Справа № 147/996/25
Суддя: Натальчук О. А.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 147/996/25
Провадження № 2-а/147/9/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Натальчук О.А.,

із секретарем Бабчук В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін в приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

До Тростянецького районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Бодачевським Р.В., про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП та ч.5 ст.121 КУпАП.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025, складеної інспектором ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Ковальчуком Т.В.: «12.01.2025 о 14 год. 59 хв. в с-щі Тростянець по вул. Шкільна, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом при цьому був не пристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив п.2.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 121 КУпАП, а також під час перевірки документів було встановлено, що у водія було відсутнє посвідчення водія на право керування даним видом транспортного засобу». На підставі ст.36 КУпАП справи об`єднано та дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 3400 грн.

У позові зазначено, що копія даної постанови не була вручена під час її складання, відсутні відомості про відмову від її отримання а також копія постанови від 12.01.2025 не надсилалася позивачеві. Таким чином, працівник поліції Ковальчук Т.В. під час складання оскаржуваної постанови не дотримався процедури ознайомлення ОСОБА_1 із змістом документу та не вжив заходів щодо надсилання документа за місцем проживання останнього чи вручення на місці складання. Така бездіяльність інспектора порушує права позивача та призвела до недотримання строків на оскарження постанови. Окрім того, ОСОБА_1 вважає постанову серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025 незаконною та такою, що підлягає скасуванню. Зокрема вказує, що об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого як ч.5 ст.121 та і ч.2 ст.126 КУпАП полягає в тому, що порушник обов`язково має керувати транспортним засобом. Так, на адвокатський запит адвоката Бодачевського Р.В. від 05.05.2025 ВП №2 надано компакт диск з відеозаписом ЕЕТ 0156491, що отримано працівниками поліції за допомогою відеореєстратора. Згідно відеозапису наданого поліцією видно, що 12.01.2025 року об 14 год. 42 хв. 07 сек. рухається службовий автомобіль поліції із працівником поліції всередині. Працівники поліції на службовому автомобілі під?їхали до транспортного засобу марки Део Матіз, д.н.з. НОМЕР_1 об 14 год. 42 хв. 27 секунд, який перебуває у нерухомому стані на ґрунтовій дорозі біля входу на кладовище. Починаючи із 14 год. 42 хв. 29 сек. до 15 год. 31 хв. 45 сек. на відео ОСОБА_1 спілкується із працівниками поліції та пояснює, що не керував транспортним засобом, за весь час фіксації події працівниками поліції за допомогою портативного відеореєстратора автомобіль Део Матіз, д.н.з. НОМЕР_2 перебуває у нерухомому стані. Об 14 год. 59 хв. 12.01.2025, час який вказано в постанові серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025, начебто вчинення ОСОБА_3 правопорушення, яке полягає в керуванні автомобілем з непристебнутим паском безпеки та без посвідчення водія, останній в цей час продовжує спілкування із працівниками поліції. Зазначає, що працівники поліції надали неоспорювані докази, у виді відеозапису на компакт диску із бодікамери, які спростовують факт вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП, а саме спростовують об?єктивну сторону цих адміністративних правопорушень у виді керування автомобілем та прямо вказують на протиправність та необґрунтованість постанови серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025 року. Жодних інших доказів, які б підтверджували факт керування позивачем транспортним засобом не долучено, отже не доведено, що він є суб?єктом правопорушень, передбачених ч.2 ст.126 КУпАП та ч.5 ст. 121 КУпАП.

На підставі вищевикладеного, позивач просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП України та ч.5 ст.121 КУпАП, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення. Судові витрати у виді судового збору та витрат на правничу допомогу покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 12.06.2025 поновлено ОСОБА_1 строк для звернення до Тростянецького районного суду Вінницької області з даним позовом. Відкрито провадження в адміністративній справі та постановлено здійснювати розгляд справи у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Відмовлено в задоволенні клопотання про виклик свідків.

16.06.2025 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначено, що позов останнього є безпідставним та необґрунтованим. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування заперечення проти позову посилається на те, що стягнення, яке накладено поліцейським на ОСОБА_1 було у межах наданих йому повноважень і під час виконання службових обов`язків, та були здійсненні у відповідності до вимог чинного законодавства України, зафіксовані у постанові про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025.

Зауважує, що доказом того, що позивач скоїв адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких посадова особа, особисто спостерігаючи порушення ПДР, встановлює наявність адміністративного правопорушення. Окрім того, вказує, що позивач посилається на ряд обставин, тому зобов`язаний їх підтвердити належними та допустимими доказами. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу заперечують у повному обсязі, посилаючись на завищений розмір гонорару адвоката та посилаються на висновок Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, згідно якого не є обов`язковим для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат (а.с.46-54).

Оскільки сторони в судове засідання не викликалися, згідно ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Згідно статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Положеннями ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративне правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням не інакше як на підставах і в порядку встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, в тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП).

Згідно із ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Як вбачається з копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА №3843737, дата розгляду 12.01.2025 15:06:22 год.; місце розгляду справи с-ще Тростянець, вул. Шкільна; особа, яка розглянула справу інспектор ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Ковальчук Т.В.; особа, щодо якої розглянута справа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Тростянець, вул. Спортивна, буд. 34; транспортний засіб: Matiz, НОМЕР_3 , належність ОСОБА_4 ; час та місце скоєння, суть і обставини правопорушення: 12.01.2025 о 14:59:33 в с-щі Тростянець по вул. Шкільна, водій керував т/з при цьому був непристебнутий ременем пасивної безпеки, чим порушив п.2.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП. А також, під час перевірки документів було встановлено, що у водія відсутнє посвідчення водія на право керування даним видом транспортного засобу. Об`єднано за ч.2 ст.36 КУпАП, чим порушив п.2.1. а ПДР керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ (ч.2 ст.126 КУпАП). До ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у розмірі 3400,00 грн (а.с.15).

Пунктом 1.9. Правил дорожнього руху, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 2.3 (в) Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідно до ч. 5 ст. 121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 2 ст.126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України (надалі ПДР України), водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Пасажир - особа, яка користується транспортним засобом і перебуває в ньому, але не причетна до керування ним.

Відповідно до ч.2 ст.36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Відповідно до оскаржуваної постанови стягнення на ОСОБА_1 накладено в межах санкції ч.2 ст. 126 КУпАП, із застосуванням ч.2 ст.36 КУпАП.

Разом з тим, законність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору в цій справі.

Отже, об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, та зокрема ч.5 ст.121 КУпАП, є керування транспортним засобом. Тобто доказова база має бути спрямована саме на доведення обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом 12.01.2025 о 14.59 год. в с-щі Тростянець по вул. Шкільна, оскільки саме дане твердження поставлене в основу обгрунтування позову.

Чинне законодавство, в тому числі й Правила дорожнього руху України, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом».

Таке визначення було наведено в п. 27 Пленуму ВСУ від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів- водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.

Таким чином, керування транспортним засобом - це умисне виконання особою функцій водія шляхом вчинення технічних дій для приведення транспортного засобу в рух та зворушення з місця, а під час руху - для зміни напрямку руху та/чи швидкості транспортного засобу.

Стаття 7 КУпАП визначає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

У силу п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року, у справі № 357/10134/17 Верховний Суд звернув увагу на приписи статті 251 КУпАП, в якій обумовлено, що орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів, тобто будь-яких фактичних даних, які встановлюються, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

Крім того, згідно зі статтею 252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 4 статті 70 КАС України передбачено, що обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 у справі №338/1/17.

Факт порушення ПДР має бути належним чином задокументованим та доведеним належними і допустимими доказами (Постанова Верховного Суду у справі № 686/11314/17).

В адміністративному позові позивач заперечує факт керування транспортним засобом у зазначеній в постанові час.

Для спростування доводів позову і підтвердження вини позивача, представник відповідача подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому перераховує норми чинного законодавства, якими керується посадова особа при винесенні постанови про адміністративне правопорушення. Також до матеріалів справи, на підтвердження події адміністративного правопорушення, відповідачем надано відеозапис з нагрудної камери працівника поліції. Аналогічний відеозапис подано ОСОБА_1 на обґрунтування своєї позиції захисту.

Із наданого учасниками справи відеозапису не вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом будучи, зокрема не пристебнутим ременем безпеки, оскільки відеозапис починається з того, що працівник поліції підійшов до автомобіля, який не перебував русі, а був припаркований на узбіччі дороги.

Верховний Суд у постановах від 15.03.2019 року (справа № 686/11314/17) та від 22.10.2019 року (справа № 161/7068/16-а) сформував правовий висновок, який полягає у тому, якщо поліцейський належним чином не зафіксував факту порушення особою Правил дорожнього руху України, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення страхового полісу є неправомірними.

В межах даної справи, суб`єкт владних повноважень не надав доказів, що 12.01.2025 о 14.59 год. ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом, не користувався ременем безпеки, чим порушив Правила дорожнього руху та на законних підставах був зупинений працівниками поліції.

Окрім того, з дослідженого в якості доказу відеозапису, не встановлено, що працівниками поліції повідомлялося ОСОБА_1 про вчинення ним правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП, та зачитувалася оскаржувана постанова, що свідчить та підтверджує посилання позивача, що йому не було відомо про винесення постанови серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025. З відеозапису лише слідує те, що інспектор поліції повідомив ОСОБА_1 , що відносно нього буде складено протокол за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, на що останній заперечував факт керування транспортним засобом.

Таким чином, суд погоджується із доводами позивача про те, що інспектор ВП №2 Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області Ковальчук Т.В. розглянув справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121 та ч.2 ст.126 КУпАП, формально, та до постанови не додав належних та допустимі доказів того, що позивач 12.01.2025 в с-щі Тростянець по вул. Шкільна керував автомобілем не маючи посвідчення водія на право керування та під час керування ТЗ не був пристебнутий ременем безпеки.

Згідно зі ст.73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23.10.2018 по справі № 743/1128/17, від 15.11.2018 по справі № 524/5536/17, від 23.10.2019 по справі № 357/10134/17 та інших.

Таким чином, відповідачем не було подано, належних та допустимих доказів, щодо правомірності тверджень зазначених в постанові серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025.

Щодо відзиву Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, суд вважає за необхідне зазначити, що у ньому містяться лише загальні посилання на статті КУпАП та ЗУ «Про дорожній рух». Обґрунтування позову ОСОБА_1 не спростовано.

При цьому, суд зауважує, що посилання на обставини, викладені в постанові серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025 та відеозапис, як на беззаперечний доказ вчинення позивачем правопорушення є недостатнім, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою таких порушень. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Із урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ним правопорушень, про які зазначено в оскаржуваній постанові.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Із врахуванням вище викладеного, а також того, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна бути обґрунтованою, тобто адміністративне стягнення повинно відповідати матеріалам справи про адміністративне правопорушення, тому суд вважає, що накладення на позивача адміністративного стягнення було здійснено необґрунтовано і без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідачем не підтверджено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та її вирішення відбувалися в точній відповідності з законом та з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, приймаючи оспорюване рішення інспектор ОСОБА_5 порушив порядок його прийняття, визначений діючим законодавством, а тому оскаржуване рішення не відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, оскільки прийняте не на підставі та не у спосіб визначений Конституцією та законами України, а тому суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Поряд з цим, положеннями ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на вищевикладене винесена відносно ОСОБА_1 постанова серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025 про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 3400,00 грн підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю, а тому позов підлягає до задоволення.

Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, на підтвердження яких надав договір про надання правової допомоги від 05.05.2025, ордер на надання правничої допомоги, акт прийому-передачі до договору від 05.05.2025, квитанцію №355 від 02.06.2025.

Аналіз наведених положень процесуального закону (ст. ст. 134, 139 КАС України) дає підстави для висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Разом з цим при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 28.04.2021, від 08.02.2022 у справах №640/3098/20 та №160/6762/21, від 18.08.2022 у справі №540/2307/21 та ін.

Таким чином, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Врахувавши конкретні обставини цієї справи, виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості їх складу та розумного розміру, суд вважає, що справедливо буде відшкодувати позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.139КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, за результатами розгляду справи підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 605 грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Керуючись ст. ст. 19, 72, 73, 77, 139, 229, 241-243, 245, 250, 255, 286 КАС України, суд -

ухвалив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025 про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 3400 гривень за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.5 ст.121, ч. 2 ст. 126 КУпАП, згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №3843737 від 12.01.2025, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. та 1000 (одну тисячу) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач Головне управління Національної поліції у Вінницькій області, адреса місцезнаходження: 21050, місто Вінниця, вул.Театральна, 10, .

Повний текст рішення виготовлено 26.06.2025.

Суддя: О.А. Натальчук