Справа № 500/7705/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 500/7705/24 пров. № А/857/7785/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року в справі № 500/7705/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

суддя в 1-й інстанції Грицюк Р.П.,

час ухвалення рішення 05 лютого 2025 року,

місце ухвалення рішення м.Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 05 лютого 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:

визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії від 03.10.2024 №29, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити пенсію за віком згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із дати звернення із заявою про призначення пенсії 05.02.2024.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.10.2024 №29 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.02.2024 про призначення пенсії за віком із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що рішенням Головного управління від 03.10.2024 № 29 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи - 30 років. Страховий стаж за 2000 рік розраховано за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-5. Страховий стаж складає 28 років 05 місяців 21 день.

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою від 05.02.2024 про призначення пенсії за віком.

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

За результатами розгляду вказаної заяви рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.02.2024 №29 відмовлено в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за віком (30 років).

При цьому, у рішенні вказано, що такий стаж позивача становить 29 років 11 місяців 20 днів. Відповідач не врахував позивачу до стажу період роботи з 01.07.2000 по 31.01.2001.

Не погодившись із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.02.2024 № 29, позивач оскаржив його в судовому порядку.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 у справі №500/3905/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №29 від 09.02.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу період роботи на посаді столяра в ПАП "Дністрянське" з 01.07.2000 по 31.01.2001 та зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 05.02.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення.

На виконання вказаного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянуто заяву позивача та прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 03.10.2024 №29 з підстав відсутності необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію за віком. Рішенням установлено, що страховий стаж позивача становить 28 років 05 місяців 21 днів. При цьому обґрунтування того, яких саме періодів трудової діяльності не зараховано позивачу до страхового стажу та підстав не зарахування цих періодів, вказане рішення не містить.

Не погодившись із відмовою у призначенні пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Частинами 1, 3 статті 44 Закону № 1058-ІV передбачено, що звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 1.9 Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Згідно з пунктом 3.3. Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Порядок підтвердження стажу роботи визначений статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 637, за відсутністю трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених положень, суд доходить висновку, що надання особою до Пенсійного органу уточнюючих довідок на підтвердження наявного трудового стажу при призначенні пенсії за віком потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, підтвердження стажу роботи уточнюючими довідками потрібно лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відповідні записи в ній.

Так, згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 віл 17.07.1981 (а.с. 10-11):

з 01.09.1978 по 16.07.1981 позивач навчався у професійно-технічному училищі №3 м. Івано-Франківська;

з 20.07.1981 по 26.10.1981 працював столяром в Прикарпатському меблевому комбінаті;

з 14.11.1981 по 30.11.1983 проходив військову службу;

з 23.01.1984 по 28.07.1987 працював оздоблювачем в цеху №4 Прикарпатського меблевого комбінату;

з 01.08.1987 по 11.01.1993 працював столярем в колгоспі «Світанок»;

Згідно довідки ПАП «Дністрянське» від 04.01.2023 №8 колгосп Світанок був реорганізований в С/С «Світанок». Рішенням загальних зборів від 17.03.2000 №2 С/С «Світанок» реорганізована в ПАП «Дністрянське» (а.с. 21);

з 12.01.1993 по 01.07.2000 працював столяром в селянській спілці «Світанок»;

з 01.07.2000 по 04.10.2004 - працював столяром ПАП «Дністрянське»;

з 30.08.2016 по 31.12.2023 на посаді помічника вихователя Коропецького обласного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою.

Відмовляючи позивачу у призначені пенсії за віком, з підстав відсутності необхідного стажу роботи, який дає право на пенсію віком, пенсійний орган послався на те, що страховий стаж позивача становить 28 років 05 місяців 21 днів.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, відповідач не надав оцінки записам трудової книжки позивача, яка містить записи про трудову діяльність. Як і не висловив заперечень щодо записів цієї трудової книжки.

Також обґрунтування того, яких саме періодів трудової діяльності не зараховано позивачу до страхового стажу та підстав незарахування цих періодів, вказане рішення не містить.

З долученої до відзиву відповідача довідки форми РС-право на підтвердження стажу на право призначення пенсії судом встановлено, що за періоди трудової діяльності позивача в селянській спілці «Світанок» зараховано до страхового стажу: з 29.07.1987 по 31.12.1987 - 0 років 5 місяців 3 дні, з 01.01.1999 по 06.01.1999 6 днів, з 01.02.1999 по 05.02.1999 5 днів, з 01.03.1999 по 08.03.1999 8 днів, з 01.04.1999 по 04.04.1999 4 дні, з 01.05.1999 по 16.05.1999 16 днів, з 01.06.1999 по 06.06.1999 6 днів, з 01.07.1999 по 02.07.1999 2 дні, з 01.08.1999 по 20.08.1999 20 днів, з 01.09.1999 по 05.09.1999 5 днів, з 01.10.1999 по 10.10.1999 10 днів, з 01.11.1999 по 10.11.1999 10 днів, з 01.12.1999 по 02.12.1999 2 дні, з 01.01.2000 по 18.01.2000 18 днів, з 01.02.2000 по 08.02.2000 8 днів, з 08.02.2000 по 01.07.2000 не зараховано жодного дня страхового стажу.

Водночас, при первинному зверненні позивача до пенсійного органу, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.10.2024 період трудової діяльності позивача в селянській спілці «Світанок» з 29.07.1987 по 31.12.1988 та в ПАП «Дністрянське» з 01.01.1999 по 01.07.2000 був зарахований до страхового стажу позивача у повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вказало, що розрахунок страхового стажу проведено з 01.01.1999 по 08.02.2000, оскільки в довідці від 04.01.2023 №7 в 2000 році наявні тільки 26 вихододнів, а також невиконаний встановлений мінімум трудової участі в колгоспі «Світанок», а тому зараховано тільки період з 29.07.1987 по 31.12.1987, що становив 0 років 5 місяців 3 дні. Період роботи з 01.07.2000 по 04.10.2004 зараховано по фактично сплаченим внескам в індивідуальних відомостях про застраховану особу.

Щодо зарахування відповідачем періоду роботи позивача в колгоспі «Світанок» за фактичною тривалістю, суд зазначає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції до 2004 року) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи чи перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Згідно довідки №7 від 04.01.2023 виданої ПАП «Дністрянське», яке є правонаступником колгоспу «Світанок», у відомостях про кількість трудоднів (людиноднів), трудову участь у колгоспному виробництві, наявна інформація про трудову участь позивача у виробництві, зокрема:

- за 1987 рік: 122 відроблених трудоднів при встановленому мінімумі трудоднів 100;

- за 1988 рік: 270 відроблених трудодні при встановленому мінімумі трудоднів 220.

Суд першої інстанції правильно констатував, що в трудовій книжці позивача містяться відомості про роботу позивача колгоспі «Світанок» на посаді столяра, а також у довідці №7 від 04.01.2023 містяться відомості про фактично виконаний та встановлений мінімум трудової участі в господарстві, з якої вбачається, що позивач відпрацював в повному обсязі встановлений мінімум трудової участі в колгоспі за рік протягом 1987-1988 роки.

Щодо зарахування до стажу роботи за фактичною тривалістю періоду з 01.01.1999 по 08.02.2000, суд зазначає, що у вищезгаданій довідці №7 від 04.01.2023 у відомостях про кількість трудоднів (людиноднів), трудову участь у колгоспному виробництві, вказано, що позивач за 1999 рік відпрацював 94 дні при встановленому мінімумі 180 днів, за 2000 рік відпрацював 26 днів при встановленому мінімумі 38 днів.

Проте, а ні трудова книжка, а ні довідка №7 від 04.01.2023 не місять відомостей про поважність причин невиконання позивачем мінімуму трудової участі у зазначені роки. При цьому, матеріали справи не містять доказів про відрахування позивача із членів колгоспу у ці роки або те, що він працював в іншому місці.

Суд зауважує, що норми статті 56 Закону №1788-XII визначали, що періоди роботи у колгоспі після 1965 року по фактично відпрацьованому зараховуються до страхового стажу лише за умови невиконання встановленого мінімуму без поважних причин.

Щодо зарахування відповідачем до страхового стажу періоду з 01.07.2000 по 04.10.2004 по фактично сплаченим внескам в індивідуальних відомостях про застраховану особу, відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, кошти, сплачені за договором про добровільну сплату страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За положеннями статті 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Як встановив суд періоди роботи позивача з 01.07.2000 по 04.10.2004 зараховані до страхового стажу за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, згідно яких спостерігаються місяці, в яких сума сплачених страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Тому ці періоди враховано до страхового стажу пропорційно до суми сплачених страхових внесків.

Суд вказує на те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Суд зазаначає, що внаслідок невиконання роботодавцем обов`язку зі сплати внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків в повному обсязі за період з 01.07.2000 по 04.10.2004 не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком.

При цьому суд зауважує, що обґрунтування того, яких саме періодів трудової діяльності не зараховано позивачу до страхового стажу та підстав незарахування цих періодів, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.10.2024 №29 не містить.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 29 від 09.02.2024 страховий стаж відповідача визнаний на рівні 29 років 11 місяців 20 днів.

Натомість, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області при повторному розгляді питання призначення пенсії позивачу на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.08.2024 за відсутності будь-яких причин і пояснень зменшено його страховий стаж до 28 років 5 місяців 21 дня.

Отже, зменшення визнаного відповідачем страхового стажу позивача за відсутності будь-яких мотивів, пояснень і обґрунтування такого рішення не узгоджується з принципом правомірного очікування та належного врядування.

Відтак суд першої інстанції підставно вважав, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області приймаючи оскаржуване рішення, діяло недобросовісно та необґрунтовано, не врахувало усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для призначення пенсії позивачу, як наслідок, допустило неналежний розгляд поданої позивачем заяви і документів та, відповідно, прийняло необґрунтоване рішення, яким відмовлено позивачу в призначенні пенсії.

Враховуючи, що в спірному рішенні пенсійного органу не зазначено які саме періоди роботи (із зазначенням їх дат) не були враховані відповідачем до страхового стажу та причин їх неврахування, суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 03.10.2024 №29 та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 13.02.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи наведене вище, апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року в справі № 500/7705/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді С. М. Кузьмич
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 25 червня 2025 року.