Справа № 400/11974/24
Суддя: Ступакова І.Г.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/11974/24

Головуючий в 1 інстанції: Бульба Н.О. Дата і місце ухвалення: 02.05.2025р., м. Миколаїв
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого Ступакової І.Г.

суддів Бітова А.І.

Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Херсонській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

В грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Херсонській області, в якому просив суд:

- визнати протиправною відмову ГУНП в Херсонській області у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання/травмування, пов`язаного з проходженням служби в поліції;

- зобов`язати ГУНП в Херсонській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання/травмування, пов`язаного з проходженням служби в поліції, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він проходив службу в органах Національної поліції України та наказом ГУНП в Херсонській області від 22.04.2022р. №172о/с був звільнений зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію». Під час виконання службових обов`язків ОСОБА_1 отримав травму, яка пов`язана з проходженням служби в поліції. За наслідками проходження МСЕК позивачу встановлено третю групу інвалідності. В жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Херсонській області із заявою про призначення та виплату на його користь одноразової грошової допомоги на підставі ст.97 Закону (у зв`язку із встановленням інвалідності). Однак, відповідач відмовив у виплаті позивачу відповідної грошової допомоги з посиланням на відсутність можливості виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які звільненні за власним бажанням та інвалідність яким встановлена пізніше шести місяців після звільнення з поліції. Таку відмову ОСОБА_1 вважає незаконною та зазначав, що він не міг своєчасно реалізувати своє право на відповідний соціальний захист через наявність форс-мажорного випадку перебування територій Херсонської міської ради в окупації, через що позивачу не своєчасно було встановлено групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в поліції. До того ж, ГУНП в Херсонській області не встановлено наявності передбачених ст.101 Закону підстав, за яких призначення та виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову ГУНП в Херсонській області у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання/травмування, пов`язаного з проходженням служби в поліції.

Зобов`язано ГУНП в Херсонській області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання/травмування, пов`язаного з проходженням служби в поліції, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.97 Закону України «Про Національну поліцію».

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Херсонській області на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУНП в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 02.05.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не враховано, що положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону України «Про Національну поліцію» застосовуються виключно за обов`язкової одночасної наявності трьох умов, а саме: причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції; інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції; причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюваннями або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції. Однак, наказом ГУНП в Херсонській області від 22.04.2022р. №172о/с ОСОБА_1 був звільнений з 30.04.2022р. зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). При цьому, у рапорті від 22.04.2022р. позивач не вказав, що бажає бути звільненим після проходження військово-лікарської комісії; жодних інших рапортів чи заяв з цього приводу від ОСОБА_1 не надходило. Крім того, ОСОБА_1 встановлено групу інвалідності 23.03.2023р., тобто зі спливом більше шести місяців після його звільнення з поліції. За таких обставин, позивач не відноситься до осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.97 Закону.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що інвалідність встановлена ОСОБА_1 після спливу шести місяців з дня його звільнення з причин, що не залежали від нього. Зазначає, що встановлений приписами п.4 ч.1 ст.97 Закону строк є абсолютним та поновленню не підлягає незалежно від поважності причин пропуску такого строку. ОСОБА_1 з дати звільнення (30.04.2022р.) не був позбавлений права, у встановлений законодавством шестимісячний строк, звернутися до обласної МСЕК для визначення інвалідності, враховуючи, що Положенням про військово-лікарську експертизу проходження ВЛК не обмежується виключно одним конкретним закладом. Особи, які перебували в умовах, що унеможливлювали звернення до ВЛК за місцем служби, мали право пройти медичне обстеження в інших уповноважених закладах, що здійснюють військово-лікарську експертизу.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що на момент звільнення ОСОБА_1 свідомо відмовився від проходження ВЛК та зазначив у рапорті, що не має проблем зі здоров`ям.

Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, у період з 07.11.2015р. по 30.04.2022р. ОСОБА_1 проходив службу в органах Національної поліції України.

Під час проходження служби позивач отримав травму, яка відповідно до складеного ГУНП в Херсонській області 27.08.2024р. Акту повторного розслідування нещасного випадку, що стався 26 червня 2020 року, пов`язана з виконанням службових обов`язків.

Наказом ГУНП в Херсонській області від 24.02.2022р. №87 «Про введення Плану евакуації (передислокації) підрозділів ГУНП в Херсонській області в безпечний район» було оголошено евакуацію особового складу, документів та майна у визначене безпечне місце.

Згідно довідки №1037/2/02-2022 від 31.05.2022р. поліцейські, які мали намір продовжити нести службу у період з 24.02.2022р. по 31.05.2022р. виїжджали до місця дислокації ГУНП в Херсонській області або до інших безпечних місць на підконтрольні території.

22.04.2022р. ОСОБА_1 звернувся до ГУНП в Херсонській області із письмовим рапортом про звільнення його зі служби в поліції за власним бажанням, у зв`язку з досягненням наявної вислуги років, з 30.04.2022р. Зазначив про відмову від проходження військово-лікарської комісії з підстав визнання себе здоровим. Особисті документи згоден отримати після закінчення військового стану.

Наказом ГУНП в Херсонській області №172 о/с від 22.04.2022р. підполковника поліції ОСОБА_1 звільнено з лав Національної поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію» на підставі власноруч написаного рапорту.

06.02.2023р. військово-лікарська комісія ДУ «ТМО МВС України по Миколаївській області» постановою №1 (на момент фактичного звільнення 22.04.2022р. за даними медичної документації) встановила, що отримана начальником 6-го відділу УОС ГУНП в Херсонській області полковником поліції ОСОБА_1 травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Зазначено, що «Захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в поліції. Придатний до служби.»

Миколаївською обласною МСЕК 27.03.2023р. (акт огляду серія ААВ №650537) ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, що настала та пов`язана з проходженням служби.

12.05.2023р. позивач звернувся до ГУНП в Херсонській області із заявою про виплату на його користь одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення йому групи інвалідності.

15.05.2023р. позивач надав відповідачу пояснення, в яких зазначив, що із заявою (рапортом) щодо виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи та відсотку втрати працездатності (30%) він не звертався у строки, зазначені в Законі України «Про Національну поліцію», так як після фактичного звільнення перебував на окупованій території м.Херсон та через ряд об`єктивних причин: хворобу його матері, неможливість виїхати після її одужання через відсутність військового квитка та трудової книжки, проживання на дачній ділянці у зв`язку з проведенням військовими РФ перевірок співробітників правоохоронних органів.

За результатами розгляду вказаної заяви ГУНП в Херсонській області листом №1580/04/10-2023 від 22.06.2023р. повідомило ОСОБА_1 , що 21 червня 2023 року складено Висновок про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги.

16.10.2024р. повторно на розгляд начальника ГУНП в Херсонській області надійшов рапорт від ОСОБА_1 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» у зв`язку із встановленням інвалідності 3 групи.

Листом від 28.11.2024р. №4192/04/29/10-2024 ГУНП в Херсонській області письмово поінформувало позивача про відмову у призначенні йому одноразової грошової допомоги, так як позивач звільнився зі служби в поліції за власним бажанням відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію», тобто не було дотримано однієї із обов`язкових умов для призначення та виплати ОГД - звільнення зі служби в поліції за станом здоров`я (через хворобу) за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 зазначеного Закону. Також, зазначено, що згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії 12ААВ №650537 Миколаївською обласною МСЕК ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності 23.03.2023р., тобто після спливу шести місяців після звільнення його з поліції.

З огляду на викладене, на підставі абзацу другого пункту 15 Порядку №646, ГУНП в Херсонській області повернуло надані позивачем документи.

Вважаючи протиправною відмову ГУНП в Херсонській області у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання/травмування, пов`язаного з проходженням служби в поліції, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що проходження МСЕК позивачем протягом шести місяців з дати звільнення було ускладнено з причин, які не залежали від нього, а саме: у зв`язку з окупацією м. Херсон та тим, що з 24.02.2022р. ДУ «TMO MBC України по Херсонській області» перестала функціонувати за призначенням, що тривало до 29.03.2023р. Суд не прийняв до уваги посилання ГУНП в Херсонській області на те, що безперешкодна евакуація з м. Херсон була можлива протягом 24.02.2022р. та 25.02.2022р., зазначивши, що можливість евакуації не означає її гарантоване забезпечення позивачу.

Надаючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша); це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частина друга); пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя).

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі Закон №580-VIII).

Сферу соціального захисту поліцейських урегульовано розділом ІХ Закону №580-VIII, яким визначаються, зокрема порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги (статті 97-101).

Так, згідно із пунктом 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті.

Аналіз змісту положень пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII свідчить про те, що держава гарантує поліцейському, який визнаний особою з інвалідністю (за певних умов), одноразову грошову допомогу, яка відповідно до абзацу першого частини першої статті 97 Закону №580-VIII є соціальною виплатою. Отримання одноразової грошової допомоги законодавець зумовлює неможливістю подальшого виконання поліцейським своїх обов`язків за станом здоров`я саме як особи, яка перебуває на службі в Національній поліції України.

Визначення інвалідності та ступеня втрати працездатності без визначення інвалідності поліцейським здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства. (частина друга статті 100 Закону №580-VIII).

При цьому, згідно із частиною восьмою статті 100 Закону №580-VIII, особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, визначеної цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення в них такого права.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) центрального органу управління поліції, територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції, установ, закладів професійної (професійно-технічної) освіти із специфічними умовами навчання, що належать до сфери управління Національної поліції (далі - органи поліції), поліцейських, зокрема курсантів, слухачів закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - заклади освіти), поліцейських, які були відряджені до державних органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але із звільненням із займаної посади з подальшим призначенням на посади відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях визначає Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затверджений постановою КМУ від 04.06.2024р. №646.

Пунктом 2 Порядку №646 передбачено, що одноразова грошова допомога є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується у випадках, визначених частиною першою статті 97 Закону України «Про Національну поліцію», у розмірах, встановлених статтею 99 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно пунктів 3, 4 Порядку №646 особи, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначені в статті 98 Закону України «Про Національну поліцію».

Підстави, за яких призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, визначені статтею 101 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до підпункту 2 пункту 5 Порядку №646 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення поліцейському інвалідності - дата, з якої встановлено інвалідність, що зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або в довідці до акта огляду медико-соціальної експертної комісії, а в разі відсутності дати, з якої встановлено інвалідність, - дата видачі довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії.

Для призначення і виплати одноразової грошової допомоги заява (рапорт) за формою згідно з додатком подається керівникові органу поліції, закладів освіти за останнім місцем проходження служби. (п.10 Порядку №646)

Пунктом 15 Порядку №646 передбачено, що у місячний строк з дня реєстрації заяви та визначення повного кола осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги (зокрема з урахуванням особистого розпорядження), бухгалтерська служба готує висновок про призначення одноразової грошової допомоги.

У разі відсутності підстав для призначення виплати одноразової грошової допомоги або у разі, коли документи (їх копії) подано не в повному обсязі чи не за належністю, керівник бухгалтерської служби органу поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій, письмово інформує заявника про прийняте рішення з обґрунтуванням підстав чи повернення документів.

Оскарження відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги здійснюється в установленому законодавством порядку.

Верховний Суд у постанові від 03.04.2024р. по справі №580/1291/23 зазначив, що аналіз норм права щодо порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги в разі визначення втрати працездатності поліцейського свідчить про те, що воно (право на отримання одноразової грошової допомоги) виникає виключно за обов`язкової одночасної наявності, щонайменше, трьох умов (причина інвалідності, час настання інвалідності та причина звільнення):

1) причиною інвалідності є захворювання, поранення (контузія, травма або каліцтво), пов`язані з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції;

2) інвалідність повинна бути встановлена до моменту звільнення або не пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення особи з поліції;

3) причина звільнення такої особи з поліції повинна бути зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

Аналогічна позиція у подібних правовідносинах викладена Верховним Судом у постановах від 19.09.2018р. у справі №373/1188/16-а, від 01.11.2018р. у справі №822/3788/17, від 23.11.2018р. у справах №822/962/18, №822/1872/18, від 22.01.2019р. у справі №2340/2663/18, від 15.04.2019р. у справі №823/1798/18, від 05.02.2020р. у справі №810/836/18, від 23.04.2020р. у справі №822/999/18.

До того ж, рішенням Конституційного Суду України від 22.10.2020р. у справі №12-р/2020 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону № 580-VIII зі змінами.

У пункті 2.8 зазначеного рішення від 22.10.2020р. у справі №12-р/2020 Конституційний Суд України зазначив, що закріплення у пункті 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII порядку реалізації особою права на отримання одноразової грошової допомоги потребує встановлення причино-наслідкового зв`язку між наявністю у поліцейського інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, та неможливістю внаслідок цього продовжувати службу в поліції, що підтверджується відповідним рішенням медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції, на підставі якого поліцейський звільняється зі служби в поліції.

Визначений оспорюваними положеннями Закону № 580-VIII шестимісячний строк, протягом якого особі, звільненій зі служби в поліції, може бути встановлена інвалідність унаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в поліції або органах внутрішніх справ, зумовлений потребою встановлення в розумні строки безпосереднього зв`язку між виявленням в особи захворювання (поранення, контузії, травми або каліцтва), несумісного з подальшим проходженням служби, та встановленням їй інвалідності згідно з документами, що стали підставою для її звільнення (рішення медичної (військово-лікарської) комісії про непридатність до служби в поліції).

На думку Конституційного Суду України, встановлений у пункті 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII порядок отримання одноразової грошової допомоги не допускає невиправданих винятків із конституційного принципу рівності, не містить ознак дискримінації при реалізації поліцейськими права на соціальний захист, є домірним, має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету.

Конституційний Суд України також вважає, що встановлений державою зазначений порядок забезпечує реалізацію права особи на отримання такої допомоги, і наголошує, що додержання визначених Законом №580-VIII вимог є обов`язком суб`єктів, які претендують на її отримання. Отже, положення пункту 4 частини першої статті 97 Закону №580-VIII не суперечать приписам статті 21, частин першої, другої статті 24 Конституції України.

Колегія суддів Верховного Суду у постанові від 03.04.2024р. по справі №580/1291/23 констатувала, що встановлений приписами пункту четвертого частини першої статті 97 Закону №580-VIII строк за характером визначеності є абсолютним, оскільки вказує на конкретний період часу (шість місяців з дня звільнення зі служби для встановлення інвалідності), з яким пов`язано виникнення в особи права на отримання одноразової грошової допомоги і після спливу такого строку право на отримання зазначеної соціальної виплати особа втрачає.

Тож, з огляду на те, що цей строку є правоприпиняльним (преклюзивним), він в будь-якому разі та незалежно від поважності причин пропуску такого строку поновленню не підлягає, у зв`язку із чим суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про можливість його поновлення через форс-мажорний випадок (військову агресію Російської Федерації проти України з 24.02.2022), внаслідок якого позивач не зміг своєчасно реалізувати своє право на відповідний соціальний захист, передбачений законами України, а термін такого пропуску строку є незначним.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність відмови ГУНП в Херсонській області у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням 3 групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання/травмування, пов`язаного з проходженням служби в поліції, обґрунтований посиланням на те, що інвалідність була встановлена позивачу після спливу шести місяців з дня його звільнення з причин, які не залежали від нього.

До того ж, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 вчиняв дії, спрямовані на встановлення йому групи інвалідності у строк, передбачений п.4 ч.1 ст.97 Закону №580-VIII. Особи, які перебували в умовах, що унеможливлювали звернення до ВЛК за місцем служби, мали право пройти медичне обстеження в інших уповноважених закладах, що здійснюють військово-лікарську комісію.

Більше того, при вирішенні спору судом першої інстанції залишено поза увагою, що ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п.7 ч.1 ст. 77 (за власним бажанням) Закону України «Про Національну поліцію», що додатково свідчить про те, що відповідно до положень п.4 ч.1 ст.97 Закону він не набув права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції.

На момент звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 свідомо відмовився від проходження ВЛК та у поданому 22.04.2022р. до ГУНП в Херсонській області рапорті зазначив, що не має проблем зі здоров`ям.

Таким чином, у даному випадку колегія суддів констатує одночасну відсутність двох обов`язкових передумов, визначених п.4 ч.1 ст.97 Закону, для виникнення у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: інвалідність встановлена пізніше, ніж протягом шести місяців після звільнення позивача з поліції; причина звільнення з поліції не зумовлена захворюванням або пораненням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що ГУНП в Херсонській області правомірно відмовило ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 97 Закону №580-VIII, та повернуло подані ним документи.

Висновок суду першої інстанції щодо протилежного ґрунтується на не повному з`ясуванні обставин справи та не правильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є не повне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02.05.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Враховуючи, що дана справа, у відповідності до п.3 ч.6 ст.12 КАС України, є справою незначної складності, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Херсонській області задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 02 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Херсонській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 червня 2025 року.

Головуючий: І.Г. Ступакова

Судді: А.І. Бітов

О.В. Лук`янчук