Справа № 447/274/25
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 447/274/25 пров. № А/857/19738/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

з участю секретаря судового засідання Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 01 травня 2025 року, що ухвалив суддя Головатий А.П. у м. Миколаїв у справі № 447/274/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Рівненській області про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3892443 від 19.01.2025 року.

01 травня 2025 року Миколаївський районний суд Львівської області прийняв рішення, яким позов задовольнив.

Скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3892443, винесену 19.01.2025 поліцейським 4 взводу УПП рота 3 бат. Управління патрульної поліції у Рівненській області капралом поліції Порученко Романом Володимировичем, а справу про адміністративне правопорушення закрив.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Рівненській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.

Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Рівненській області користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у сумі 1 000 гривень.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпАП (перевищення дозволеної швидкості руху). Зокрема, суд зазначив, що пристрій для вимірювання швидкості руху транспортного засобу, яким керувала позивачка не був розміщений стаціонарно.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Таку позицію обґрунтовує тим, що дозволена швидкість руху транспортного засобу в межах населеного пункту становить 50 км/год., позивачка рухалася зі швидкістю 82 км/год, що зафіксовано пристроєм T3 TruCam LTI 20/20 TC 008350. При цьому, відповідач у апеляційній скарзі звертає увагу на те, що пристрій вимірювання швидкості TruCam конструктивно створений для тримання в руках під час вимірювання швидкості пруху транспортних засобів.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що 19.02.2025 року відповідач прийняв постанову серії ЕНА № 3892443 від 19.01.2025 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

У цій постанові зазначено, що позивачка 19.01.2025 року о 15 год. 03 хв. в с. Крупець, на автодорозі М06 Київ-Чоп 423 км., керуючи автомобілем Opel Zafira д.н.з. НОМЕР_1 , перевищила встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більше ніж на 20 км., рухаючись зі швидкістю 82 км./год., чим порушила п. 12. 4 ПДР України. Швидкість руху вимірювалась приладом TruCam LTI 20/20 ТС 008350.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена доказами.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Апеляційний суд встановив те, що, на підтвердження перевищення позивачкою допустимої швидкості руху автомобіля, відповідач, відповідно до статті 251 КУпАП, надав інформацію, зафіксовану приладом вимірювання швидкості «TruCam» серії LTI 20/20 ТС 008350.

Апеляційний суд дослідивши вказану інформацію встановив, що дані приладу вимірювання швидкості «TruCam» серії LTI 20/20 ТС 008350, які додані до матеріалів справи не вказують на місце вчинення правопорушення, швидкість руху транспортного засобу, а містять відео руху транспортного засобу, яким керувала позивачка та фото цього транспортного засобу без будь-яких технічних даних щодо місця та швидкості руху транспортного засобу.

Ця обставина, на думку апеляційного суду, є підставою для скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3892443 від 19.01.2025 року, як протиправної.

Інші доводи сторін не спростовують висновок суду про протиправність оскарженої постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Цей висновок є підставою для задоволення позову.

Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин:

1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення;

2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку;

3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність;

4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони;

5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення;

6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність;

7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу;

8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту;

9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Зважаючи на те, що не відповідач не довів факт вчинення позивачкою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, постанову в справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3892443 від 19.01.2025 року необхідно скасувати, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1. ч.1 ст. 247 КУпАП.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення неправильно встановив обставини справи.

Водночас, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зробив вірний висновок про задоволення позову, однак, виходив із помилкових мотивів.

Тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити в частині мотивів задоволення позову.

З огляду на наведене апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 01 травня 2025 року в справі № 447/274/25 змінити в частині мотивів задоволення позову.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 3892443 від 19.01.2025 та закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 з мотивів, що викладені в цій постанові.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель

Повний текст постанови складений 24.06.2025 року