Справа № 520/30755/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 р. Справа № 520/30755/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Калиновського В.А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКИЙ КІННИЙ ЗАВОД" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 07.03.25 по справі № 520/30755/24

за позовом Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова Новікова Едуарда Юрійовича , в особі Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації , Харківської обласної державної (військової) адміністрації

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКИЙ КІННИЙ ЗАВОД"

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова Новіков Едуард Юрійович з позовом в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Харківської обласної державної (військової) адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод", в якому просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод" укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації охоронний договір на пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення нежитлову будівлю літ. "А-3" за адресою: м. Харків, майдан Іподрому (Першого Травня), 2 на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що Київською окружною прокуратурою м. Харкова установлено порушення інтересів держави у сфері дотримання законодавства про охорону культурної спадщини. Згідно з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлова будівля літ. "А-3" загальною площею 1914,4 кв.м за адресою: м. Харків, майдан 1-го Травня, 2, яка перебуває на державному обліку як пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення "Іподром" зареєстрована на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод" (дата реєстрації права власності: 19.10.2018, підстава: договір купівлі- продажу № 4456 від 08.10.2018, укладений з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківській області). Зазначає, що між власником вищезазначеної пам`ятки містобудування та архітектури, ТОВ "Харківський кінний завод", та Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації, як органом охорони культурної спадщини, не укладено охоронний договір, що є порушенням положень діючого законодавства.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 позов Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова Новікова Едуарда Юрійовича в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Харківської обласної державної (військової) адміністрації до Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод" про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод" укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації охоронний договір на пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення нежитлову будівлю літ. "А-3" за адресою: м. Харків, майдан Іподрому (Першого Травня), 2 на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 скасувати та закрити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що 15.10.2024 року прокуратурою направлено запит в Департамент культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації, відповідь на який просить надати до 24.10.2024 року. 24 жовтня 2024 року прокуратура направляє Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації Повідомлення в порядку ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", що прокурор використовує своє право на подання позовної заяви. При цьому, не дочекавшись звернення компетентного органу, не отримавши відповіді Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації, не дотримавшись розумного строку, 06.11.2024 року прокуратура звернулись в суд з позовною заявою в інтересах держави. Таким чином, вважає, що прокурор, не дочекавшись звернення компетентного органу до суду з позовом в інтересах держави після отримання повідомлення протягом розумного строку, а також не отримавши відповіді щодо причин незвернення, порушив процедуру, визначену ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", а суд першої інстанції не підтвердив наявність підстав для представництва прокурором в суді інтересів держави. Крім того, наполягав на тому, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. 18 вересня 2018 року між Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації та Товариством з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод" укладено попередній договір про укладання в майбутньому охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини (її частку) № 250. На даний час правовідносини між сторонами витікають саме з цього попереднього договору. Вважає, що спірні правовідносини мають цивільно-правовий характер і їх не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. За таких обставин судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Позивач, Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації та Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова Новіков Едуард Юрійович подали до суду відзиви на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова Новіков Едуард Юрійович подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 №334 прийнято на облік пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення "Іподром" 1914, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Чернишевського, 83.

Рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 05.03.1992 № 61 доповнено рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 № 334 в частині зазначення адреси місцезнаходження пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення "Іподром" 1914, а саме: замінено адресу з "вул. Чернишевського, 83" на "пл. 1 Травня, 2".

Наказом Міністерства культури та інформаційної політики України від 04.06.2020 № 1883 вказану пам`ятку містобудування та архітектури "Іподром", розташовану за адресою: м. Харків, пл. 1 Травня, 2, занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України під охоронним номером 7280-Ха.

Рішенням 23 сесії Харківської міської ради 8 скликання "Про впорядкування найменувань об`єктів топонімії" від 26.01.2024 № 536/24 перейменовано майдан Першого Травня на майдан Іподрому.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нежитлова будівля літ. "А-3" загальною площею 1914,4 за адресою м. Харків, Першого Травня майдан, 2 перебуває у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод".

Київська окружна прокуратура м. Харкова листом від 12.08.2024 №50-105-3904 вих24 звернулася до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Харківської обласної державної (військової) адміністрації, якому просила надати інформацію про пам`ятку архітектури національного значення за адресою: м.Харків, Першого Травня майдан, 2, а саме надати завірені копії облікової документації на вказані об`єкт культурної спадщини, надати копію охоронного договору а вказаний об`єкт культурної спадщини та які заходи вжиті для поліпшення стану вказаної пам`ятки, або планується вжити та в який термін.

Листом від 27.08.2024 №05-25/2047 Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації повідомив керівника Київської окружної прокуратури міста Харкова, що Департаментом, як органом культурної спадщини проведено обстеження пам`ятки, про що складений акт візуального обстеження від 01.05.2024. За наявною інформацією, власником будівлі за адресою м. Харків, Першого Травня майдан, 2 є Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод". Охоронний договір на дану пам`ятку культурної спадщини не укладений, інформація про необхідність його оформлення доведена до відома власником листом від 21.08.2024 №05-25/2017.

Київська окружна прокуратура м. Харкова Харківської обласної прокуратури звернулась листом від 15.10.2024 №50-105-5091вих-24 до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації, в якому просила надати до 24.10.2024 надати до окружної прокуратури актуальну інформацію щодо укладення з ТОВ "Харківський кінний завод" охоронного договору на пам`ятку містобудування та архітектури за адресою: м. Харків, майдан 1-го Травня, 2.

Листом від 22.10.2024 №05-25/2475 Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації повідомив заступнику керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова, що станом на 21.10.2024 охоронний договір на пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення "Іподром" (охоронний №7280-Ха) за адресою: м. Харків, майдан 1-го Травня, 2 не укладений, звернень щодо його оформлення від ТОВ "Харківський кінний завод" до Департаменту не надходило.

Так, посилаючись на статтю 23 Закону України "Про прокуратуру", керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова Новіков Едуард Юрійович в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації звернувся до суду щодо зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод" укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації охоронний договір на пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з підстав їх обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Важливість забезпечення особливої охорони нерухомих об`єктів культурної спадщини та пріоритетності цього завдання для держави України неодноразово підкреслювались у правозастосовчій практиці Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2023 року у справі № 910/8413/21.

У цій постанові Великої Палати Верховного Суду (пункти 117 - 130) наводились мотиви про те, що нерухомі об`єкти культурної спадщини, на відміну від іншого нерухомого майна, мають особливу правову природу. Такі об`єкти мають певні характерні властивості, з огляду на які вони мають цінність не тільки як нерухоме майно ("матеріальну" цінність), а набувають історико-культурну цінність («нематеріальну», ідеологічну цінність).

Така "нематеріальна" цінність культурної спадщини не з`являється одразу після побудови нерухомого майна. Вона формується десятиліттями та століттями, оскільки суспільство може лише успадкувати її від попередніх поколінь.

Тому руйнування нерухомого об`єкта культурної спадщини завдає шкоди не лише його власнику або володільцю (які втратять внаслідок цього нерухоме майно), а і суспільству в цілому (оскільки разом із нерухомим майном буде безповоротно втрачено його «нематеріальну» історико-культурну цінність, що формувалась протягом поколінь).

З огляду на це нерухомі об`єкти культурної спадщини потребують особливої охорони, у тому числі - з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування, для яких така охорона є одним із пріоритетних напрямків діяльності.

Важливість для держави України завдання щодо охорони культурної спадщини підкреслюється ратифікованими міжнародними конвенціями.

Конвенція про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини 1972 року, ратифікована Указом Президії Верховної Ради УРСР від 04 жовтня 1988 року № 6673-XI, відзначає в преамбулі, що пошкодження або зникнення будь-яких зразків культурної цінності чи природного середовища є згубним збідненням надбання всіх народів світу.

Стаття 1 вказаної Конвенції визначає, що під "культурною спадщиною" розуміються, зокрема, твори архітектури.

Відповідно до статті 4 Конвенції про охорону всесвітньої культурної і природної спадщини 1972 року кожна держава - сторона цієї Конвенції визнає, що зобов`язання забезпечувати виявлення, охорону, збереження, популяризацію й передачу майбутнім поколінням культурної і природної спадщини, що зазначена у статтях 1 і 2, яка перебуває на її території, покладається насамперед на неї. З цією метою вона прагне діяти як власними зусиллями, максимально використовуючи наявні ресурси, так і, за необхідності, використовувати міжнародну допомогу і співробітництво, якими вона може користуватися, зокрема, у фінансовому, художньому, науковому й технічному відношеннях.

Конвенція про охорону архітектурної спадщини Європи від 03 жовтня 1985 року, ратифікована Законом України "Про ратифікацію Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи" № 165-V від 20 вересня 2006 року, визначає, що архітектурна спадщина найяскравіше віддзеркалює багатство та розмаїття культурної спадщини Європи, є безцінним свідком нашого минулого і спільним надбанням всіх європейців.

Частина друга статті 1 вказаної вище Конвенції до архітектурної спадщини відносить, зокрема, архітектурні ансамблі: однорідні групи міських або сільських будівель, що мають непересічне історичне, археологічне, мистецьке, наукове, соціальне або технічне значення і характеризуються спільністю чітких територіальних ознак.

Частинами першою та другою статті 3 Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи встановлено, що кожна Сторона зобов`язується: вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини; за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур, забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.

Частина друга статті 4 цієї ж Конвенції визначає, зокрема, що кожна Сторона зобов`язується запобігати спотворенню, руйнуванню або знищенню об`єктів спадщини, що охороняються.

Відповідно частин першої - третьої статті 10 Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи кожна Сторона зобов`язується прийняти комплексну політику збереження архітектурної спадщини, яка: передбачає охорону архітектурної спадщини як одну з головних цілей планування забудови міської та сільської територій, а також забезпечує врахування цієї вимоги на всіх етапах розробки планів розвитку територій та виконання процедур видання дозволів на проведення робіт; заохочує програми реставрації та підтримання в належному стані архітектурної спадщини; розглядає збереження та освоєння архітектурної спадщини і освітницьку діяльність, пов`язану з нею, як один з головних напрямів політики в галузі культури, охорони навколишнього середовища і загального планування.

Отже охорона нерухомих об`єктів культурної спадщини є завданням держави України, пріоритетність цього завдання закріплена в національному законодавстві, невід`ємною частиною якого є ратифіковані міжнародні конвенції.

Законом України "Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства" від 19 вересня 2013 року № 581-VII Україною ратифіковано Рамкову конвенцію Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства.

Відповідно до преамбули до Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони цієї Конвенції, у тому числі й Україна, наголошуючи, зокрема, на значенні й потенціалі розумного використання культурної спадщини як ресурсу сталого розвитку та якості життя в постійно мінливому суспільстві, посилаючись на різні документи Ради Європи, особливо на Європейську культурну конвенцію (1954 року), Конвенцію про охорону архітектурної спадщини Європи (1985 року), Європейську конвенцію про охорону археологічної спадщини (переглянуту) (1992 року) та Європейську ландшафтну конвенцію (2000 року), домовилась: визнавати індивідуальну та колективну відповідальність стосовно культурної спадщини; наголошувати на тому, що збереження культурної спадщини та її стале використання спрямовані на розвиток людського потенціалу та якості життя; уживати необхідних заходів для застосування положень Конвенції щодо:

- ролі культурної спадщини у створенні мирного та демократичного суспільства, а також у процесах сталого розвитку культурного різноманіття та сприяння йому;

- найліпшої ефективної реалізації повноважень усіх відповідних громадських, інституційних та приватних учасників (пункти "b", "c", "d" статті 1 Конвенції).

Згідно із статтею 5 Рамкової конвенції Ради Європи про значення культурної спадщини для суспільства Сторони зобов`язуються, зокрема: визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства; підвищувати цінність культурної спадщини через її виявлення, вивчення, тлумачення, захист, збереження та представлення; сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості; визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на територіях під їхньою юрисдикцією, незалежно від її походження; розробляти інтегровані стратегії для сприяння виконанню положень цієї Конвенції ( пункти "a", "b", "e", "f", "g" цієї статті Конвенції).

Вищенаведені положення актів міжнародного права аналізувались Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2023 року у справі № 380/13557/21, прийнятій у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду.

У цій постанові Верховний Суд підкреслював, що культурна спадщина перебуває під охороною закону, а держава забезпечує збереження об`єктів, що становлять культурну цінність.

Наголошувалось, що збереження об`єктів культурної спадщини, їх охорона, яка полягає, у тому числі, у запобіганні їх руйнуванню або заподіянню шкоди, зокрема у результаті здійснення несанкціонованої господарської діяльності, забезпеченні захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь, є одним із пріоритетних і головних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Акцентувалась увага й на тому, що Україна взяла міжнародне зобов`язання визнавати громадський інтерес до культурної спадщини відповідно до її значення для суспільства, сприяти захистові культурної спадщини як важливого фактору для спільних цілей сталого розвитку, культурного різноманіття й сучасної творчості, визнавати цінність культурної спадщини, яка знаходиться на її території як в цілому, так і у певних населених пунктах.

Тому під час здійснення охорони культурної спадщини уповноважені органи державної влади керуються у своїй діяльності приписами Конституції України, міжнародних договорів, ратифікованих у встановленому порядку, а також спеціального закону, а саме - Закону України "Про охорону культурної спадщини", зокрема, якщо предметом охоронних заходів є забезпечення збереження характерних властивостей об`єкта культурної спадщини.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 09.02.2023 у справі № 160/7640/20 вказав, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх на обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові, однак якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Матеріалами справи підтверджено, що прокуратура зверталась листами до Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації від 12.08.2024, 15.10.2024, на що отримала 2 листа стосовно того, що охоронний договір на складався.

Отже, звертаючись до суду 06.11.2024 Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова Новіков Едуард Юрійович дотримався порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", та враховуючи відсутність протягом розумного строку звернення Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації та Харківської обласної військової адміністрації до суду, обгрунтовано звернувся до суду з відповідними позовами з метою усунення порушень чинного пам`яткоохоронного законодавства.

Відтак доводи апелянта щодо не дотримання Керівником Київської окружної прокуратури м. Харкова Новіков Едуард Юрійович приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" спростовані вказаним вище.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь врегульовано Законом України "Про охорону культурної спадщини".

За приписами статті 1 Закону України "Про охорону культурної спадщини" культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини;

об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність;

пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України;

охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Частиною 2 статті 5 Закону України "Про охорону культурної спадщини" передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини, належить, зокрема реалізація державної політики з питань охорони культурної спадщини; ведення Державного реєстру нерухомих пам`яток України, здійснення координації та контролю за паспортизацією нерухомих об`єктів культурної спадщини; подання Кабінету Міністрів України пропозицій про занесення об`єктів культурної спадщини національного значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та про внесення змін до нього щодо пам`яток національного значення; занесення об`єктів культурної спадщини місцевого значення до Державного реєстру нерухомих пам`яток України та внесення змін до нього щодо пам`яток місцевого значення.

Згідно із пунктами 1, 2 частини другої статті 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини на відповідній території; подання пропозицій органу охорони культурної спадщини вищого рівня про занесення об`єктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, внесення змін до нього та про занесення відповідної території до Списку історичних населених місць України.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 6 Закону України "Про охорону культурної спадщини" до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить укладення охоронних договорів на пам`ятки.

За змістом частин 1, 3 та 4 статті 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору (ч. 1 ст. 24 Закону України "Про охорону культурної спадщини").

Статтею 25 Закону України "Про охорону культурної спадщини" визначено, що надання об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками, в користування юридичним та фізичним особам з науковою, культурно-освітньою, туристичною та іншою метою здійснюється з дотриманням встановлених цим Законом вимог. Юридичні та фізичні особи, у користуванні яких перебувають пам`ятки, відповідають за їхню збереженість і зобов`язані дотримувати вимог органів охорони культурної спадщини. Юридичні та фізичні особи зобов`язані забезпечити збереженість пам`яток на землях, якими вони користуються, та укладати з органами охорони культурної спадщини охоронні договори.

З аналізу вищенаведених норм права слідує, що об`єкти культурної спадщини охороняються законом навіть при відсутності належним чином укладеного охоронного договору. В той же час, охоронний договір встановлює чіткі вимоги для збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.

Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28.12.2019 справа № 806/1536/18, сформував правову позицію, відповідно до якої охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону № 1805-ІІІ. Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акта органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини. З аналізу наведених вище норм права вбачається, що об`єкти культурної спадщини охороняються законом навіть при відсутності належним чином укладеного охоронного договору. В той же час, охоронний договір встановлює чіткі вимоги для збереження історичних пам`яток та інших об`єктів, що становлять культурну цінність.

Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Пунктом 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, щойно виявлені об`єкти культурної спадщини чи їх частини, постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768 (в редакції Порядку на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

При цьому охоронний договір встановлює режим використання пам`ятки культурної спадщини чи її частини, у тому числі території, на якій вона розташована (п. 1 Порядку №1768).

Згідно пункту 5 Порядку № 1768 (Із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 року № 630) охоронний договір укладається на пам`ятку чи її частину за видами об`єктів культурної спадщини.

Відповідно до пункту 6 Порядку № 1768 (Із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 року № 630) в охоронному договорі зазначається режим використання пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини, у тому числі території, на якій вони розташовані.

Згідно п. 13 Порядку № 1768 (Із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 року № 630) після внесення об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України або набуття ним правового статусу щойно виявленого об`єкта культурної спадщини відповідний орган охорони культурної спадщини в письмовій формі повідомляє власнику (користувачу) цього об`єкта або уповноваженому ним органу (особі). У такому разі власник (користувач) пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання такого повідомлення.

Відповідно до пункту 17 Порядку №1768 (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2024 року № 630) охоронний договір на пам`ятку архітектури чи її частину складається за формою згідно з додатком 1 та повинен містити такі додатки:

1) акт технічного стану пам`ятки (форма якого визначається МКІП) з фотофіксацією, що не перевищує трьох місяців до дати укладення охоронного договору. Для комплексів (ансамблів) складається окремий акт на кожну їх складову. Акт технічного стану поновлюється не рідше ніж раз на п`ять років. Якщо стан пам`ятки або її частини значно змінився після проведення робіт на пам`ятці, - протягом п`яти календарних днів після його зміни;

2) опис культурних цінностей і предметів, які належать до пам`ятки, розташовуються на її території чи пов`язані з нею і становлять історичну, наукову, художню цінність, з визначенням місця і умов зберігання та використання;

3) технічний паспорт;

4) план пам`ятки чи її частини у масштабі 1:100, 1:200 (можуть бути у складі технічного паспорта);

5) план території пам`ятки;

6) паспорт пам`ятки (форма якого визначається МКІП).

Таким чином, з аналізу положень Закону України "Про охорону культурної спадщини" та Порядку №1768 слідує, що юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи. Тобто, обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини, і саме власник повинен бути його ініціатором.

Вищевказаний висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13 грудня 2018 року у справі №826/4605/16, у постанові від 23 грудня 2019 року у справі №806/1536/18 та у постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 826/25854/15.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 05.03.1992 № 61 доповнено рішення виконавчого комітету Харківської обласної ради народних депутатів від 30.04.1980 № 334 в частині зазначення адреси місцезнаходження пам`ятки містобудування та архітектури місцевого значення "Іподром" 1914, а саме: замінено адресу з "вул. Чернишевського, 83" на "пл. 1 Травня, 2".

Колегією суддів з копії паспорту на пам`ятку архітектури та облікової карти на об`єкт культурної спадщини інв. №458 вбачається, що "Іподром" є пам`яткою архітектури та містобудування, що збудовано в 1914 році.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна нежитлова будівля літ. "А-3" загальною площею 1914,4 за адресою м. Харків, Першого Травня майдан, 2 перебуває у приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод".

Отже, відповідач як власник пам`ятки містобудування та архітектури - "Іподром" за адресою: м. Харків, Першого Травня майдан, 2, протягом 1 місяця з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у користування, визнання будівлі щойно виявленим об`єктом історії та архітектури повинен був укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини, яким у м. Харків є Департамент культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації.

Колегія суддів зазначає, що саме юридичні або фізичні особи, у власності або користуванні яких перебувають об`єкти культурної спадщини чи їх частини, зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір встановленого зразка, до якого мають бути додані додаткові документи.

Вищенаведена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19.02.2021 № 826/25854/15 та від 23 травня 2024 року у справі № 320/5145/23.

Стосовно доводів апелянта про закриття провадження у справі, оскільки правовідносини між сторонами витікають саме з попереднього договору, укладеного між Департаментом та відповідачем 18.09.2018 №250, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, між Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (орган охорони) та ТОВ "Харківський кінний завод" (набувач) укладено 18.09.2018 попередній договір №250 про укладення в майбутньому охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини (її частину).

Відповідно до пункту 1.1 якого передбачено, що набувач зобов`язується не пізніше ніж через місяць з моменту набуття в установленому порядку права власності на нежитлову будівлю - пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення літ. "А-3", загальною площею 1914,4 м-2, прийнятої на облік рішенням Харківського облвиконкому від 30.04.1980 №334, охоронний №114, розташованої за адресою: м. Харків, пл. Першого Травня, 2 укласти з органом охорони охоронний договір на пам`ятку на умовах і порядку, встановлених Порядком укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.01 №1768.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що наявність укладеного 18.09.2018 попереднього договору між Департаментом та відповідачем, не виключає обов`язок ТОВ "Харківський кінний завод" на укладення охоронного договору на пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення "Іподром", визначений за законом, а саме статтею 23 Закону України "Про охорону культурної спадщини" №1805-III.

Жодних доказів на вчинення вказаних дій відповідачем не надано.

Водночас коллегія суддів зазначає, що Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова Новіков Едуард Юрійович в особі Департаменту культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Харківської обласної державної (військової) адміністрації звернувся до суду із позовом зобов`язального характеру, а саме просив зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод" укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації охоронний договір на пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення нежитлову будівлю літ. "А-3" за адресою: м. Харків, майдан Іподрому (Першого Травня), 2 на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

Втім, позовні вимоги не стосувались виконання чи невиконання сторонами умов попереднього договору №250 від 1809.2018, відтак доводи апелянта, що спірні правовідносини у даній справі витікають саме з попереднього договору, укладеного між Департаментом та відповідачем 18.09.2018 №250 є безпідставними.

Колегія суддів зазначає, що значення культурної спадщини для суспільства й важливість забезпечення її належної охорони для майбутніх поколінь, пріоритетність цього напряму діяльності для держави в особі її органів влади та органів місцевого самоврядування, колегія суддів вважає, що ухилення власника щойно виявленого об`єкта культурної спадщини від отримання повідомлення органу охорони культурної спадщини про набуття майном такого статусу, неможливість вручення йому такого повідомлення з незалежних від вказаного органу причин, недобросовісне ставлення власника об`єкта культурної спадщини до визначених законом обов`язків щодо його охорони, або вчинення інших дій, допущення бездіяльності у цих відносинах зі сторони суб`єктів права власності на пам`ятки, не повинні створювати загрози збереженню культурної спадщини чи призводити до завданню їй шкоди, унеможливлювати реалізацію державою заходів, спрямованих на її охорону.

Тому колегія суддів вважає, що у ситуації, коли власник щойно виявленого об`єкта культурної спадщини ухиляється від отримання повідомлення від уповноваженого органу охорони культурної спадщини про набуття цим об`єктом такого статусу та необхідність укладення охоронного договору, або це повідомлення неможливо вручити з незалежних від вказаного органу причин, слід виходити з фактів про обізнаність власника такого об`єкту про ці обставини з інших джерел, у тому числі з інформації, офіційно оприлюдненої суб`єктом владних повноважень у порядку, встановленому законом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач, як власник пам`ятки культурної спадщини, у місячний строк з дня отримання відповідного повідомлення уповноваженого органу зобов`язаний був укласти охоронний договір з органом охорони культурної спадщини відповідний охоронний договір на щойно виявлений об`єкт історії та архітектури місцевого значення - "Іподром" за адресою: м. Харків, майдан Іподрому (Першого Травня), 2, на умовах і в порядку, що визначені постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 №1768.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку пред`явлення прокурором позову зобов`язального характеру є ефективним способом захисту інтересів держави, що спрямований на реалізацію державою примусу в частині збереження об`єкта культурної спадщини місцевого значення, а тому вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову, шляхом зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківський кінний завод" укласти з Департаментом культури і туризму Харківської обласної державної (військової) адміністрації охоронний договір на пам`ятку містобудування та архітектури місцевого значення нежитлову будівлю літ. "А-3" за адресою: м. Харків, майдан Іподрому (Першого Травня), 2 на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВСЬКИЙ КІННИЙ ЗАВОД" - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.03.2025 по справі № 520/30755/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова В.А. Калиновський