Справа № 140/1932/25
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/1932/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 02 жовтня 2024 року №21 про відмову у призначенні пенсії та зобов`язання призначити пенсію, врахувавши до страхового стажу періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 20 серпня 1981 року серії НОМЕР_1 : з 01 грудня 1984 року, 01 серпня 1985 року (записи №9, №10); з 27 серпня 1990 року по 05 лютого 1992 року, з 10 лютого 1992 року, з 01 липня 1992 року по 18 листопада 1993 року, з 01 червня 1994 року по 25 вересня 1994 року, з 07 жовтня 1994 року по 19 вересня 1996 року, з 03 березня 1997 року по 10 липня 1997 року (записи №12 - №20) (а.с.51-62).

В обґрунтування позову позивач вказав, що 24 вересня 2024 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання - до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України 09 липня 2003 року №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-IV), рішенням якого від 02 жовтня 2024 року №21 йому відмовлено у призначенні пенсії з тих підстав, що за поданими документами страховий стаж на день звернення становить менше необхідного. При цьому до страхового стажу відповідачем не зараховано періоди роботи за записами трудової книжки від 20 серпня 1981 року серії НОМЕР_1 , в даті заповнення якої наявне виправлення.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повне оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації, а вказані обставини не можуть позбавляти працівника права на соціальний захист. На думку позивача, його страховий стаж складає понад 30 років, що надає йому право на призначення пенсії за віком.

З урахуванням наведеного позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву (а.с.76-78) у задоволенні позовних вимог просив відмовити, зазначивши, що ним розглянута заява ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із прийняттям рішення від 02 жовтня 2024 року №21 про відмову у призначенні пенсії. Умовою призначення пенсії за віком після досягнення 60 років (з 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року) відповідно до положень статті 26 Закону №1058-IV є наявність страхового стажу не менше 30 років; право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 63 років за наявності страхового стажу у період з 01 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року не менше 23 років. У ОСОБА_1 страховий стаж становить 22 роки 05 місяців 26 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки наявне виправлення дати заповнення трудової книжки.

Відповідач вважає, що його рішення є законним, а підстави для його скасування відсутні.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

24 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, що не є спірним.

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 02 жовтня 2024 року №21 (а.с.35) позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу; страховий стаж ОСОБА_1 22 роки 05 місяць 26 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно з трудовою книжкою від 20 серпня 1981 року серії НОМЕР_1 (наявне виправлення дати заповнення книжки).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком та незарахування до страхового стажу періодів роботи згідно із записами №9, №10, №12-№20 трудової книжки від 20 серпня 1981 року серії НОМЕР_1 стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон №1058-ІV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

За приписами частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - від 23 до 33 років.

Отже, норми статті 26 Закону №1058-IV умовами для призначення пенсії за віком визначають не лише вік, а й наявність відповідного страхового стажу на час досягнення віку.

Як встановлено абзацом першим частини першої статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

За приписами частини першої статті 56 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII Про пенсійне забезпечення (далі Закон №1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Зазначеній нормі Закону №1788-XII відповідає пункт 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637, зі змінами), відповідно до якого основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (абзац другий пункту 1, пункти 2 Порядку №637).

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як визначено пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

За приписами частин першої, третьої статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

З аналізу наведених норм слід дійти висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж (за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування), є трудова книжка. При цьому лише у разі відсутності трудової книжки або записів у ній органи Пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів. У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

У позивача наявна трудова книжка від 20 серпня 1981 року серії НОМЕР_1 , яка надавалася разом із заявою про призначення пенсії.

Відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії, ГУ ПФУ у Волинській області виходило з того, що до страхового стажу не можуть бути зараховані періоди роботи, зазначені у трудовій книжці від 20 серпня 1981 року серії НОМЕР_1 , у якій виправлено дату заповнення.

В контексті цих висновків у спірному рішенні суд зазначає, що відповідно до чинної на момент внесення до трудової книжки таких записів Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02 серпня 1985 року №252, далі - Інструкція №162, чинна на момент заведення трудової книжки позивача), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню (пункт 1.1 глави 1).

Відповідно до пункту 2.3 глави 2 Інструкції №162 всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 Про трудові книжки працівників відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналіз вказаних норм свідчить, що обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №677/277/17.

За висновком Верховного Суду у постанові від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є виключно підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність чи відсутність виправлень у записах в трудовій книжці.

З дослідженого судом титульного аркуша трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що в графі дата заповнення вказано 20 апреля 1981 г, закреслено апреля і виправлено на августа (а.с.17).

Разом з тим, суд зауважує, що такий недолік як виправлення дати заповнення трудової книжки особи не може бути перешкодою у зарахуванні періодів трудової діяльності, вказаних у цій трудовій книжці. Відповідач надто формально підходить до питання зарахування страхового стажу. Крім того, виправлення дати заповнення трудової книжки не ставить під сумнів факт зайнятості позивача на роботах (перший запис про трудову діяльність зроблено саме 14 серпня 1981 року). З огляду на наведене зазначений недолік трудової книжки не може бути підставою для неврахування трудової діяльності при обчисленні стажу роботи (до впровадження персоніфікованого обліку), оскільки працівник не може відповідати за правильність оформлення документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, аргументи відповідачів про наявність недоліків у заповненні дати трудової книжки серії НОМЕР_1 як підставу для незарахування згідно із записами цієї трудової книжки до страхового стажу ОСОБА_1 періодів трудової діяльності чи інших періодів, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії, на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV (до 01 січня 2004 року), суд вважає необґрунтованими та безпідставними.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_1 судом встановлено (в межах заявлених позовних вимог), що позивач 01 грудня 1984 року зарахований слухачем підготовчого відділення денної форми навчання фізичного факультету (наказ від 26 липня 1985 року №946; запис №9); 01 серпня 1985 року зарахований студентом першого курсу фізичного факультету денної форми навчання (наказ від 26 липня 1985 року №679; запис №10); 27 серпня 1990 року прийнятий за направлення в лабораторію вакуумно-плазмової технології на посаду інженера дослідно-конструкторського бюро Полум`я (наказ від 24 серпня 1990 року №56; запис №12); 05 лютого 1992 року звільнений з роботи за власним бажанням (наказ від 04 лютого 1992 року №2; запис №13); 10 лютого 1992 року зарахований на посаду вчителя математики Львівської НСШ (наказ від 09 січня 1992 року №16; запис №14); 01 липня 1992 року призначений директором шляхом переведення (наказ від 30 червня 1992 року №267, запис №15); 18 листопада 1993 року звільнений з посади директора школи за власним бажанням (наказ від 22 листопада 1993 року №622; запис №16); 01 червня 1994 прийнятий тимчасово штукатуром-маляром четвертого розряду (наказ від 01 червня 1994 року №83; запис №17); 25 вересня 1994 року звільнений з роботи за власним бажанням (наказ від 25 квітня 1994 року №41; запис №18); 07 жовтня 1994 року прийнятий на посаду менеджера (наказ від 06 жовтня 1994 року №47, запис №19), 19 вересня 1996 року звільнений з роботи за власним бажанням (наказ від 19 вересня 1996 року №18; запис №20); 03 березня 1997 року прийнятий на роботу на посаду майстра-бригадира ремонтно-будівельної бригади Товариства з обмеженою відповідальністю Серго (наказ від 03 березня 1997 року №3-к; запис №21); 10 липня 1997 року звільнений з роботи за власним бажанням (наказ від 10 липня 1997 року №10-к; запис №22).

Суд зауважує, що ці записи трудової книжки пов`язані хронологічно та не місять будь-яких виправлень. Період навчання у Київському державному університеті імені Т.Г. Шевченка також підтверджено дипломом серії НОМЕР_2 : вступив до університету у 1985 році, закінчив його 25 червня 1990 року (а.с.34). Водночас суд з розрахунку стажу (форма РС-право) встановив, що період навчання у вищому навчальному закладі з 01 вересня 1985 року по 25 червня 1990 року зараховано до страхового стажу позивача, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині (а.с.37).

З приводу зарахування до страхового стажу позивача періоду навчання на підготовчому відділенні денної форми навчання фізичного факультету, то необхідно зазначити, що згідно з пунктом д статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 установлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Наведені положення вказують на зарахування періоду навчання у вищому навчальному закладі за денною формою; підготовчі курси (підготовчі відділення) при вищому навчальному закладі не можна вважати здобуттям вищої освіти, а є додатковою послугою навчального закладу, мета якої - підготовка до вступу до навчального закладу. Оскільки після навчання на підготовчих відділеннях (курсах) особа не здобуває певних освітнього та освітньо-кваліфікаційного рівнів, до стажу роботи зараховується лише період з дня зарахування студентом першого курсу вищого навчального закладу до закінчення чи відрахування.

Сказане узгоджується з висновками Верховного Суду у постановах від 21 лютого 2020 року у справі №456/2503/16-а, від 11 травня 2022 року у справі №445/2374/16-а, від 09 квітня 2024 року у справі №380/15284/22.

Тому період зарахування слухачем підготовчого відділення денної форми навчання не підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 .

З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 02 жовтня 2024 року №21, яке обґрунтоване незарахуванням до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів з 01 серпня 1985 року по 31 серпня 1985 року, з 27 серпня 1990 року по 05 лютого 1992 року, з 10 лютого 1992 року по 18 листопада 1993 року, з 01 червня 1994 року по 25 вересня 1994 року, з 07 жовтня 1994 року по 19 вересня 1996 року, з 03 березня 1997 року по 10 липня 1997 року, є протиправним та підлягає скасуванню, а спірні періоди підлягають до зарахування до страхового стажу позивача.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області призначити позивачу пенсію, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 досягнув віку 60 років (звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії у 2024 році у віці 61 рік), тобто набув право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV при наявності необхідного страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Як слідує з розрахунку зарахованого відповідачем страхового стажу позивача, на час звернення за призначенням пенсії страховий стаж ОСОБА_1 становить 22 роки 05 місяців 26 днів (а.с.37), про що також вказано в оскаржуваному рішенні (а.с.35).

Разом з тим, щодо наявності у позивача страхового стажу не менше 30 років, то у суду відсутній розрахунок такого стажу і такі повноваження щодо обчислення страхового стажу при призначенні пенсії належать до виключних повноважень органів Пенсійного фонду, а тому суд не може підміняти собою такий орган і проводити відповідні обчислення страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі №810/637/18.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14898/15, яка зводиться до того, що суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію.

За обставин цієї справи належним способом захисту та відновлення прав позивача буде зобов`язання відповідача після зарахування спірних періодів повторно розглянути заяву позивача від 24 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком.

З огляду на викладене, відповідно до частини другої статті 9 КАС України наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 02 жовтня 2024 року №21 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання та трудової діяльності з 01 серпня 1985 року по 31 серпня 1985 року, з 27 серпня 1990 року по 05 лютого 1992 року, з 10 лютого 1992 року по 18 листопада 1993 року, з 01 червня 1994 року по 25 вересня 1994 року, з 07 жовтня 1994 року по 19 вересня 1996 року, з 03 березня 1997 року по 10 липня 1997 року.

Отже, позов належить задовольнити частково.

Згідно з частинами першою, третьою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову частково на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Волинській області судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605,60 грн, що підтверджуються квитанцією від 19 лютого 2025 року №, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.50, 65).

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 02 жовтня 2024 року №21.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди навчання та трудової діяльності з 01 серпня 1985 року по 31 серпня 1985 року, з 27 серпня 1990 року по 05 лютого 1992 року, з 10 лютого 1992 року по 18 листопада 1993 року, з 01 червня 1994 року по 25 вересня 1994 року, з 07 жовтня 1994 року по 19 вересня 1996 року, з 03 березня 1997 року по 10 липня 1997 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк