Справа № 140/3725/25
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/3725/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач) та просить:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, що оформлене листом від 10.12.2024 №16269-15262/T-02/8-0300/24 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання зарахувати період роботи з 01 лютого 1993 року по 30 червня 1994 року у МП «Оптимум» і період навчання з 01 вересня 1978 року по 15 жовтня 1979 року у Павловському автомеханічному технікумі ім. «І. І. Лепса» до загального страхового стажу;

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, що оформлене листом від 24 січня 2025 року № 1037-189/T-02/8-0300/25 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання зарахувати період роботи з 02 липня 2004 року по 31 грудня 2004 року у Приватному акціонерному товаристві ФІРМА «НАФТОГАЗБУД» до загального страхового стажу.

В обґрунтування позову позивач вказує, що перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області як одержувач пенсії за віком, однак при її призначенні відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди роботи та період навчання. Підставою відмови у зарахуванні періоду роботи з 01 лютого 1993 року по 30 червня 1994 року зазначено, що відомості про звільнення завірено печаткою УРСР, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20 липня 1974 року № 162 у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року №412. Стосовно обчислення страхового стажу з урахуванням періоду з 01 вересня 1978 року по 15 жовтня 1979 року відповідач повідомив, що у матеріалах пенсійної справи відсутні відомості, по підтверджують факт навчання. Крім того, не враховано період роботи з 02 липня 2004 року по 31 грудня 2004 року у Приватному акціонерному товаристві «Фірма «НАФТОГАЗБУД» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Позивач не погоджується з такою відмовою та вказує, що та обставина, що підприємство не змінило свою печатку новою після припинення УРСР, не робить документи, які засвідчені нею, такими, що не підлягають застосуванню або не чинними та неправдивими. Крім того, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача (форма ОК-5) відомостей про сплату роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії за спірний період не є підставою для позбавлення особи права на пенсію, оскільки ця особа не може нести відповідальність замість роботодавця.

З урахуванням наведеного просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 14 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.18).

У поданому до суду відзиві на позовну заяву від 01 травня 2025 року відповідач позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) з 18 серпня 2024 року на підставі поданої заяви та документів про страховий стаж та заробітну плату. Відповідно до документів електронної пенсійної справи страховий стаж позивача складає 24 роки 05 місяців 27 днів (коефіцієнт страхового стажу - 0,24417). Для визначення розміру пенсії враховано середньомісячний заробіток 10347,84 грн, який обчислено за період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1990 та з 01.01.2003 по 31.07.2024 з урахуванням середньої заробітної плати по Україні 13559,41 грн (індивідуальний коефіцієнт заробітку 0,74599). Розмір пенсії складає 3038,00 грн, з них: - 2526,63 грн - розмір пенсії за віком (10347,84 грн х 0,24417); - 511,37 грн - доплата особам, яким не виповнилось 70 років.

При обчисленні страхового стажу за записами трудової книжки від 29 липня 1980 року НОМЕР_1 не враховано період роботи з 01.02.1993 по 30.06.1994 на посаді майстра будівельної бригади МП «Оптимум», оскільки відомості про звільнення завірено печаткою УРСР, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20 липня 1974 року № 162 у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року № 252, із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19 жовтня 1990 року № 412.

Стосовно обчислення страхового стажу з урахуванням періоду навчання Позивача в Павловському автомеханічному технікумі ім. І. І. Лепса з 01.09.1978 по 15.10.1979 повідомляємо, що у матеріалах пенсійної справи відсутні відомості, що підтверджують факт навчання.

При обчисленні розміру пенсійної виплати позивача при первинному призначенні до страхового стажу не враховано період роботи з 02.07.2004 по 31.12.2004 у Приватному акціонерному товаристві «Фірма «НАФТОГАЗБУД» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Зарахування згаданого періоду роботи можливе за умови повної сплати страхових внесків роботодавцем та відображення їх у системі персоніфікованого обліку.

Таким чином, підстави для зарахування до страхового стажу Позивача, періоду навчання Позивача в Павловському автомеханічному технікумі ім. І. І. Лепса з 01.09.1978 по 15.10.1979, періодів роботи з 01.02.1993 по 30.06.1994 на посаді майстра будівельної бригади МП «Оптимум» та з 02.07.2004 по 31.12.2004 у Приватному акціонерному товаристві «Фірма «НАФТОГАЗБУД» відсутні, а тому позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.21-56).

Суд, керуючись вимогами частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), дійшов висновку про можливість розгляду даного спору за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Позивач, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з досягненням 60-річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком. Відповідачем при призначенні пенсії не зараховано до страхового стажу періоду роботи з 01 лютого 1993 року по 30 червня 1994 року у МП «Оптимум», а також період навчання з 01 вересня 1978 року по 15 жовтня 1979 року у Павловському автомеханічному технікумі ім. «І. І. Лепса» та з 01 вересня 1979 року по 22 липня 1980 року у Професійному технічному училищі № 6 м. Луцька Волинської області.

05 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком з врахуванням спірних періодів (зворот а.с.7-8).

У відповідь на вказану заяву ГУ ПФУ у Волинській області листом від 10 грудня 2024 року №16269-15262/T-02/8-0300/24 повідомило позивача, що на підставі наданих документів до страхового стажу враховано період навчання з 01.09.1979 по 22.07.1980.

Відповідно до документів електронної пенсійної справи страховий стаж складає 24 роки 05 місяців 27 дні (коефіцієнт страхового стажу 0,24417). Для визначення розміру пенсії враховано середньомісячний заробіток 10115,18 грн, який обчислено за період роботи з 01.01.1986 по 31.12.1990 та з 01.01.2003 по 31.07.2024 з урахуванням середньої заробітної плати по Україні 13559,41 грн (індивідуальний коефіцієнт заробітку 0,74599).

Розмір пенсії складає 2725,00 грн, з них: 2469,82грн - розмір пенсії за віком (10115,18 грн х 0,24417); 255,18 грн - доплата особам, яким не виповнилось 70 років.

При обчисленні страхового стажу за записами трудової книжки НОМЕР_1 не враховано період роботи з 01.03.1993 по 30.06.1994, оскільки відомості про звільнення завірено печаткою УРСР, що є порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, закладах і організаціях від 20.07.1974 №162 у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252, із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412.

Стосовно обчислення страхового стажу з урахуванням періоду з 01.09.1978 по 15.10.1979 повідомляємо, що у матеріалах пенсійної справи відсутні відомості но підтверджують факт навчання (а.с.10-11).

28 грудня 2024 року позивач повторно звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії з урахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01 липня 2004 року по 31 грудня 2004 року у Приватному акціонерному товаристві «ФІРМА «НАФТОГАЗБУД» (а.с.7).

ГУ ПФУ у Волинській області листом від 24 січня 2025 року №1037-189/T-02/8-0300/25 у відповідь на звернення повідомило позивача, що при обчисленні розміру пенсійної виплати при первинному призначенні до страхового стажу не враховано період роботи з 02.07.2004 по 31.12.2004 у Приватному акціонерному товаристві «Фірма «НАФТОГАЗБУД» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України. Також зазначив, що зарахування згаданого періоду роботи можливе за умови повної сплати страхових внесків роботодавцем та відображення їх у системі персоніфікованого обліку (а.с.9).

Вважаючи дії відповідача щодо не врахування періодів роботи до страхового стажу, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся із цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд враховує такі нормативно-правові акти.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Спеціальним законом, що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Як вбачається з листів відповідача від 10 грудня 2024 року та від 24 січня 2025 року ОСОБА_1 отримує пенсію за віком Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) з 18 серпня 2024 року.

Спірним у даній справі є питання неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи у Приватному акціонерному товаристві «Фірма «НАФТОГАЗБУД» та у МП «Оптимум», а також періоду навчання у Павловському автомеханічному технікумі ім. «І. І. Лепса».

Згідно із статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, передбачений Порядком №637.

Відповідно до пунктів 1,2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Абзацом першим пункту 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993р. №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно із пунктом 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м.Києва, держархівом м.Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.

Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зауважує, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

За пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви для призначення пенсії за віком додаються такі документи (надаються копії документів з оригіналами): паспорт та документи про місце проживання (реєстрації) особи; документ про присвоєння реєстраційного номеру; трудова книжка (відомості про роботу); диплом, атестат училища, які стверджують денну форму навчання; свідоцтво про шлюб (для жінок); свідоцтво про народження дітей (для жінок); та інші документи.

Згідно із підпунктом 3 пункту 4.2 Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до пункту 4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналіз наведених норм права дає змогу зробити висновок, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Щодо відмови у зарахуванні до загального страхового стажу період роботи з 01 лютого 1993 року по 30 червня 1994 року на посаді майстра будівельної бригади МП «Оптимум», оскільки відомості про звільнення завірено печаткою УРСР, то суд встановив, що такі недоліки не можуть бути належною підставою для неврахування періодів роботи позивача до страхового стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, такі дані є формальністю та не впливають на зміст самих записів.

Як вбачається із запису №9 трудової книжки НОМЕР_1 від 29 липня 1980 року ОСОБА_1 01 лютого 1993 року прийнятий на посаду майстра будівельної бригади цеху стінових блоків у МП «Оптимум» (наказ №3 від 01 лютого 1993 року), а 30 червня 1994 року позивача звільнено з роботи по статті 38 КЗпП (за власним бажанням) згідно наказу №33 від 31 червня 1994 року (зворот а.с.12).

З урахуванням наведеного пенсійний орган мав зарахувати період роботи з 01 лютого 1993 року по 30 червня 1994 року на посаді майстра будівельної бригади МП «Оптимум».

Позивач, є особою, на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок, не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до її трудової книжки відомостей, а тому, невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

Суд критично ставиться до обґрунтувань відповідача щодо незарахування окремих періодів через наявність у трудовій книжці відбитка печатки УРСР. На думку суду, та обставина, що підприємство не замінило свою печатку новою після припинення СРСР, не робить документи, які засвідчені нею, неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Таким чином, період роботи позивача з 01 лютого 1993 року по 30 червня 1994 року підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці, що є достатнім для зарахування цього періоду роботи до загального трудового стажу останнього, а тому дії щодо неврахування відповідачем цього періоду до загального трудового стажу позивача є протиправними та підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 02 липня 2004 року по 31 грудня 2004 року у Приватному акціонерному товаристві «Фірма «НАФТОГАЗБУД» у зв`язку з відсутністю сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Закону №1058-IV, зокрема визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Під страховими внесками розуміються кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Частиною 1 ст. 24 цього Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно із ч. 3 цієї ж статті Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону №1058-ІV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Статтею 20 Закону №1058-IV, зокрема, визначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1,2,5-7,9,10,12,15,17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, у разі: ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків; неведення страхувальником бухгалтерського обліку чи відсутності в нього відповідних первинних документів; якщо сума страхових внесків, нарахована страхувальником, не підтверджується документами.

Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.

Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.

Страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи.

Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

У разі несплати авансових платежів до страхувальників застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.

Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань..

Страхові внески, які відповідно до цього Закону підлягають сплаті із сум виплат (доходу) за період з дня виникнення у страхувальника зобов`язання щодо взяття на облік як платника страхових внесків до дня його взяття на облік в органах Пенсійного фонду, сплачуються (стягуються) на загальних підставах відповідно до цього Закону за весь зазначений період.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

У разі наявності в платника страхових внесків одночасно із зобов`язаннями із сплати страхових внесків зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати страхових внесків виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань щодо виплати заробітної плати (доходу).

З аналізу наведених норм видно, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачуються страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страхові внески сплачують страхувальники, тобто, роботодавці та інші відповідальні особи. У разі невиконання зобов`язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, саме страхувальники несуть відповідальність згідно з нормами чинного законодавства.

Проте оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на страхувальника (роботодавця), то їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16), від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а та від 20.03.2019 року у справі № 688/947/17.

Таким чином, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 02.07.2004 по 31.12.2004 у Приватному акціонерному товаристві «Фірма «НАФТОГАЗБУД» із зазначених у рішенні підстав.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду навчання в Павловському автомеханічному технікумі ім. І. І. Лепса з 01.09.1978 по 15.10.1979 у зв`язку з відсутністю відомостей, що підтверджують факт навчання, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 8 Постанови 637 до стажу враховується період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Статтею 17 вказаного Закону визначено, що заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Позивачем додано академічну довідку серії АТ №297510 реєстраційний №604 від 28 лютого 1980 року про те, що ОСОБА_1 навчався з 01 вересня 1978 року до 15 жовтня 1979 року у Павловському автомеханічному технікумі ім. І. І. Лепса на денному відділенні за спеціальністю «Кувально-штампувальне виробництво» та відрахований у зв`язку з зарахуванням на роботу (наказ №50 від 15 жовтня 1979 року) (а.с.15).

За роз`ясненням Пенсійного фонду України щодо зарахування періоду навчання до страхового стажу, опублікованими на офіційному сайті 26.08.2022 р., до страхового стажу прирівнюється весь трудовий стаж, набутий до 01.01.2004 р. Зокрема, й періоди навчання за денною (очною) формою у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що ГУ ПФУ у Волинській області безпідставно відмовило у зарахуванні до страхового стажу позивача період його навчання в Павловському автомеханічному технікумі ім. І. І. Лепса з 01.09.1978 по 15.10.1979.

З урахуванням наведеного з метою захисту порушених прав позивача суд доходить висновку про задоволення позову шляхом визнання протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, що оформлені листом від 10 грудня 2024 року №16269-15262/T-02/8-0300/24 та від 24 січня 2025 року № 1037-189/T-02/8-0300/25 щодо відмови у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання зарахувати період роботи з 01 лютого 1993 року по 30 червня 1994 року у МП «Оптимум», період навчання з 01 вересня 1978 року по 15 жовтня 1979 року у Павловському автомеханічному технікумі ім. «І. І. Лепса» та період роботи з 02 липня 2004 року по 31 грудня 2004 року у Приватному акціонерному товаристві ФІРМА «НАФТОГАЗБУД» до загального страхового стажу.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача ГУ ПФУ у Волинській області судовий збір в розмірі 2422,40 грн, сплачений квитанцією від 07.04.2025 (а.с.5).

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, що оформлені листом від 10 грудня 2024 року №16269-15262/T-02/8-0300/24 та від 24 січня 2025 року №1037-189/T-02/8-0300/25.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01 лютого 1993 року по 30 червня 1994 року у МП «Оптимум», період навчання з 01 вересня 1978 року по 15 жовтня 1979 року у Павловському автомеханічному технікумі ім. «І. І. Лепса» та період роботи з 02 липня 2004 року по 31 грудня 2004 року у Приватному акціонерному товаристві ФІРМА «НАФТОГАЗБУД» до загального страхового стажу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ).

Суддя А.Я. Ксензюк