ «ЛАН», СТОВ АГРОФІРМА «НИВА», ФГ "СТЕПІВСЬКЕ" ТРОХИМЧУКА М.О.", ФГ «АГРІАТІК», СФГ "ОБРІЙ", ТОВ "МЕЦЕНАТ", ТОВ "ЄРЕМІЇВСЬКЕ-2" не повинні були оформляти товарно-транспортні накладні на поставлену сільськогосподарської продукції.

Також, з метою додаткового підтвердження реальності та беззаперечності фактичного здійснення відповідних господарських операцій, позивач вимагав у фермерських господарств додаткові документи, що підтверджують факт здійснення безпосереднього перевезення відповідних вантажів.

На підтвердження чого відповідні контрагенти надали Товариству копії посвідчень про відрядження водіїв, які здійснювали доставку відповідних вантажів, частина з яких здійснювали доставку продукції із залученням перевізників на договірних умовах з такими перевізниками, зокрема, наступні господарства: ТОВ АГРОФІРМА «КОДИМА», ТОВ «ВІДРОДЖЕННЯ», ТОВ «АГРОПРОМИСЛОВА ФІРМА «АГРІКОМ»,ФГ «ВІТЧИЗНА», ТОВ «ВРОЖАЙ-СТ», ФГ «ЛАН», ФГ «АГРО СЛАВА» - із залученням перевізника, а ТОВ «ТІКИЧ-АГРО» та СТОВ АГРОФІРМА «НИВА» - частково із залученням перевізника.

Додатково, ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» на підтвердження реальності та беззаперечності фактичного здійснення відповідних господарських операцій надано суд копії відповідних договорів про надання транспортних послуг (між відповідними фермерськими господарствами і перевізниками), товарно-транспортні накладні, які оформлялися при здійсненні відповідних перевезень, а також інші документи, що підтверджують фактичне перевезення продукції від господарств, тобто від місць зберігання до місця поставки, узгодженого між товариством та відповідними фермерськими господарствами у договорах поставки.

Доводи апелянта про те, що одним із основних документів при прийнятті і вивантаженні товарів, по якому переходить право власності, окрім видаткової накладної, є товарно-транспортна накладна, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 № 363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Отже, із системного аналізу вищевказаних норм можна зробити висновок, що законодавець не надає товарно-транспортній накладній статусу первинного документа. Товарно-транспортна накладна слугує лише документом, за допомогою якого здійснюється облік товарно-матеріальних цінностей під час здійснення їх перевезення і допомагає господарюючим суб`єктам обліковувати обсяг виконаних робіт (під час надання послуг з перевезення), слугує підставою для списання, оприбуткування ТМЦ і тому подібне.

При цьому, первинним документом, який підтверджує факт здійснення відповідної господарської операції з надання послуг перевезення є акт приймання-передачі відповідних послуг.

Таким чином, товарно-транспортна накладна не може підтверджувати факт переходу права власності на товарно-матеріальні цінності, які переміщаються при наданні відповідних послуг з перевезення.

Відповідно до висновків, що містяться у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 820/789/18, від 25 лютого 2021 року у справі №803/1684/17, від 21 січня 2021 року у справі №813/2204/17, від 24 травня 2019 року у справі №826/7423/16, транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки. Вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача деяких товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.

Натомість факт передання товару позивачеві та, відповідно, набуття права власності на нього, підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що усі видаткові накладні, які підтверджують факт здійснення господарських операцій з поставки насіння соняшника та кукурудзи від фермерських господарств на користь Товариства були надані перевіряючим під час проведення перевірки для огляду та оглянуті ними, факт чого підтверджується актом перевірки та у контролюючого органу відсутні зауваження до таких документів, тобто всі вони складені належним чином з дотриманням встановленої форми та вимог щодо їх оформлення.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та Компанією «Спундріфт Ел.П.» (SPOONDRIFT LP), ШОТЛАНДІЯ, адреса: SUITE 1013, 111 WEST GEORGE STREET, GLASGOW G2 1QX, SCOTLAND, укладено такі контракти: від 30.05.2022 № 1-3005/22, товар - не ГМО, насіння соняшника, українського походження, врожаю 2021 року, пакування -насипом; від 31.05.2022 № 1-3105/22, товар - не ГМО, кукурудза 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року, пакування - насипом; від 01.06.2022 № 1-0106/22, товар - не ГМО, кукурудза 3-го класу, українського походження, врожаю 2021 року, пакування - насипом.

Згідно з умовами вищезазначених договорів, право власності на товар переходить до покупця (SPOONDRIFT LP) в момент прийняття товару в місці призначення.

Базисом поставки сторони узгодили: СР Incoterms-2020. Місце призначення (Місце поставки, Термінал): «Ізмаїльський морський торгівельний порт», Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Портова, 4).

Тобто, в місці призначення, а саме, Ізмаїльський Морський Торгівельний порт (вул. Портова, 4, м. Ізмаїл, Одеська обл., Україна) зобов`язання ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» щодо транспортування є виконаними. Згідно з умовами СРТ, Продавець (ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА») здійснює транспортування товарів до вказаного місця призначення, що також податковим органом не заперечується.

Відповідач у акті перевірки та під час розгляду справи судом першої інстанції зазначав, що позивачем не було подано ТТН, які підтверджують транспортування товарів, однак за укладеними контрактами всі подальші витрати по транспортуванню, перевантаженню, перевалці, експедируванню, зберіганню і таке інше, а також всі ризики втрати чи пошкодження товару перейшли до SPOONDRIFT LP, тому всі подальші взаємовідносини з суб`єктами господарювання: договір управління майном від 15.03.2019 № 1023 - Управитель майна ТОВ «Е.К.О.ГРУП» (ЄДРПОУ 3431989Т); договір управління майном від 02.04.2019 № 1223 - Управитель майна ТОВ «Е.К.О.ГРУП» (), здійснювало SPOONDRIFT LP.

Вказані обставини також підтверджуються умовами Контрактів, укладених між ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» та SPOONDRIFT LP, в редакції згідно з Додатковими угодами до таких Контрактів.

Крім того, доводи апелянта про відсутність документального підтвердження здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт спрстовуються поясненнями позивача, відповідно до яких, зважаючи на специфіку продукції та технологію її розвантаження, жодних робіт з її розвантаження не виконується при поставці насіння соняшника та кукурудзи, у місці доставки такий товар просто скидають з кузова транспортного засобу в автоматизованому порядку шляхом підняття кузову («самоскид»).

Перевезення кукурудзи з пункту за адресою: Одеська обл., Арцизький район, сільрада Холмська, нежитлова будівля, буд. 36, на адресу: вул. Портова, 16, м. Ізмаїл, Одеська обл., Україна, що виконувала підрядна організація ТОВ «ТРАНС-ГАРАНТ».

Отже, зобов`язання щодо навантажувально-розвантажувальних робіт згідно з умовами договору покладалися на відповідну підрядну організацію.

Це підтверджується умовами Додаткової угоди від 23.06.2022 № 1-06 до Договору перевезення вантажу від 23.06.2022 №230622 ПР.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що, стверджуючи про нереальність господарських операцій позивача з його контрагентами, відповідачем не проводились зустрічні перевірки таких контрагентів, а контролюючий орган посилається лише на наявну в нього податкову інформацію.

Разом з тим, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 02 серпня 2022 року у справі №640/14930/20 дійшов висновку, що податкова інформація та акти перевірки не є належними доказами у справі, а висновки відповідача щодо здійснення фінансово-господарської діяльності, зроблені на підставі службової інформації, є недостатніми для визнання угод, укладених із позивачем, такими, що не спричинили реальних юридичних наслідків.

Отже, посилання контролюючого органу на податкову інформацію, як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, фактично будь-які первинні документи платника податків не використовуються та не аналізуються, а отже, така інформація не відповідає критерію юридичної значимості та не є допустимим та достовірним доказом в розумінні процесуального Закону. Крім того, така інформація сама по собі не доводить та не може свідчити про наявність податкових правопорушень на які посилається контролюючий орган.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 09 листопада 2021 року у справі №600/1083/20-а, від 05 січня 2021 року у справі № 820/1124/17.

Окрім того, слід зазначити, що чинне податкове законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагента, наявності чи відсутності у останнього основних фондів, тощо.

Аналогічна правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 816/5038/13-а, від 17 листопада 2021 року у справі №640/18105/18.

Беручи до уваги викладене, відповідач не спростував наявність підстав для включення ТОВ «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» сум з придбання товарів до податкового кредиту, та, як наслідок, відповідач не довів факту завищення позивачам суми від`ємного значення податкового кредиту.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірність прийнятого податкового повідомлення-рішення від 29 березня 2023 року № 1.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРК ОФІС ЮНІТ ЮА» та наявність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 07 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Кузьмишина О.М.

Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 24.06.2025 р.