Справа № 511/4215/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 511/4215/24

Головуючий І інстанції: Бобровська І.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Кравченка К.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року (м.Роздільна, дата складання повного тексту рішення - 20.01.2025р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання противоправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

12.11.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 02.11.2024р. про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн., винесену відносно нього за ч.3 ст.210 КУпАП, та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його місцем проживання фактично та юридично є АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим, він перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, позивач у своєму позові зазначив, що він періодично навідується у м.Роздільна, але постійно проживає у м.Дніпро, внаслідок чого, у нього і не виникло обов`язку встати на облік в ІНФОРМАЦІЯ_2 , як і власне повідомити про зміну персональних даних в частині місця проживання.

Крім того, позивач звернув увагу й на те, що 24.05.2024р. він оновив свої дані (т.б. до 16.07.2024р.) в додатку «Резерв+», а посилання на ненадання до ІНФОРМАЦІЯ_2 документів, які надають позивачу право на відстрочку, є голослівним, оскільки він не перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 і не повинен надавати відповідачу документи, та надання таких документів є правом позивача, а не його обов`язком.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року (ухваленим у відкритому судовому засіданні) у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду 1-ї інстанції, позивач 14.02.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим, просив скасувати рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 21.11.2024р. і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Так, апелянт зазначає, що поза увагою суду 1-ї інстанції залишився той факт, що він перебуває на військовому обліку за місцем реєстрації та фактичного проживання, яке, на час винесення спірної постанови апелянт не змінював, але відповідач, в свою чергу, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, як і суд 1-ї інстанції, не перевірив і не з`ясував наявність належних та допустимих доказів на підтвердження зміни місця проживання, що має наслідком виконання апелянтом обов`язку стати на військовий облік за новим зареєстрованим місцем проживання.

Також, апелянт вказує й на помилковість висновків суду 1-ї інстанції щодо наявності у нього обов`язку подавати до відповідача документи, які підтверджують право на відстрочку, оскільки, за наявності цих документів, він має право, а не обов`язок, надати документи до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не до відповідача.

За результатами автоматизованого розподілу дану справу передано на розгляд колегії суддів у складі судді-доповідача - Шеметенко Л.П., суддів - Градовського Ю.М., Турецької І.О.

27.02.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.05.2025р. на 14:00 год.

Однак, у зв`язку зі звільненням з посади судді П`ятого апеляційного адміністративного суду суддю - доповідача ОСОБА_2 (рішенням ВРП від 29.05.2025р.) та суддю-колегії Турецької І.О. (рішення ВРП від 22.05.2025р.), дану справу №511/4215/24 було передано на повторний розподіл в порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи від 04.06.2025р., для її розгляду визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач - Осіпов Ю.В., судді - Кравченко К.В. та Крусян А.В.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2025р. ану апеляційну скаргу ОСОБА_1 - прийнято до провадження, а її розгляд - продовжено в порядку письмового провадження.

21.05.2025р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно з п.1 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрований 15.02.2012р. за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 ., що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (дата та час формування витягу - 31.05.2024р.).

У відповідності до тимчасового посвідчення офіцера запасу №51, виданого у липні 2014р., та роздрукованого військово-облікового документу з «Резерв+», ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 04.01.2013р.

Згідно з довідкою відповідача, позивач, крім зареєстрованої адреси місця проживання, також повідомив про фактичну адресу свого тимчасового перебування - АДРЕСА_2 . Також, позивач з 01.08.2024р. за адресою: АДРЕСА_2 , надає соціальні послуги з догляду (на непрофесійній основі) своїй бабусі ОСОБА_3

02.11.2024р. начальником групи військового обліку солдатів і сержантів запасу відповідача був складений протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .

В протоколі про адміністративне правопорушення посадовою особою відповідача зафіксовано, що ОСОБА_1 фактично проживає протягом останнього періоду у м. Роздільна Одеської області та з серпня 2024р. надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі - здійснює догляд за своєю бабусею ОСОБА_3 , та отримує відповідні виплати. Також, в протоколі вказано про те, позивач на військовий облік за його місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_5 не став, особисто не повідомив в семиденний строк РТЦК та СП про зміну його персональних даних, вказаних у Законі України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також не надав ІНФОРМАЦІЯ_2 документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За вказаних обставин, протокол про адміністративне правопорушення від 02.11.2024р. містить висновок про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 своїми діями в особливий період порушив:

- абз.6 ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», згідно з яким, громадяни України, які підлягають взяттю та військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних сил України, у запасів Служби безпеки України, розвідувальних органів країни чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством, п.11 ст.38, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», за змістом якого, призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи;

- пп.8 п.1 «Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (додаток до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022р. №1487), у відповідності до якого, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати цим органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Враховуючи викладене, в протоколі вказано, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП.

02.11.2024р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесена постанова за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн.

У постанові у справі про адміністративне правопорушення від 02.11.2024р. наведені такі самі обставини, що і в протоколі про адміністративне правопорушення від 02.11.2024р.

Не погоджуючись із правомірністю винесеної відповідачем постанови від 02.11.2024р., позивач звернувся із даним позовом до суду.

Вирішуючи дану справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що факт зміни місця проживання ОСОБА_1 був підтверджений належними та допустимими доказами, а тому останній був зобов`язаний в семиденний строк з моменту зміни персональних даних повідомити про це орган, де він перебував на військовому обліку і відповідно встати на військовий облік у ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши при цьому документи, що підтверджують його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Як наслідок, суд 1-ї інстанції дійшов висновку, що спірна постанова прийнята ІНФОРМАЦІЯ_5 з дотриманням приписів чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Однак, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992р. №2232-ХІІ.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає, окрім іншого, дотримання правил військового обліку (ч.3 ст. 1 Закону №2232-ХІІ)

Так, Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993р. №3543-ХІІ (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій (незалежно від форми власності), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

У розумінні ст.1 цього Закону, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

При цьому, за приписами ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991р. №1932-ХІІ, особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або ж в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022р. за №64/2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб, який станом на теперішній час продовжений. Одночасно, Указом Президента України за №65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

У той же час, у ст.210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Положення ч.3 ст.210 КУпАП встановлюють відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними та резервістами правил військового обліку в особливий період у вигляді штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. За змістом примітки, положення ст.210 КУпАП не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Слід зазначити, що 30.12.2022р. постановою Кабінету Міністрів України №1487 затверджений «Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 19 Порядку №1487 встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Правила військового обліку наведені у додатку 2 Порядку №1487.

Так, за приписами п.1 Правил військового обліку, військовозобов`язані повинні:

- перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (пп.1);

- особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік (пп.7);

- особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, зазначених у ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у ст.23 Закону №3543-ХІІ (пп.8).

У силу ч.11 ст.38 Закону №2232-ХІІ, призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» від 16.03.2017р. за №1951-VIII, до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, окрім іншого місце проживання та місце перебування (п.7); відомості про сімейний стан особи та відомості про членів її сім`ї (ПІБ (за наявності), дата народження) - виключно за згодою призовника, військовозобов`язаного, резервіста (п.8-1); відомості про наявність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (п.34).

Перевіяючи висновки суду 1-ї інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд зазначає таке.

Так, порушенням правил військового обліку військовозобов`язаним ОСОБА_1 , на думку відповідача, з яким помилково погодився суд першої інстанції, є не повідомлення у семиденний строк орган, в якому апелянт перебуває на військкому обліку, про зміну адреси місця проживання (перебування); не повідомлення у семиденний строк орган, в якому апелянт перебуває на військкому обліку про зміну його персональних даних (зміна адреси місця проживання (перебування) та не надання документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації).

Місце перебування - це житло чи спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги (абз.4 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

У свою чергу, місцем проживання вважається житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг із проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги (абз.5 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022р. №265.

Пунктом 4 Порядку №265 регламентовано, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором.

Колегія суддів зазначає, що обмежуючи на період дії воєнного стану конституційну гарантію свободи пересування, вільного вибору місця проживання (ст.33 Конституції України), Указ Президента України №64/2022, зокрема п.3, встановлює, що таке обмеження здійснюється в межах та обсязі, що необхідні саме для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч.1 с.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», зокрема встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, заборону або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан (п.10 ч.1 ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

За приписами п.44 Порядку №265, посадова особа органу реєстрації, за зверненням особи, що декларує/реєструє/знімає задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування), видає витяг з реєстру територіальної громади.

При цьому, п.44 Порядку №265 також передбачена адміністративна відповідальність за ст.197 КУпАП за, зокрема, зверненням для реєстрації нового місця проживання після закінчення 30 календарних днів після зняття з реєстрації з попереднього місця проживання.

Тобто, в розумінні ч.2 ст.74 КАС України, допустимим доказом зміни місця проживання або ж місця перебування є відповідний витяг з реєстру територіальної громади.

У цьому контексті, колегія суддів наголошує на тому, що матеріали даної справи не містять допустимих доказів того, що апелянт змінив адресу місця проживання (перебування), адже згідно з витягом з Реєстру територіальної громади адресою місця його проживання - є АДРЕСА_3 .

Дотримуючись Правил військового обліку, зокрема пп.1 п.1, апелянт перебуває на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідному РТЦК та СП (а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 з 04.01.2013р.).

Висновки відповідача, у даному випадку, ґрунтуються лише на припущеннях та фактично не підтверджуються жодним доказом у справі.

Зазначення ж ОСОБА_1 у додатку «Резерв+» фактичного місця перебування, зокрема у м.Роздільна, із зазначенням відомостей про задеклароване (зареєстроване) місце його проживання, зокрема у м. Дніпро, а також відомості щодо надання апелянтом у м. Роздільна соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, не свідчать про те, що адресою задекларованого (зареєстрованого) місця проживання апелянта є адреса: АДРЕСА_2 .

Вказані обставини, на переконання суду, лише свідчать про наявність у апелянта двох місць в яких він (у силу певних обставин) проживає.

Більш того, Порядок №265 не містить заборон або обмежень на вибір місця перебування чи місця проживання, а враховуючи фактичні обставини цієї справи апелянт, на власний вибір між м.Роздільна та м.Дніпро, залишив місцем проживання, адресу у м.Дніпро.

Оскільки матеріалами справи, а також копіями справи про адміністративне правопорушення, наданими відповідачем, не підтверджений допустимими доказами факт зміни апелянтом адреси місця проживання (перебування), колегія суддів вважає помилковими висновки суду 1-ї інстанції про те, що у апелянта відбулись зміни у персональних даних в частині адреси місця проживання (перебування) та виник обов`язок повідомити про такі зміни ІНФОРМАЦІЯ_6 і особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік.

Більше того, аналогічної правової позиції з цих спірних питань дотримується П`ятий апеляційний адміністративний суд, зокрема, у постанові від 09.05.2025р. у справі №468/303/25.

Перевіряючи висновки суду 1-ї інстанції та доводи апеляційної скарги і відзиву на апеляційну скаргу щодо не надання апелянтом документів, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, колегія суддів зазначає таке.

Питання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації врегульоване ст.23 Закон №3543-ХІІ.

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення від 02.11.2024р., як і власне протокол від 02.11.2024р., не містить інформації про встановлення стосовно ОСОБА_1 наявності підстав, за яких він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до ст.23 Закон №3543-ХІІ.

Сам по собі факт того, що апелянт з 01.08.2024р. надає певні соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі своїй бабусі ОСОБА_3 , не підпадає під випадки, які встановлені у ст.23 Закону №3543-ХІІ, за наявності яких він має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, висновки суду 1-ї інстанції щодо не надання апелянтом документів, що підтверджують його право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи встановлені фактичні обставини даної справи та їх правове регулювання, судова колегія дійшла висновку про відсутність фактів порушення позивачем правил військового обліку, які були зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення від 02.11.2024р. та за які апелянт був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову, що, у свою чергу, не було відповідним чином реалізовано відповідачем при розгляді справи в судах обох інстанцій.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

У силу вимог ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду 1-ї інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Також, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин, як відсутність події і складу адміністративного правопорушення (ст.247 КУпАП).

При цьому, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій або ж бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення (п.3 ч.3 ст.286 КАС України).

Отже, в обсязі встановлених обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також у зв`язку із тим, що деякі висновки суду не відповідають обставинам справи, судова колегія, діючи виключно в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.317 КАС України, вважає за необхідне скасувати рішення суду 1-ї інстанції та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити, скасувати оскаржувану постанову відповідача, а справу про адміністративне правопорушення - закрити на підставі п.3 ч.3 ст.286 КАС України.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, враховуючи положення ст.139 КАС України, сплату апелянтом судового збору в сумі 605,60 грн. за подання позовної заяви та в сумі 908,40 грн., колегія суддів вважає, що судові витрати у загальній сумі 1514 грн понесені ОСОБА_1 , мають бути відшкодовані шляхом їх стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року - скасувати та прийняти нове, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.11.2024 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, винесену відносно ОСОБА_1 .

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) судові витрати на сплату судового збору у загальній сумі - 1514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень 00 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлено: 24.06.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: К.В. Кравченко

А.В. Крусян