Справа № 420/10392/25
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/10392/25
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Єщенка О.В.,

при секретарі Альонішко С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просив скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 75687742 від 24.03.2025 р. як незаконну та протиправну.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.03.2025 р. головним державним виконавцем Попилястим Анатолієм Богдановичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 75687742. Разом з тим, належних дій, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", по відношенню до боржника та його посадових осіб державним виконавцем не вчинено. Зокрема, державним виконавцем не здійснено жодних запитів до Міністерства оборони, звернень до суду щодо притягнення посадових осіб до відповідальності, жодних дій щодо контролю по внесенню в ЄРДР повідомлень відповідача про вчинення кримінального правопорушення не здійснено, жодних запитів щодо виділення коштів Державним казначейством та фінансовим департаментом МО боржнику - відповідач також не здійснював. Позивач вважає, що виконавче провадження може бути закінчено виключно тоді, коли буде виконано судове рішення та виконавчий лист шляхом перерахування позивачу грошових коштів згідно судового рішення. Вважаючи, що оскаржувана постанова порушує його права, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позовну заяву задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження № 76365869 від 24.03.2025 р.

Не погоджуючись з таким рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що оскаржуване рішення базується фактично виключно на загальних тезах про те, що відповідачем нібито не вжито вичерпних заходів щодо примусового виконання судового рішення. Однак, при цьому судом 1-ї інстанції не наведено, які саме норми матеріального права порушив відповідач, або які надавали б йому реальні можливості вжити додаткові заходи до примусового виконання рішення. Тобто, оскаржуване рішення не містить жодного конкретного порушення з боку відповідача, або у чому полягала його бездіяльність. Апелянт зазначає, що під час виконання судових рішень за немайновими вимогами державний виконавець має обмежений порівняно з майновими вимогами обсяг дій, спрямованих на примусове виконання рішення. У даному випадку відповідач вичерпав усі надані йому Законом України «Про виконавче провадження» повноваження, тому підставно закрив виконавче провадження. Вказує, що суд 1-ї інстанції обмежився лише констатацією того факту, що рішення залишається невиконаним. При цьому суд достеменно встановив дійсну причину невиконання рішення суду - відсутність фінансування з Державного бюджету за відсутності у третьої особи як повноважень, так і можливості самостійно виплатити позивачеві належні йому кошти. В обґрунтування своєї позиції суд послався на практику Європейського суду з прав людини про те, що відсутність коштів у бюджеті не є поважною причиною невиконання судового рішення. Однак, апелянт вважає, що вказана практика не є релевантною, оскільки вона розрахована на умови мирного часу, та не враховує наявність особливостей правового режиму воєнного стану. Крім того, апелянт зазначає, що суд 1-ї інстанції безпідставно поновив позивачу пропущений строк для подання позову до суду. Так, в якості поважної причини суд зазначив, що позивач перебував у відпустці за кордоном. Водночас, позовна заява була подана через підсистему «Електронний суд» адвокатом Дмитруком С.С., тобто позивач діяв через свого представника. Тобто, на думку апелянта, суд передчасно дійшов висновку про важність такої причини для поновлення пропущеного строку для звернення до суду, як факт перебування позивача за кордоном.

Відзивів на апеляційну скаргу позивачем та відповідачем до суду не надано.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, в судове засідання не з`явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно даних КП "ДСС", рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 р. у справі № 420/20722/23 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23 апеляційну скаргу адвоката Дмитрука Сергія Степановича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року задоволено частково. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В цій частині прийнято нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №24 від 25 вересня 2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №158 від 25 вересня 2022 року в частині призупинення виплати грошового забезпечення підполковнику ОСОБА_1 . Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15 вересня 2022 року по 09.03.2023 року, з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення. В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2023 року залишено без змін.

16.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 420/20722/23.

08.08.2024 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястим Анатолієм Богдановичем відкрито виконавче провадження № 76365869, про що винесено відповідну постанову.

Відповідно до п.2 постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 76365869 від 08.08.2024 р. боржнику необхідно було виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

З метою забезпечення виконання рішення суду, відповідач направив на адресу боржника вимогу виконавця у виконавчому провадженні № 75687742, в якій вимагав надати повну інформацію щодо виконання рішення суду про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Листом від 22.10.2024 р. № 4668 боржник повідомив відповідачу, що з метою добровільного виконання судового рішення, ІНФОРМАЦІЯ_3 у травні, липні та серпні було подано заявки на фінансування.19.08.2024 р. ІНФОРМАЦІЯ_3 звертався до Одеського окружного адміністративного суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення на термін до надходження відповідного фінансування, але не раніше, ніж до 31.12.2024 р.. Однак, суд відмовив у задоволенні вказаної заяви У серпні, вересні та жовтні 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 також подав заявки на фінансування з метою виконання рішення суду (копії заявок додаються), проте, на даний час заявки так і залишились не профінансованими з боку вищестоящого фінансового органу. Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся з листом від 19.08.2024 р. № 913/4072/10/2/290 до фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_4 з метою отримання коштів на виконання рішення суду (копія листа додається). Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_3 вжив необхідних заходів щодо добровільного виконання рішення суду як до, так і після відкриття виконавчого провадження. Отже, вина ІНФОРМАЦІЯ_5 у затримці фінансування на виконання судового рішення відсутня.

10.12.2024 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястим Анатолієм Богдановичем за невиконання рішення суду накладено на ІНФОРМАЦІЯ_2 штраф у розмірі 5100 грн.

06.02.2025 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястим Анатолієм Богдановичем за повторне невиконання рішення суду накладено на ІНФОРМАЦІЯ_2 штраф у розмірі 10200 грн.

11.02.2025 р. від представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) надійшла заява про встановлення чи зміну способу і порядку виконання по виконавчому провадженню № 75687742 з примусового виконання виконавчого листа № 420/20722/23, виданого 16.07.2024 р. Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення (464751 грн.).

11.02.2025 р. відповідач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Херсонській області із повідомленням про вчинення кримінального правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягає у невиконанні рішення суду по справі № 420/20722/23.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2025 р. відмовлено у задоволенні заяви представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) про зміну способу і порядку виконання рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів.

Листом від 03.03.2025 р. № 36/668 Головне управління Національної поліції в Херсонській області повідомило відповідача про те, що в ході перевірки за фактом вчинення дій, які мають ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.382 Кримінального кодексу України, встановлено, що підстав для прийняття рішення про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, на теперішній час не вбачається. З матеріалів доданих до повідомлення слідує, що у керівника ІНФОРМАЦІЯ_5 не має умислу на умисне невиконання рішення суду про виплату Вам грошового забезпечення у сумі 464571 грн., а воно не виконано на даний час з об`єктивних причин через відсутність коштів.

24.03.2025 р. головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Попилястим Анатолієм Богдановичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, згідно якої залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 грн., сума стягнутого виконавчого збору 32000 грн.

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 76365869 від 24.03.2025 р. протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач неправомірно закінчив виконавче провадження за п.11 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з чим наявні підстави для визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 2 ст.14 КАС України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до ст.370 КАС України Судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно з ч. 2 ст.372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Частина 4 цієї статті передбачає, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України Про виконавче провадження відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.2 ч.2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п.16 ч.3 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про виконавче провадження виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за виконавчими листами, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України Про виконавче провадження виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 26 вказаного Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі, у тому числі, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч.1 ст.39 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 39 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.

За правилами ч. 1 ст. 63 цього ж Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, у відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 63 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України Про виконавче провадження постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених п.п.1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч.1 цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.3 ст.39 Закону № 1404-VIII).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України Про виконавче провадження у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ч.1 ст.41 Закону № 1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З системного аналізу вищевказаних правових норм можна дійти висновку про те, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Законодавством не передбачено повноважень державного виконавця здійснювати заходи примусового виконання судового рішення в інший спосіб, ніж визначений безпосередньо самим судовим рішенням та Законом України "Про виконавче провадження". Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

При цьому, правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що постанова про закінчення виконавчого провадження приймається за умови повного та безумовного виконання виконавчого документа.

Крім того, аналіз наведених правових норм та обставин справи дають підстави для висновку, що у державного виконавця відсутній альтернативний варіант для досягнення фактичного виконання рішення суду, згідно якого боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії, ніж той, що вказаний у виконавчому документі. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення, на державного виконавця покладається обов`язок вчинення відповідних заходів, примусового виконання рішення, передбачених Законом № 1404-VIII.

Предметом спору у даній справі є правовідносини щодо прийняття державним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.11 ч.1 ст.39, 40 Закону № 1404-VIII.

За змістом постанови про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2024 р. № 75450714 встановлено, що в межах останнього примусовому виконанню підлягає постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23 в частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15 вересня 2022 року по 09.03.2023 року, з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, третя особа фактично не виконала в повному обсязі постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.02.2024 р. у справі № 420/20722/23 в частині зобов`язання нарахувати та виплатити підполковнику ОСОБА_1 , грошове забезпечення у повному обсязі за період з 15.09.2022 р. по 09.03.2023 р., з урахуванням усіх основних і додаткових видів грошового забезпечення.

Поряд з цим, відповідач, вживаючи заходи для виконання цього рішення суду, двічі виносив постанови про накладення штрафу, звертався до суду із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення, а також звертався до органу національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, колегія суддів наголошує, що накладення на боржника повторного штрафу та звернення до правоохоронних органів із поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності є лише заходами з метою притягнення до відповідальності боржника за невиконання без поважних причин виконавчого документа.

За цією позицією накладення штрафів та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Тож звернення з таким повідомленням до правоохоронних органів не є підставою для висновку про те, що державним виконавцем ужито всіх можливих заходів для виконання рішення суду та встановлено неможливість його виконання.

Направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника, не є останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій із виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених Законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Судуі від 13.12.2022 р. у справі № 340/5200/21.

Отже, розглядаючи адміністративний позов про законність дій державного виконавця органу виконавчої служби, суд має враховувати, що Законом № 1404-VIII на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду, на виконання якого останній має вжити усі передбачені Законом № 1404-VIII заходи в межах встановлених повноважень.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за наслідками прийняття оскаржуваної постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження рішення суду не лише залишилось невиконаним, а й не буде виконаним у майбутньому, що суперечить основним завданням виконавчого провадження.

Частиною третьою статті 18 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Разом з цим, матеріалами справи не підтверджено виконання державним виконавцем вказаних приписів чинного законодавства.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно й за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Таким чином, вірним є висновок суду першої інстанції, що постанова відповідача від 24 березня 2025 року про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 76365869, є незаконною та підлягає скасуванню.

Що стосується доводів апелянта про те, що суд передчасно дійшов висновку про важність такої причини для поновлення пропущеного строку для звернення до суду, як факт перебування позивача за кордоном, колегія суддів вважає їх без підставними.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Згідно з п.1 ч.2 ст. 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Так, у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, та як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішення питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Беручи до уваги факт введення на території України воєнного стану та викладені Радою суддів України 02.03.2022 р. рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, враховуючи те, що з 17.03.2025 р. по 01.04.2025 р. позивач перебував за кордоном, про оскаржувану постанову дізнався 04.04.2025 р. та без зволікань 09.04.2025 р. звернувся з позовом до суду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про поважність причин пропуску звернення та правомірність поновлення позивачу строку звернення до суду.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 271, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко