Справа № 627/87/25
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 р.Справа № 627/87/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 22.04.2025, головуючий суддя І інстанції: Бугаєнко І. В., cмт. Краснокутськ Краснокутського району Харківської області, по справі № 627/87/25

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції в особі рядового поліції Шилова Микити Дмитровича 2 взводу, 2 роти, 4 батальйона

про скасування постанови ЕНА №3796656,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Краснокутського районного суду Харківської області із позовом до Департаменту патрульної поліції в особі поліцейського 2 взводу 2 роти 4 батальйону Шилова Микити Дмитровича (далі по тексту відповідач) про скасування постанови ЕНА №3796656, в якому просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову рядового поліції Шилова Микити Дмитровича посадової особи Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Харківській області ЕНА №3796656 від 05.01.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі;

- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення;

- судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року у справі № 627/87/25 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 22 квітня 2025 року у справі №627/87/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем вказано, що позивач про здійснення повороту показував попереджувальний сигнал повороту рукою, що передбачено п. 9.1 а ПДР України, що вказує на те, що позивач жодним чином не порушив вимоги Правил Дорожнього руху, а навіть їх сумлінно виконував.

При цьому, суд першої інстанції проігнорував те, що до матеріалів справи не надано носій, на який безпосередньо здійснений запис правопорушення, який відповідно до вимог вищенаведених норм Закону є оригіналом такого електронного доказу.

Також за доводами позивача на відео з камер поліції не видно порушення позивачем Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим у справі відсутні докази на підтвердження вчинення позивачем інкримінованого йому правопорушення.

Відповідачем на апеляційну скаргу надано відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.01.2025 о 16:03 поліцейським 2 взводу 2 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Харківській області рядовим поліції Шиловим Микитою Дмитровичем винесено постанову серії ЕНА № 3796656 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн.

Відповідно до змісту постанови серії ЕНА № 3796656 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 05.01.2025 15:59:41 за адресою: місто Харків, вулиця Сидоренківська, будинок №36-Б, водій керуючи транспортним засобом не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим порушив п. 9.2 б ПДР (порушення попереджувальних сигналів перед перестроюванням, поворотом, розворотом), чим порушив вимоги частини другої статті 122 КУпАП.

Відмовлячи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що висновок поліцейського Шилова М.Д. про порушення позивачем вимог п. 9.2 "б" ПДР та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, за викладених у постанові обставин є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями частини другої статті 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься частина другої статті 122 КУпАП.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 3 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Положеннями пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, обов`язок доказування правомірності прийнятого рішення покладено на суб`єкта владних повноважень.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що у випадку заперечення факту вчинення правопорушення, суб`єкт владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування, в силу вимог частини другої статті 77 КАС України, повинен довести правомірність своїх дій та прийняття відповідних рішень.

Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, згідно з оскаржуваною постановою позивач керуючи транспортним засобом в порушення п. 9.2 б ПДР не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 122 КУпАП.

Так, частина друга статті 122 КУпАП передбачає порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

За приписами пункту 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР України передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 9.1 "а" ПДР попереджувальними сигналами є сигнали, що подаються світловими покажчиками повороту або рукою.

Згідно з пунктом 9.2 "б" ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Відповідно до пункту 9.3 ПДР у разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від правого краю проїзної частини, зупинки зліва, повороту ліворуч, розвороту або перестроювання на смугу руху ліворуч подаються лівою рукою, витягнутою вбік, або правою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору.

Сигнали початку руху від лівого краю проїзної частини, зупинки справа, повороту праворуч, перестроювання на смугу руху праворуч подаються правою рукою, витягнутою вбік, або лівою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору.

Наведені вище норми ПДР визначають, що кожен водій транспортного засобу, здійснюючи будь-які маневри на проїзній частині, будь то початок руху від будь якого краю проїзної частини, зупинка, поворот ліворуч або праворуч, та інше, зобов`язаний подати відповідний сигнал світловими покажчиками повороту, а за їх відсутності або несправності, подати такий сигнал правою або лівою рукою.

Доводячи наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, до оскаржуваної постанови додано відео з бк467813.

Колегія суддів переглянувши вказаний відеозапис встановила, що він засвідчений електронно цифровим підписом представника позивача, є безперервними та такими, що відображає хронологію подій, які відбувалися 05.01.2025, зокрема, транспортний засіб марки «HYUNDAIELANTRA», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по дорозі та змінюючи напрямок руху, попередньо не подав сигнал світлового покажчику повороту відповідного напрямку (ліворуч).

Далі на цьому ж відео зафіксовано, що транспортним засобом марки «HYUNDAIELANTRA», номерний знак НОМЕР_1 , керував позивач якому працівником поліції повідомлено про те, що той не включив зовнішній покажчик повороту (факт чого підтвердив і сам водій як вбачається з відео). Поліцейський представився та, відповідно до ст. 40 Закону України «Про національну поліцію», повідомив водію про те, що ведеться відеофіксація. На прохання поліцейського пред`явити документи, водій відкрив застосунок «Дія» та показав поліцейському відповідні документи. При цьому водій запитав у поліцейського, яким чином йому краще сплатити штраф: через застосунок «Дія» чи через банк. Крім того, поліцейський повідомив водію (позивачу) місце розгляду справи, роз`яснив останньому права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП, положення ст. 63 Конституції України, та право на залучення до участі у справі фахівця в галузі права. Крім того, водію повідомлено про суму штрафу та подвоєння у разі його не сплати, роз`яснено строк та порядок оскарження постанови. На запитання поліцейського чи зрозуміло водію все, останній відповів, що зрозуміло. О 16.03 водій отримав примірник постанови, проставив свої підписи, жодних інших зауважень не висловив та продовжив подальший рух.

Таким чином, колегією суддів встановлено, що позивачем в ході проведення розгляду справи не було заявлено жодних заяв чи клопотань, в тому числі щодо надання можливості скористатися правовою допомогою та злучити до участі у розгляді справи захисника.

Поряд з цим, доводи позивача про те, що на поданому відеозаписі не зафіксовано порушення позивачем Правил дорожнього руху, колегія суддів вважає без підставними, адже вони спростовуються безпосередньо поданим відеозаписом, на якому видно, що при здійсненні руху ліворуч, водій автомобіля марки «HYUNDAIELANTRA», номерний знак НОМЕР_1 не ввімкнув сигнал повороту (ліворуч), тим паче даний відеозапис свідчить, що на місці зупинки водій не заперечував вчинення ним порушення.

Зауваження апеляційної скарги позивача про те, що він в силу приписів п. 9.1 а ПДР України виконав вимоги Правил дорожнього руху, адже про здійснення повороту показував попереджувальний сигнал повороту рукою, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.

Так, згідно з приписами пункту 9.3 ПДР у разі відсутності або несправності світлових покажчиків повороту сигнали початку руху від правого краю проїзної частини, зупинки зліва, повороту ліворуч, розвороту або перестроювання на смугу руху ліворуч подаються лівою рукою, витягнутою вбік, або правою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору.

Сигнали початку руху від лівого краю проїзної частини, зупинки справа, повороту праворуч, перестроювання на смугу руху праворуч подаються правою рукою, витягнутою вбік, або лівою рукою, витягнутою вбік і зігнутою у лікті під прямим кутом угору.

Отже, з приведених вище приписів вбачається, що показувати сигнали повороту треба лише у випадку несправності чи відсутності світлових покажчиків повороту. Проте позивачем не вказано жодних обґрунтувань про те, що світлові покажчики повороту на транспортному засобі, яким він керував, були відсутні чи несправні.

Підсумовуючи приведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції висновок поліцейського Шилова М.Д. про порушення позивачем вимог п. 9.2 "б" ПДР та відповідно вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, за викладених у постанові обставин є обґрунтованим, підтвердженим належними доказами, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи це судове рішення колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи зазначені вище положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи апелянта, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 22.04.2025 по справі № 627/87/25 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій