Справа № 400/3664/24
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/3664/24

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.,

повний текст судового рішення

складено 14.03.2025, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 08.04.2024 року №10; зобов`язання вчинити певні дії, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

22 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просила суд:

- скасувати та визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 08.04.2024 року №10 про відмову у проведені перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити, нарахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.04.2024 року із врахуванням періодів роботи на підприємстві «Николаевская Инспекция Регистра Союза ССР» з 28.09.1987 року по 01.04.1998 року на посаді машиністки згідно із записами в трудовій книжці НОМЕР_1 від 28.09.1987.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовив їй у перерахунку пенсії та протиправно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи з 28.09.1987 року до 01.04.1998 року за трудовою книжкою НОМЕР_2 від 28.09.1987 року.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачу було відмовлено у перерахунку пенсії, у зв`язку з відсутністю печатки на титульній сторінці трудової книжки позивача.

Представник відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, зазначив, що трудова книжка НОМЕР_2 від 28.09.1987 заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція № 58), зокрема відсутня печатка підприємства або відділу кадрів на титульній сторінці трудової книжки.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 08.04.2024 № 10.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 28.09.1987 до 01.04.1998 та здійснити з 01.04.2024 перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із зарахуванням до страхового стажу періоду з 28.09.1987 до 31.03.1998 та виплатити ОСОБА_1 відповідну різницю між сумою пенсії, яку позивач отримала за період з 01.04.2024, та сумою пенсії, перерахованою з 01.04.2024 на виконання рішення суду.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

Позивач з 14.07.2023 року отримує пенсію як особа з інвалідністю I групи відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) і перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

При призначенні пенсії орган Пенсійного фонду України обчислив страховий стаж ОСОБА_1 27 років 2 місяці 28 днів (з яких 7 років 1 місяць 3 дні додатковий стаж), що підтверджується доданими до позову розрахунком суми пенсії від 28.07.2023 та розрахунком стажу.

Відповідно до трудової книжки позивача, перший запис про прийняття на роботу 28.09.1987; перший запис про звільнення 31.05.2017. Отже, з 28.09.1987 до 31.05.2017 позивач на різних посадах працювала в одній установі, яка зазнала перетворення (1993 рік) та двічі змінювала найменування.

До страхового стажу позивача при призначенні пенсії з невідомих причин не був зарахований період з 28.09.1987 до 31.03.1988 (далі спірний період).

У позові відсутня інформація про те, що після призначення пенсії позивач оскаржувала розрахунок страхового стажу.

01.04.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із «Заявою про призначення/перерахунок пенсії» (далі Заява), в якій вказала «вид пенсії» - «Допризначення у зв`язку з наданими додатковими документами».

Заяви та позов не містять відомостей про те, які документи додала ОСОБА_1 , і в чому саме полягало, на її думку, «допризначення» пенсії.

Суд припустив, що метою звернення позивача 01.04.2024 було зарахування до страхового стажу спірного періоду.

До відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області додав копію адресованого позивачу листа Державного архіву Миколаївської області від 14.09.2023 № Ф-652/03-05 такого змісту: «Державний архів Миколаївської області повідомляє, що документи Морської інспекції регістру союза ССР (ПрАТ «Морський регістр судноплавства в Україні») (так у запиті) на зберігання до держархіву області не надходили, тому підтвердити факт роботи ОСОБА_1 у 1987-2004 роках неможливо».

Заяву позивача розглянув Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Як вказано у рішенні від 08.04.2024 № 10 (далі Рішення), для перерахунку пенсії надано паспорт, ідентифікаційний код, трудова книжка та довідка від 14.09.2023 № Ф-652/03-05.

Рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відмовив у проведенні перерахунку за Заявою. Причина на титульній сторінці трудової книжки відсутня печатка, що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 28.07.1993 № 58 (далі Інструкція № 58). Доданий до Заяви лист Державного архіву Миколаївської області факт роботи позивача не підтверджує.

До відзиву відповідач додав розрахунок стажу позивача. Згідно з цим розрахунком, страховий стаж становить 23 роки 1 місяць 25 днів.

Порівнянням першого розрахунку (зробленого при призначенні пенсії) та цього розрахунку суд встановив, що у другому розрахунку відсутній додатковий стаж (7 років 1 місяць 3 дні), проте зараховано період догляду за дитиною з 06.05.1993 до 05.05.1996 (який входить до спірного періоду).

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області дійшов висновку, що періоди з 28.09.1987 до 05.05.1993 та з 06.05.1996 до 31.03.1998 (частини спірного періоду) не мають враховуватися при обчисленні страхового стажу.

Не погодившись з діями відповідачів, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ст.20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п.1-3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі, якщо документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Із аналізу наведених правових норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Однак, якщо у трудовій книжці немає необхідних записів або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637, зокрема уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 :

- 28.09.1987 року прийнята на посаду машиністки на підприємство «Николаевская Инспекция Регистра Союза ССР» згідно наказу №80-к від 28.09.1987 року;

- 01.04.2004 року переведено на посаду механіка 2 категорії згідно наказу № 108-л від 30.03.2004 року;

У трудовій книжці між записами №1 та №2 здійснено запис про те, що згідно наказу №14 від 14.03.1994 року назву «Регистра (бывшего Регистра ССР)» встановлено «Морской Регистр судоходства.

Вищевказані записи засвідчені підписом техніка та печаткою підприємства.

Апелянт вважає, що відсутність печатки підприємства при взятті на роботу у трудовій книжці НОМЕР_3 слугує підставою для не зарахування у повному обсязі вказаного періоду роботи до страхового стажу позивача.

Водночас, законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку. Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Колегія суддів зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.

Водночас, на особу не може перекладатись обов`язок доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по інвалідності.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 р. у справі № 548/2056/16-а, від 21.02.2018 р. у справі №687/975/17.

Крім того, як вірно зауважив суду першої інстанції, матеріали справи не містять як доказів вчинення відповідачем дій, що спрямовані на отримання будь-яких додаткових документів щодо підтвердження трудового стажу позивача, так і доказів того, що дані трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості.

Отже, доводи апелянта про те, що відсутність печатки підприємства у записі при взятті на роботу мають наслідок не зарахування періоду роботи до страхового стажу, колегія суддів вважає безпідставними.

Разом з тим, матеріали справи свідчать, що згідно розрахунку страхового стажу ОСОБА_1 зараховано до страхового стажу період догляду за дитиною до 3 років з 06.05.1993 по 05.05.1996, тобто спірний період частково зараховано до страхового стажу позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що період роботи позивача з 28.09.1987 по 31.03.1998, підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, відповідно під час прийняття рішення №10 від 08.04.2024, яким відмовлено позивачу в зарахуванні страхового стажу, не враховано усі обставини, що свідчить про його протиправність.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст.2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 березня 2025 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Суддя-доповідач О.В. Джабурія
Судді К.В. Кравченко Н.В. Вербицька