Справа № 127/20025/25
Суддя: Федчишен С. А.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/161/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.06.2025 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці адміністративну справу за позовом управління державної міграційної служби України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення процедури примусового видворення за межі України, -

встановив:

Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про затримання з метою забезпечення процедури примусового видворення за межі України. Позов мотивовано тим, що у ході здійснення заходів направлених напротидію нелегальній міграції під час операції «Мігрант», співробітниками Бершадського відділу УДМС у Вінницькій області 15.04.2025 року в с. Флорине, Гайсинського району, Вінницької області виявлено громадянина російської федерації

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який тимчасово

проживав за адресою:

АДРЕСА_1 . 15.04.2025 року стосовно іноземця було прийнято рішення про примусове повернення його до країни походження та зобов`язано іноземця покинути

територію України у термін до 13.05.2025 року. В ході заходів направлених на протидію нелегальній міграції співробітниками відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісїі та видворення УДМС у Вінницькій області 25.06.2025 року було повторно виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , де при перевірці правомірності перебування на території України було встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 не виконав рішення про примусове повернення з території України від 15.04.2025 року, яке винесене Бершадським відділом УДМС у Вінницькій області та яким зобов`язано відповідача покинути територію України до 13.05.2025 року. В результаті перевірки наявних документів, згідно пояснень було встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 прибув на територію України 25.02.2020 року за паспортом громадянина російської федерації № НОМЕР_1 , в будинок своєї покійної мами, ОСОБА_1 , яка померла в 2013 році та з того часу проживає на території України за адресою: АДРЕСА_1 . Територію України відповідач з 25.02.2020 року не покидав, що підтверджується із витягу з інтегрованої міжвідомчої інформаційно- телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан». Для продовження строку перебування на території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 до територіальних підрозділів ДМС України не звертався, також відповідач не звертався до підрозділу, згідно вимог частини 2 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме як той іноземець, який не має законних підстав для перебування в Україні або який не може виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа, відповідні особи можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій. За порушення встановлених правил перебування на території України, громадянин російської федерації ОСОБА_1 , Бершадським відділом УДМС у Вінницькій області був притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме 15.04.2025 року на громадянина російської федерації ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч.3 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3434,00грн., однак відповідний штраф сплачено не було. З метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, відповідно до ст. 26 Закону України Про праве ний статус іноземців та осіб без громадянства», начальником Бершадського відділ;. УДМС у Вінницькій області, ОСОБА_2 . 15.04.2025 року затверджено рішення про примусове повернення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 . Враховуючи, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 не виконав у встановлений строк, без поважних причин, рішення про примусове повернення від 15.04.2025 року, відділом запобігання нелегальній міграції, реадмісїї та видворення УДМС у Вінницькій області 25.06.2025 року було прийнято рішення № 000454 про примусове видворення громадянин російської федерації ОСОБА_3 , з території України. За порушення встановлених правил перебування на території України громадянином російської федерації ОСОБА_1 , Бершадським відділом УДМС у Вінницькій області був притягнутий до адміністративної відповідальності, а саме 25.06.2025 року на громадянина російської федерації ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення відповідно до ч. З ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5100,00 гривень. Протоколом про затримання від 25.06.2025 року ОСОБА_1 був затриманий УДМС у Вінницькій області до трьох діб, згідно ч. 2 статті 263 КУпАП та поміщений до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Враховуючи, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , не виконав у встановлений строк, без поважних причин, рішення про примусове повернення від 15.04.2025 року, в УДМС у Вінницькій області є обґрунтовані підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення від 25.06.2025 року № 000454 буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, а відтак є обґрунтовані підстави стосовно відповідача прийняти рішення про затримання з метою забезпечення примусового видворення за межі території України з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2025 відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що належність до іноземного громадянства ОСОБА_1 , підтверджується паспортом громадянина російської федерації № НОМЕР_2 , виданий 14.04.2021р. посольством російської федерації в Україні.

Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МВН №000295 від 15.04.2025, відповідач порушив ч. 2 ст.203 КУпАП.

Згідно з постановою про адміністративне правопорушення серії ПН МВН №003012 від 15.04.2025, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.203 КУпАП.

15.04.2025 року рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства було вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 та зобов`язано покинути територію України у термін до 13.05.2025 року.

Рішенням про заборону в`їзду в України від 01.05.2025 року заборонено громадянину російської федерації ОСОБА_1 в`їзд в Україну строком на 3 роки.

Бершадським відділом УДМС у Вінницькій області 15.04.2025 відібрано пояснення у ОСОБА_1 , в якому він зазначає, що українську мову розуміє, не потребує послуг перекладача та повідомляє, що прибув в Україну в 25.02.2020 році. Увесь час проживав в будинку своєї покійної матері в с. Флорине Гайсинського району Вінницької області. Перебуваючи в Україні втратив свій національний паспорт в зв`язку з чим не зміг своєчасно залишити Україну. В квітні 2021 року звернувся в посольство російської федерації та 14.04.2021 отримав паспорт. Загрози його життю та здоров`ю на території російської федерації немає.

Однак, ОСОБА_1 не залишив Україну та не виїхав з неї, в зв`язку з чим було складено 25.06.2025 року протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МВН №003123 від 25.06.2025, за ч. 3 ст.203 КУпАП.

Згідно з постановою про адміністративне правопорушення серії ПН МВН №003121 від 25.06.2025, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст.203 КУпАП.

Штрафи за накладені стягнення по двох постановах ОСОБА_1 сплачено не було.

Рішенням про примусове повернення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 від 25.06.2025 вирішено примусово видворити з України громадянина рф ОСОБА_1 .

Згідно з рішенням УДМС у Вінницькій області, вирішено помістити до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

Частиною 2статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Європейський Суд з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» зазначив, що будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі- особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на викладене, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначаються правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб.

Частиною 3статті 3 розділу І Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч. 1ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011, іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Відповідно до статті 1 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про безвізові поїздки громадян України і Російської Федерації від 16 січня 1997 року (далі -Угода) громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у Додатках до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 692 від 17 червня 2022 року дію зазначеної Угоди було припинено та запроваджено Україною з 01 липня 2022 року візовий режим в`їзду для громадян Російської Федерації.

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Відповідно до п. 14ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Судом встановлено, що наразі ОСОБА_1 знаходиться на території України понад 90 днів, тобто нелегально, що є грубим порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно із ч. 1, 2, 5, 8 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство України з прикордонних питань про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з ч. 8ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

Судом встановлено, що рішенням про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця, або особи без громадянства від 15.04.2025 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язано його покинути територію України у термін до 13.05.2025.

Вказане рішення відповідач не виконав, внаслідок чого щодо нього прийнято рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства від 25.06.2025 №000454.

Відповідно до ч. 1ст. 289 КАС за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: 1) затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; 2) затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; 3) взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; 4) зобов`язання внести заставу.

Згідно з ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на території України нелегально, до органів Державної міграційної служби з приводу оформлення документів, які б дозволяли відповідачу перебувати в Україні на законних підставах, не звертався, раніше він ухилився від виконання рішення про його примусове повернення, а тому суд дійшов висновку, що існує висока вірогідність, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 буде ухилятись від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджатиме проведенню цієї процедури.

ОСОБА_1 не відноситься до осіб, яким надано статус біженця, і не є особою, яка потребує додаткового захисту, не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення на строк шість місяців, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.2,72,77,73,79,139, 143, 243, 246, 289 КАС України, ст. 1, 26, 28, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», суд

Вирішив:

Позов задовольнити.

Затримати з метою забезпечення процедури примусового видворення з території України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, на 6 (шість) місяців.

Рішення допустити до негайного виконання.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повне судове рішення складено 26.06.2025року.

Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, , місцезнаходження: м. Вінниця, просп. Коцюбинського, 78;

ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: