Справа № 520/26890/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 р. Справа № 520/26890/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, повний текст складено 04.03.25 по справі № 520/26890/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління статистики у Харківської області

про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління статистики у Харківській області (далі ГУС у Харківській області, відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати п. 1 наказу № 257-к від 15.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити позивача на посаді провідного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи;

- стягнути на користь позивача середній заробіток за вимушений прогул з 03.09.2024 по день поновлення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність наказу ГУС у Харківській області № 257-к від 15.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » (далі Наказ № 257-к, спірний/оскаржуваний наказ), як такого, що винесено без дотримання вимог частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII) в частині не виконання обов`язку роботодавця одночасно з попередженням про звільнення запропонувати позивачу, як державному службовцю, іншу рівнозначну посаду державної служби, або як виняток, нижчу посаду відповідно до професійної підготовки та професійної компетентності, що є підставою для скасування наказу в частині його звільнення та поновлення на посаді. Стверджував, що відповідачем не враховано переважне право позивача на залишення на роботі та незаконно звільнено ОСОБА_1 з займаної посади.

Звернув увагу суду, що переведення державного службовця (за його згодою) на запропоновані рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей на підставі частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII має суттєві відмінності від процедури переведення за статтею 41 цього Закону.

Так, пропозиція вакантних посад за статтею 8 Закону № 889-VIII зумовлена скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців. Наслідком непропонування вакантних посад або відмови обійняти одну з таких є припинення (звільнення з) державної служби. Натомість наслідком відмови від переведення за статтею 41 зазначеного Закону є продовження проходження державної служби на займаній посаді.

Наполягав на необґрунтованості доводів відповідача про те, що абзацом 2 частини 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII) заборонено переведення у разі припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, оскільки таке тлумачення не відповідає меті цієї норми права, згідно з якою призначення на посаду державної служби без конкурсу запроваджено для забезпечення належного функціонування державного органу, а також порушує встановлені гарантії державних службовців, передбачені статтею 87 Закону № 889-VIII в частині пропонування вакантних посад, застосування переважного права на залишення на роботі, бути переведеним на вакантну посаду

З огляду на те, що Законом № 389-VIII не врегульовано питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку з скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, стверджував про необхідність керуватись приписами Закону № 889-VIII, який є спеціальним законом та регулює відносини щодо припинення державної служби з зазначених вище підстав.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.11.2023 у справі № 160/1643/23, зазначив, що оскільки в умовах дії воєнного стану процедура звільнення внаслідок реорганізації державного органу не змінилася, як і не зазнала змін процедура скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, положення частини 5 статті 10 Закону № 389-VIII не звільняють суб`єкта призначення дотримуватись приписів частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII під час процедури припинення державної служби.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/26890/24 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління статистики у Харківській області (вул. Чорноглазівська, буд. 28, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61002, ) про визнання протиправним та скасування пункту наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його невідповідність фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про безпідставність висновків суду першої інстанції щодо неможливості переведення позивача на іншу посаду з огляду на приписи абзацу 2 частини 5 статті 10 Закону № 389-VIII, оскільки спір у цій справі пов`язаний з дотриманням процедури звільнення та передбачених Законом № 889-VIII гарантій у випадку звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої статті 87 цього Закону гарантій у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУС у Харківській області. Стверджував, що в умовах дії воєнного стану така процедура не змінилася, принаймні, під час звільнення за вказаної підстави не припинився обов`язок роботодавця запропонувати рівнозначну посаду державної служби, або як виняток, нижчу посаду відповідно до професійної підготовки та професійної компетентності посад, чого не враховано відповідачем при звільненні ОСОБА_1 .

Зауважив, що під час звільнення позивача відповідач мав враховувати пункти 3.1.22, 3.1.24, 3.1.25, 3.1.28 Колективного договору, який має однакову юридичну силу для усіх працівників ГУС у Харківській області, однак за позицією роботодавця, гарантії Колективного договору не поширюються на працівників прийнятих під час воєнного стану, з чого вбачаються ознаки дискримінації, оскільки для всіх, незалежно від дати призначення, процедура вивільнення під час скорочення однакова.

Стверджував, що взагалі не підлягав звільненню, оскільки відповідно до пункту 3.1.24 Колективного договору адміністрація зобов`язана розглядати окремо кожну кандидатуру працівників, які підлягають вивільненню, комісією у складі заступника начальника Головного управління статистики, начальника відділу управління персоналом, начальника відділу правової роботи, головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції, керівника структурного або відокремленого підрозділу, в якому працюють працівники, голови профспілкового комітету, разом з тим, відносно позивача не приймалось рішення про те, що він (його кандидатура) підлягає вивільненню. Питання відповідності його професійної підготовки та професійних компетентностей для переведення на інші посади, яке є первинним у процедурі звільнення, комісією не розглядалось, що є суттєвим порушенням законодавства про працю та додатковою підставою для скасування спірного наказу.

Крім того, не проведення комісією розгляду питання щодо вивільнення позивача мало наслідком не надання такій комісії документів про його зарахування студентом очної денної форми навчання до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна та не повідомлення керівництва про суттєву обставину для залишення на роботі, як навчання без відриву від виробництва статистики на другому рівні вищої освіти.

Стверджував, що судом першої інстанції було встановлено наявність 2-х вакантних посад з іншими посадовими обов`язками, проте, не було взято до відома, що відповідно до довідки про перелік прийнятих працівників, у вересні було прийнято у загальному порядку двох працівників на посади провідних спеціалістів: ОСОБА_2 - наказ від 03.09.2024 № 282-к та ОСОБА_3 - наказ від 17.09.2024 № 336-к, не зважаючи на те, що у позивача було переважне право на переведення (зайняття) для будь-яких вакантних посад. Вважав, що навіть якщо за вказаними вакансіями вже були домовленості з іншими кандидатами, роботодавець повинен був першочергово розглянути кандидатуру ОСОБА_1 , проте цього не зробив.

Оскільки реорганізовано було не один сектор правової роботи, де працював позивач, а всі структурні підрозділи крім відділів персоналу та бухгалтерського обліку, з огляду на приписи статті 87 Закону № 889-VIII та статей 40 та 49-2 КЗпП України, наполягав, що ОСОБА_1 повинен був конкурувати в питанні залишення на роботі практично з усіма працівниками ГУС у Харківській області за всіма посадами провідних спеціалістів, а не тільки двом вказаним у судовому рішенні.

Переконував, що про зміни в штатному розписі позивачу стало відомо тільки 2 серпня 2024 року і саме з цієї дати відповідач повинен був надати можливість подати всі додаткові документи на підтвердження кваліфікації, іншого досвіду роботи або наявності переважного права на залишення на роботі та пояснення. Натомість ще 15 серпня, тобто за 3 тижні до фактичного звільнення, було видано спірний наказ, що позбавило позивача можливості надати документи на підтвердження наявності другої освіти.

Крім того, зазначив, що через терміновість відповідач навіть не правильно порахував дні невикористаної ОСОБА_1 відпустки, через що виникла значна заборгованість вже після незаконного звільнення.

У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 від 25.03.2025 без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/26890/24 без змін.

В обґрунтування відзиву зазначив, що при звільненні ОСОБА_1 ГУС у Харківській області були чітко дотримані всі вимоги чинного законодавства, у тому числі частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII та Колективного договору, будь-які права позивача при цьому порушені не були, а відтак Наказ № 257-к від 15.08.2024 є законним, правомірним та не підлягає скасуванню.

Пояснив, що ОСОБА_1 відповідно до його посадової інструкції був особисто відповідальним за забезпечення правильного застосування норм трудового й іншого законодавства відповідачем та був єдиним працюючим на момент його звільнення юристом, проте, не висловив жодних зауважень щодо порушення норм законодавства у процедурі його звільнення та не виявляв бажання продовжувати працювати в ГУС у Харківській області, що підтвердив своїм підписом на наказі № 257-к від 15.08.2024.

Стверджував про безпідставність посилань позивача на висновки Верховного Суду, викладені у справі № 320/13326/23, оскільки у вищевказаній справі Державна податкова служба України не дотрималася тридцятиденного строку попередження працівника про наступне звільнення та не запропонувала йому рівнозначні посади, бо вважала, що їх не потрібно пропонувати, враховуючи частину п`яту статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в той час як у спірних правовідносинах, ГУС у Харківській області чітко дотримувалося при звільненні ОСОБА_1 всіх вимог статті 87 Закону № 889-VIII (у тому числі в частині дотримання тридцятиденного строку попередження позивача про його звільнення) та не пропонувало йому рівнозначні або нижчі вакантні посади через їх відсутність, що і було досліджено та встановлено судом першої інстанції.

Зауважив, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 28 Закону № 389-VIII нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону, у тому числі і Закон № 889-VIII. При цьому, частина перша статті 41 Закону № 889-VIII, яка дозволяє переведення державних службовців на інші посади чітко суперечить частині п`ятій статті 10 Закону № 389-VIII, згідно якої державні службовці, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини (тобто без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом) не можуть бути переведені на інші посади державної служби. Враховуючи вищевикладене, наполягав, що ГУС у Харківській області, як орган державної влади, не переводячи позивача (призначеного без конкурсного відбору) на іншу посаду, діяло з дотриманням вимог частини п`ятої статті 10 чинного Закону № 389-VIII.

Крім того наполягав, що переведення ОСОБА_1 було неможливим також і у зв`язку з відсутністю вакантних посад провідних спеціалістів, які б відповідали його професійній підготовці та компетентності. З огляду на ліквідацію сектору правової роботи та скорочення обох наявних посад провідного спеціаліста-юрисконсульта, а також начальника сектору правової роботи, єдиною існуючою посадою, яка відповідала би професійній підготовці та професійній компетентності позивача, зокрема, диплому бакалавра НОМЕР_2 за спеціальністю «Право», була - головний спеціаліст юрисконсульт, проте, дана посада була не рівнозначною, а вищою, а тому і не могла бути запропонована позивачу.

Переконував, що потреби скликати комісію для визначення кандидатур працівників, які підлягають вивільненню не було, оскільки така комісія скликається лише за наявності декількох кандидатур, на вивільнення, так як позивач був єдиним провідним спеціалістом-юрисконсультом в секторі правової роботи, який підлягав вивільненню, тобто, крім нього не було жодних інших працівників, з якими би потрібно було його порівнювати для визначення серед кількох працівників кандидатури тих, які підлягають вивільненню.

Разом з цим, комісія у будь-якому випадку фактично складалася би лише з начальника ГУС у Харківській області, начальника відділу управління персоналом та головного спеціаліста з питань запобігання корупції, тобто у тому ж складі, що і розглядав питання про звільнення позивача.

На переконання відповідача, протягом 30 днів з моменту попередження про майбутнє звільнення у ОСОБА_1 було безліч часу для повідомлення начальника про своє бажання продовжувати працювати в ГУС у Харківській області, надання свого другого диплому та повідомлення про те, що він планує стати студентом очної денної форми навчання, однак позивач не надав такої інформації роботодавцю, та лише через місяць після свого звільнення надав відповідні документи до суду, вважаючи, що відповідач повинен був передбачити їх існування у позивача та врахувати їх, що свідчить про повну відсутність у ОСОБА_1 зацікавленості у продовженні роботи та намагання використати неповідомлену інформацію лише з метою можливості отримання значної суми грошових коштів, з огляду на обізнаність позивача в особливостях розгляду трудових спорів.

Підтримавши висновки суду першої інстанції про те, що вступ ОСОБА_1 до Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна та навчання позивача у зазначеному закладі освіти на очній денній формі навчання передбачає його участь у навчальному процесі у робочий час, що не може вважатися навчанням без відриву від виробництва, зауважив, що жодних доказів того, що таке навчання відбувається у робочі дні до 8 години ранку або після 17 години вечора (тобто поза робочим графіком ГУС у Харківській області) апелянт до суду не надав, як і не повідомив взагалі про такі обставини свого роботодавця.

При цьому, наданий ним лише до суду диплом бакалавра № НОМЕР_3 від 05.07.2023 за спеціальністю «Науки про землю» та освітньою програмою «Геологія нафти і газу» без жодного досвіду роботи не давав йому змоги претендувати на 2 єдині вакантні посади провідних спеціалістів ГУС у Харківській області, оскільки у ОСОБА_1 для обіймання вказаних посад не було достатньої професійної підготовки та компетентності, навіть за умови повідомлення про це роботодавцю.

Крім того, стверджував, що на переконання керівництва ГУС у Харківській області, позивач, без жодного досвіду роботи та навіть з наданим ним лише до суду дипломом бакалавра № НОМЕР_3 від 05.07.2023 року за спеціальністю «Науки про землю» та освітньою програмою «Геологія нафти і газу», не міг конкурувати у питанні залишення на роботі з усіма працівниками за всіма посадами провідних спеціалістів, які мають вищу економічну освіту, вже працювали в ГУС у Харківській області від 7 до 35 років, підтвердили свою здатність на високому рівні виконувати роботу на відповідних посадах та просто були переведені згідно статті 41 Закону № 889-VIII у нову структуру.

У надісланій до суду апеляційної інстанції відповіді на відзив на апеляційну скаргу, позивач стверджував про наявність підстав для повернення без розгляду долучених відповідачем до відзиву нових доказів, які не надавались до суду першої інстанції, оскільки ним не вказано причин неподання таких доказів, не обґрунтовано винятковість випадку та не отримано дозвіл від суду апеляційної інстанції на подання таких доказів після закінчення підготовки до розгляду апеляційної скарги ухвалою від 18 квітня 2025 року.

Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22.05.2019 по справі № 753/3889/17, стверджував, що твердження відповідача про неможливість переведення на конкретні посади потребує від роботодавця доведення того, що інші особи, які залишилися працювати у відділі мають вищу кваліфікацію, ніж позивач, з поданням належних доказів, проте, відповідачем до суду були надані тільки посадові інструкції та констатовано, що ці посади не відповідали професійній підготовці та компетентності ОСОБА_1 , незважаючи на наявність у останнього знань у сфері ІТ, практичних навичок роботи з базами даних та умінь створення SQL-запитів, програмних макросів та у сфері бухгалтерського обліку, у тому числі професійних знань щодо ведення бухгалтерського обліку запасів, грошових документів та банківських операцій, складання фінансової звітності, знання плану рахунків бухгалтерського обліку. Як і не здійснювалося порівняння продуктивності праці та кваліфікації працівників з метою вирішення питання про те, хто з працівників, які підлягали вивільненню у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, має переважне право на залишення на роботі.

Наполягав, що питання відповідності професійної підготовки та професійних компетентностей позивача для переведення на інші посади є первинним і повинно було вирішено комісією перед прийняттям рішення про те, що він підлягає вивільненню, однак, відповідачем не здійснено жодних дій спрямованих на залишення ОСОБА_1 на роботі, не надано належної оцінку його професійній підготовці та можливості виконувати посадові обов`язки, що свідчить про неправомірність звільнення позивача та є підставою для скасування спірного Наказу № 257-к.

Стверджував, що висновки суду першої інстанції та доводи відповідача про неможливість суміщення очного навчання та роботи у ГУС в Харківській області не підтверджені жодними доказами, зокрема, навчальними планами, графіками, внутрішнім розпорядком роботи ГУС у Харківській області. Крім того, час навчального процесу не пов`язаний з предметом цього спору.

В іншій частині зміст відповіді на відзив на апеляційну скаргу є аналогічною змісту позовної заяви та апеляційної скарги.

У поданих до суду апеляційної інстанції запереченні на відповідь на відзив на апеляційну скаргу, відповідач пояснив, що додатки, проти долучення яких заперечує позивач, зокрема, копії заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також копія інформації щодо вакантних посад станом на 01.08.2024, були надані до суду апеляційної інстанції у зв`язку з тим, що в своїй апеляційній скарзі позивач наголошував, що відповідач не порівнював його кандидатуру з даними працівницями та не аналізував його кваліфікацію, хоча інформація про здійснення ГУС у Харківській області відповідних дій вже була надана до суду першої інстанції у відзиві та запереченнях, а отже підстави для не прийняття вказаних доказів відсутні.

Також зазначив, що копія спірного Наказу № 257-к, яка підтверджує, що позивач, як юрисконсульт, 15.08.2024 засвідчив своїм підписом винесення даного наказу з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, не є новим доказом. Тобто, надані до суду апеляційної інстанції документи лише підтверджують вже викладені в поданих до суду першої інстанції відзиві та запереченнях факти, враховуючи, що обґрунтування незаконності звільнення ОСОБА_1 в апеляційній скарзі є значно ширшим у порівнянні з відповідним обґрунтуванням в його позовній заяві.

Наполягав, що позивач не надав роботодавцю свій диплом бакалавра № НОМЕР_3 від 05.07.2023 за спеціальністю «Науки про землю» та освітньою програмою «Геологія нафти і газу» до ГУС у Харківській області, а його вміння виконувати роботу на відповідних посадах провідного спеціаліста відділу організації збирання даних статистичних спостережень та провідного спеціаліста-бухгалтера не підтверджується нічим окрім його слів, на відміну від інших працівників, компетентність яких підтверджена відповідною освітою та багаторічним досвідом праці за конкретними напрямками.

Вважав безпідставним твердження позивача про відсутність доказів невідповідності його очного денного навчання робочому графіку ГУС у Харківській області, оскільки розпорядок роботи відповідача з 8.00 до 17.00 знаходиться на офіційному сайті за посиланням «https://kh.ukrstat.gov.ua/rozporiadok-roboty-ta-pryiom hromadian», водночас, доказів того, що навчання ОСОБА_1 відбувається у вільний від роботи час до суду не надано.

В іншій частині, зміст заперечень відповідача є аналогічним змісту відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Національної економічної стратегії на період до 2030 року, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2021 року № 179 (зі змінами), з метою забезпечення ефективної діяльності, спрямованої на виконання завдань та функцій, визначених Положенням про ГУС у Харківській області, своєчасного та якісного виконання Плану державних статистичних спостережень, враховуючи стратегічні напрями розвитку державної статистики, спрямовані на оптимізацію процесів статистичного виробництва, а також з метою економії бюджетних коштів відповідачем було проведено скорочення штату працівників внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУС у Харківській області та з 30.08.2024 згідно з наказом № 37 від 02.08.2024 було введено в дію нову структуру та новий штатний розпис.

Під час вищевказаного скорочення було або ліквідовано окремі структурні підрозділи з одночасною передачею їх функцій до інших, вже існуючих, або оптимізовано роботу окремих напрямів шляхом ліквідації структурного підрозділу та передачі функцій окремому спеціалісту, зокрема, було ліквідовано сектор правової роботи, в якому позивач обіймав посаду провідного спеціаліста-юрисконсульта, та введено самостійну окрему посаду головного спеціаліста-юрисконсульта, яка є вищою за рівнем класифікації посад.

Наказом № 257-к ОСОБА_1 , було звільнено з посади провідного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи 02 вересня 2024 року у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII внаслідок зміни структури та штатного розпису ГУС у Харківській області, введених в дію з 02 вересня 2024 року, на підставі наказу Головного управління статистики у Харківській області від 25 липня 2024 року № 35 та відповідно до наказу від 02 серпня 2022 року № 235-к "Про попередження про можливе звільнення".

Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає своє звільнення та відповідний пункт 1 Наказу 257-к незаконним з огляду на недотримання відповідачем положень частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII в частині невиконання обов`язку одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей; неврахування переважного права на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні ОСОБА_1 ГУС у Харківській області були чітко дотримані всі вимоги чинного законодавства, у тому числі частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII, при цьому будь-які права позивача порушені не були, так як інші вакантні посади, хоча і були наявні на момент звільнення ОСОБА_1 , однак не мали статусу рівнозначних до посади провідного спеціаліста, не відповідали професійній підготовці та професійній компетентності, що і унеможливило їх пропонування апелянту.

Введена внаслідок внесених змін до штатного розпису ГУС у Харківській області та ліквідації сектору правової роботи, в якому позивач обіймав посаду провідного спеціаліста-юрисконсульта, самостійна окрема посада головного спеціаліста-юрисконсульта є вищою за рівнем класифікації посад, а тому не могла бути запропонована позивачу, а згідно зі статтею 41 Закону № 889-VIII, ОСОБА_1 , як державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не міг бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.

Судом першої інстанції відхилено посилання позивача на пункт 3.1.24 Колективного договору з огляду на те, що дія даного пункту поширюється на працівників, які підлягають вивільненню та були прийняті на роботу в загальному порядку згідно з вимогами Закону № 889-VIII, водночас, ОСОБА_1 було прийнято на посаду провідного спеціаліста-юрисконсульта на підставі статті 10 Закону № 389-VIII до призначення на цю посаду переможця конкурсу або спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, яка забороняє ГУС у Харківській області переводити на інші посади тих працівників, які були прийняті на роботу відповідно до вимог даного Закону.

Судом також враховано, що ОСОБА_1 було зараховано студентом очної денної форми навчання до Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна, яка передбачає участь позивача у навчальному процесі у робочий час, що виключало його переважне право залишитись на роботі у порівнянні з іншими працівниками.

Судом першої інстанції зауважено, що після підписання попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 не було здійснено жодних дій, які б підтверджували його бажання чи намір щодо подальшої роботи в ГУС у Харківській області, як і не було надано більше жодного з документів на підтвердження його кваліфікації, які при прийомі на роботу не надавалися відповідачу. Жодного звернення з приводу даного питання від позивача безпосередньо до начальника управління чи у будь-який інший спосіб не надходило, доказів протилежного до суду не надано.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами внаслідок звільнення позивача у зв`язку із скороченням чисельності працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII через зміни структури та штатного розпису ГУС у Харківській області з посади провідного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи, на яку його було прийнято на підставі статті 10 Закону № 389-VIII без проведення конкурсу до призначення на цю посаду переможця конкурсу або спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану.

За визначенням, наведеним у частині 1 статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.

У розумінні частини 2 статті 1 Закону № 889-VIII державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

За текстом частини 1 статті 4 Закону № 889-VIII державна служба здійснюється з дотриманням таких принципів: 7) забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження; 10) стабільності - призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом, незалежність персонального складу державної служби від змін політичного керівництва держави та державних органів.

Відповідно до частин 2, 3 статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

В силу приписів частин 1 та 2 статті 21 Закону № 889-VIII вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 12 статті 22 Закону № 889-VIII з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття посади державної служби (далі - конкурс) відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Проведення конкурсу здійснюється з урахуванням рівня професійних компетентностей, особистих якостей і досягнень кандидатів на зайняття посади (частина 2 статті 22 Закону № 889-VIII).

Згідно з частиною 1 статті 31 Закону № 889-VIII на посаду державної служби призначається переможець конкурсу.

Положеннями пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону № 889-VIII (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади (далі Закон № 117-IX)) підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є:

1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу;

1-1) ліквідація державного органу.

Виходячи зі змісту частини 1 статті 41 Закону № 889-VIII державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

На виконання частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

За правилами частин 1, 2, 4 статті 9-1 Закону № 889-VIII доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.

Згідно з пунктами 2 і 3 Порядку фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1042 (далі - Порядок № 1042) інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця (далі - протокол).

Вимоги до форми і змісту протоколу визначені пунктом 4 Порядку № 1042.

Відповідно до частини 6 статті 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини 2 статті 40 цього Кодексу (згідно з якою звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу) та положення частини другої цієї статті, згідно з якою при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством);

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Положеннями частини 1 статті 41 Закону № 889-VIII передбачено, що державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що при припиненні державної служби особи за ініціативою суб`єкта призначення у разі скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців роботодавець зобов`язаний попередити державного службовця про наступне звільнення у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів у спосіб, встановлений частинами 1, 2 та 4 статті 9-1 Закону № 889-VIII, при цьому таке звільнення допускається якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, без обов`язкового проведення конкурсу на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до частини 5 статті 10 Закону № 389-VIII у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Колегія суддів звертає увагу, що в умовах дії воєнного стану ця процедура не змінилася, принаймні в тому, що звільнення з названої підстави передбачає пропонування посад (якщо є посади, які можна пропонувати під час дії попередження про наступне звільнення).

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 29.11.2023 по справі № 160/1643/23 та від 13.03.2025 по справі № 320/13326/23.

Зважаючи на те, що посада провідного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи, яку займав ОСОБА_1 була скорочена, колегія суддів вважає, що позивач за такої ситуації міг би бути звільненим з державної служби на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII у разі, коли не було можливості запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду (абзац тертій частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII).

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що наказом ГУС у Харківській області від 16.05.2024 № 156-к ОСОБА_1 без проведення конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби призначено з 16.05.2024 на вакантну посаду провідного спеціаліста юрисконсульта сектору правової роботи, з посадовим окладом 11855,00 грн на місяць, до призначення на цю посаду переможця конкурсу або до спливу дванадцятимісячного строку після припинення чи скасування воєнного стану, на підставі абзацу першого частини п`ятої статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

У зв`язку зі скороченням штатної чисельності працівників Головного управління статистики у Харківській області, на підставі наказу Головного управління статистики у Харківській області «Про попередження про наступне звільнення» від 02.08.2024 № 235-к, ОСОБА_1 попереджено про наступне скорочення посади провідного спеціаліста юрисконсульта сектору правової роботи, яку він на цю дату обіймав.

Роз`яснено, що відповідно до частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII не раніше ніж через 30 днів з дня ознайомлення з цим попередженням, позивача буде звільнено з посади провідного спеціаліста юрисконсульта сектору правової роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат згідно з частиною 4 статті 87 Закону № 889-VIII.

Із зазначеним попередженням позивач ознайомлений безпосередньо 02.08.2024, що підтверджується його особистим підписом із зазначенням дати, ініціалів та прізвища (а.с. 28).

15.08.2024 ГУС у Харківській області прийнято спірний Наказ № 257-к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади провідного спеціаліста юрисконсульта сектору правової роботи 02.09.2024 у зв`язку із скороченням чисельності працівників, на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII.

З наведеного вбачається, що відповідачем дотримано встановлений частиною 3 статті 87 Закону № 889-VIII 30 денний строк на звільнення позивача після його ознайомлення з попередженням про наступне звільнення (02.08.2024 02.09.2024).

Колегією суддів встановлено, що під час ознайомлення з вказаним попередженням про звільнення ОСОБА_1 не було запропоновано іншої рівнозначної або нижчої вакантної посади в ГУС у Харківській області з огляду на їх відсутність.

Перевіряючи такі твердження відповідача колегією суддів встановлено наступне.

Так, наказом ГУС у Харківській області від 02.08.2024 № 37 «Про введення в дію структури та штатного розпису Головного управління статистики у Харківській області» введено в дію з 30 серпня 2024 року структуру Головного управління статистики у Харківській області, погоджену міністром Кабінету Міністрів України 08 травня 2024 року, та штатний розпис на 2024 рік, підрозділу, який утримується за рахунок загального фонду державного бюджету, Головного управління статистики у Харківській області, у кількості 233 штатних одиниць із місячним фондом заробітної плати по посадовим окладам 3114707 грн 00 коп, затверджений Головою Державної служби статистики України 24 липня поточного року.

Відповідно до нової структури Головного управління статистики у Харківській області сектор правової роботи, в якому працював позивач, ліквідовано та створено посаду головного спеціаліста юрисконсульта, яка є вищою посадою державної служби за посаду ОСОБА_1 (провідний спеціаліст), а відтак, не є посадою, яка в силу приписів частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII могла бути запропонована позивачу.

Крім того, з наявної в матеріалах справи довідки про перелік вакантних посад Головного управління статистики у Харківській області станом на 01.09.2024 вбачається, що в ГУС у Харківській області були наявні вакантні посади провідних спеціалістів, зокрема, у відділі організації збирання даних статистичних спостережень - посада провідного спеціаліста та у відділі фінансово-економічного забезпечення бухгалтерського обліку та звітності - посада провідного спеціаліста-бухгалтера.

Як вбачається зі змісту доданих відповідачем до відзиву копій посадових інструкцій по вищевказаним посадам, їх обіймання потребує наявність у особи, яка претендує на їх зайняття, відповідних професійних знань та компетентностей за профільним напрямком роботи ГУС у Харківській області у сфері організації збирання даних статистичних спостережень, зокрема, знань у сфері ІТ, практичних навичок роботи з базами даних та умінь створення SQL-запитів, програмних макросів та у сфері бухгалтерського обліку, у тому числі професійних знань щодо ведення бухгалтерського обліку запасів, грошових документів та банківських операцій, складання фінансової звітності, знання плану рахунків бухгалтерського обліку, що підтверджується копіями відповідних посадових інструкцій.

Водночас, з наявної в матеріалах справи посадової інструкції ОСОБА_1 , колегією суддів встановлено, що його посадові обов`язки полягали у забезпеченні застосування в ГУС у Харківській області нормативно-правових актів та інших документів, розроблення проектів актів та інших документів з питань діяльності ГУС у Харківській області, проведення юридичної експертизи проектів актів та інших документів, підготовлених структурними підрозділами ГУС у Харківській області, погодження (візування) їх за наявності віз керівників заінтересованих структурних підрозділів, організація претензійної та позовної роботи, проведення аналізу її результатів, подання звітності з правової роботи, ведення обліку актів законодавства і міжнародних договорів України, здійснення діловодства у секторі, тощо.

Отже, позивач виконував обов`язки, пов`язані з організацією правової роботи в ГУС у Харківській області, які мали суто юридичне направлення та відповідали його професійній підготовці та професійній компетентності, з огляду на диплом бакалавра НОМЕР_2 за спеціальністю «Право», що у свою чергу не є підтвердженням наявності у ОСОБА_1 професійних знань у сфері організації збирання даних статистичних спостережень, зокрема, знань у сфері ІТ, практичних навичок роботи з базами даних та умінь створення SQL-запитів, програмних макросів та у сфері бухгалтерського обліку та щодо ведення бухгалтерського обліку запасів, грошових документів та банківських операцій, складання фінансової звітності, знання плану рахунків бухгалтерського обліку, необхідних для зайняття посад провідного спеціаліста у відділі організації збирання даних статистичних спостережень та у відділі фінансово-економічного забезпечення бухгалтерського обліку та звітності.

Доводи позивача про зворотнє не підтверджені жодними належними доказами, зокрема документами про наявність у позивача відповідної освіти або досвіду роботи за цими напрямками.

Долучена позивачем до матеріалів справи копія диплому бакалавра № НОМЕР_3 від 05.07.2023 за спеціальністю «Науки про землю» та освітньою програмою «Геологія нафти і газу» також не підтверджує наявність вищевказаних навичок у позивача. Крім того, такий документ не надавався відповідачу на предмет оцінки роботодавцем можливості призначення позивача на вищевказані вакантні посади провідних спеціалістів.

Крім того, з наявного в матеріалах справи переліку претендентів на зайняття вакантних посад провідних спеціалістів та пропозиції щодо можливого призначення цих претендентів в новому штатному розписі ГУС у Харківській області, який буде введено в дію 30.08.2024, вбачається, що відповідачем визначено наступний список претендентів та їх професійну кваліфікацію:

1) ОСОБА_1 - працює на посаді провідного спеціаліста - юрисконсульта з 16.05.2024, попереднього досвіду роботи немає, має диплом бакалавра НОМЕР_2 за спеціальністю «Право».

2) ОСОБА_2 - працює на посаді провідного спеціаліста відділу статистики цін управління роботи з реєстрами та адміністративними даними з 1 березня 2024 року, має стаж роботи в органах державної статистики Харківській області понад 20 років, має диплом НОМЕР_4 від 05.03.1990 за спеціальністю «Технік - технолог», має інвалідність 3 групи.

3) ОСОБА_3 - має 15 років досвіду економічної роботи, має диплом НОМЕР_5 від 30.06.2009 за спеціальністю «Економіка підприємства», звернулася 01.08.2024 з заявою щодо можливості призначення її на посаду провідного спеціаліста відділу статистики промисловості та транспорту управління підготовки даних економічної статистики. Повідомила, що вона є єдиною особою в родині з самостійним заробітком та має на утриманні неповнолітнього сина.

Враховуючи, що посади провідного спеціаліста відділу організації збирання даних статистичних спостережень та провідного спеціаліста-бухгалтера потребують наявності у особи, яка претендує на їх зайняття, відповідних професійних знань, компетентностей, навичок та досвіду роботи в економічній сфері, а керівники відповідних підрозділів не мають можливості для перенавчання юрисконсульта ОСОБА_1 , який не має відповідної освіти, компетентностей, навичок і досвіду економічної роботи було запропоновано:

1) Призначити на посаду провідного спеціаліста відділу статистики цін - ОСОБА_2 як таку, що має більший досвід роботи, зокрема, на цій же посаді та підтвердила свою здатність виконувати відповідну роботу, враховуючі наявність 3 групи інвалідності.

2) Призначити на посаду провідного спеціаліста відділу статистики промисловості та транспорту управління підготовки даних економічної статистики ОСОБА_3 як таку, що має економічну освіту та досвід роботи та в економічній сфері і успішно пройшла 01.08.2024 співбесіду з начальником ГУС у Харківській області. Враховуючи, що вона є єдиною особою в родині з самостійним заробітком та має на утриманні неповнолітнього сина.

3) Звільнити ОСОБА_1 з посади провідного спеціаліста- юрисконсульта на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що в ГУС у Харківській області відсутні рівнозначні або нижчі посади державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійної компетентності.

Дослідивши зміст вищевказаного документа, колегія суддів не вбачає підстав для підтвердження посилань апелянта на наявність у відповідача рівнозначної або нижчої посади державної служби відповідно до професійної підготовки та професійної компетентності позивача.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи і доводи позивача про наявність у нього переважного права на залишення на роботі відповідно до статті 42 КЗпП внаслідок зарахування його з 01.09.2024 студентом 1 курсу Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна, оскільки по-перше, така подія ще не відбулася, як на дату ознайомлення ОСОБА_1 з попередженням про звільнення з посади провідного спеціаліста юрисконсульта сектору правової роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII (02.08.2024), так і на дату видання спірного наказу (15.08.2024); по-друге, вступ до вищого закладу з метою отримання вищої освіти на очну форму навчання не може вважатися навчанням у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; по-третє, жодних доказів доведення до відома роботодавця такої обставини позивач до суду не надав, а судом самостійно не встановлено.

Крім того, перевага в залишенні на роботі у розумінні пункту 4 частини 2 статті 42 КЗпП України надається працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва лише при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, яких позивач у спірних правовідносинах не мав. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Колегія суддів також враховує, що після підписання 02.08.2024 попередження про наступне звільнення ОСОБА_1 не було здійснено жодних дій, які б підтверджували його бажання чи намір щодо подальшої роботи в ГУС у Харківській області, як і не було надано інших документів на підтвердження його кваліфікації.

Доводи ОСОБА_1 про порушення відповідачем приписів Колективного договору в частині не розгляду питання про його вивільнення відповідною комісією також підлягають відхиленню, так як ОСОБА_1 був єдиним провідним спеціалістом-юрисконсультом в секторі правової роботи, який підлягав вивільненню, тобто, крім нього не було жодних інших працівників, з якими би потрібно було його порівнювати для визначення серед кількох працівників кандидатури тих, які підлягають вивільненню, а відтак, потреби скликати таку комісію не було.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на встановлені у цій справі обставини (скорочення загального штату ГУС у Харківській області, ліквідацію сектору правової роботи, скорочення посади провідного спеціаліста, яку обіймав позивач, відсутність у роботодавця можливості запропонувати ОСОБА_1 рівнозначну або нижчу посаду державної служби відповідно до його професійної підготовки та професійної компетентності, не надання позивачем жодних інших документів окрім диплома бакалавра за спеціальністю «Право» на підтвердження володіння ним професійними знаннями у сфері організації збирання даних статистичних спостережень, зокрема, знань у сфері ІТ, практичних навичок роботи з базами даних та умінь створення SQL-запитів, програмних макросів та у сфері бухгалтерського обліку та щодо ведення бухгалтерського обліку запасів, слід дійти висновку про правомірність звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 13 березня 2025 року по справі № 320/13326/23, як на підставу визнання неправомірним його звільнення, є помилковим, оскільки на противагу спірним правовідносинам у вказаній справі у відповідача була можливість запропонувати позивачу рівнозначну або нижчу посаду відповідно до його професійної компетентності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу № 257-к від 15.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 »

Беручи до уваги, що позовні вимоги про поновлення позивача на посаді провідного спеціаліста-юрисконсульта сектору правової роботи та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 03.09.2024 по день поновлення є похідними від вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу № 257-к від 15.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 », яка не підлягає задоволенню, колегія суддів не вбачає правових підстав для їх задоволення.

Твердження позивача про неможливість врахування наданих відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, підлягають відхиленню, оскільки такі документи, зокрема, інформація щодо кандидатів на вакантні посади провідних спеціалістів від 01.08.2024, були надані відповідачем у зв`язку з новими аргументами апелянта про те, що ГУС у Харківській області не порівнювало його кандидатуру з іншими кандидатами та не аналізувало його кваліфікацію. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, інформація про здійснення ГУС у Харківській області відповідних дій була наявна у суду першої інстанції, як така, що викладена у відзиві на позов та запереченнях.

Також, слід врахувати частини 1, 4 статті 9 КАС України, відповідно до яких розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

У свою чергу, питання встановлення належності чи неналежності доказів, їх достатності, а також оцінка цих доказів, належать до компетенції судів.

Ухвалюючи судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.03.2025 по справі № 520/26890/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді О.А. Спаскін Я.М. Макаренко