Справа № 400/8795/24
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 400/8795/24

Головуючий І інстанції: Устинов І.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року (м.Миколаїв, дата складання повного тексту рішення суду - 19.12.2024р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання бездіяльності протиправною, -

В С Т А Н О В И В:

19.09.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду із позовом до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо безпідставного не включення: частини виплаченої заробітної плати у сумі 412265,08 грн., до розрахунку оплати 2 дні відпустки у 2019р., наданої наказом від 18.04.2019р. №437/07; частини виплаченої заробітної плати у сумі 412265,08 грн., до розрахунку оплати 10 днів відпустки у 2019р., наданої наказом від 03.06.2019р. №700/07; частини виплаченої заробітної плати у сумі 412265,08 грн., до розрахунку оплати 15 днів відпустки у 2019р., наданої наказом від 05.07.2019р. №962/07; частини виплаченої заробітної плати у сумі 144556,19 грн., до розрахунку оплати грошової компенсації за 13 днів невикористаної щорічної основної відпустки відповідно до наказу від 24.12.2019р. №6285/06; частини виплаченої заробітної плати у сумі 144556,19 грн., до розрахунку оплати грошової компенсації за 10 днів невикористаної щорічної додаткової відпустки відповідно до наказу від 20.12.2019р. №6098/06.

- стягнути з відповідача на його користь ненараховану і невиплачену частину заробітної плати у 2019р. на загальну суму 42900,84 грн., з яких: 2468,82 грн. - частина ненарахованої і невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати 2 дні відпустки у 2019р., наданої наказом від 18.04.2019р. №437/07; 12309,10 грн. - частина ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати 10 днів відпустки у 2019р., наданої наказом від 03.06.2019р. №700/07; 18568,95 грн. - частина ненарахованої та невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати 15 днів відпустки у 2019р., наданої наказом від 05.07.2019р. №962/07; 5400,07 грн. - частина ненарахованої і невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати грошової компенсації 13 днів щорічної основної відпустки у 2019р., наданої наказом від 24.12.2019р. №6285/06; 4153,90 грн. - частина ненарахованої і невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати грошової компенсації 10 днів щорічної додаткової відпустки у 2019р., наданої наказом від 20.12.2019р. №6098/06.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) у 2019р., при обчисленні середньої заробітної плати для оплати за його час відпусток, протиправно не врахував отримані позивачем суми винагороди державного виконавця.

Відповідач, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року (ухвалене в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено. Визнано протиправною бездіяльність відповідача, що полягає у не включенні: частини виплаченої заробітної плати у сумі 412265,08 грн., до розрахунку оплати два дні відпустки у 2019р. наданої наказом від 18.04.2019р. №437/07; частини виплаченої заробітної плати у сумі 412265,08 грн., до розрахунку оплати 10 днів відпустки у 2019р. наданої наказом від 03.06.2019р. №700/07; частини виплаченої заробітної плати у сумі 412265,08 грн., до розрахунку оплати 15 днів відпустки у 2019р. наданої наказом від 05.07.2019р. №962/07; частини виплаченої заробітної плати у сумі 144556,19 грн., до розрахунку оплати грошової компенсації за 13 днів невикористаної щорічної основної відпустки відповідно до наказу від 24.12.2019р. №6285/06; частини виплаченої заробітної плати у сумі 144556,19 грн., до розрахунку оплати грошової компенсації за 10 днів невикористаної щорічної додаткової відпустки у відповідності до наказу від 20.12.2019р. №6098/06. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 ненараховану та невиплачену частину заробітної плати у 2019р. на загальну суму 42900,84 грн., з яких: 2468,82 грн. - частина ненарахованої та не невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати 2 дні відпустки у 2019р. наданої наказом від 18.04.2019р. №437/07; 12309,10 грн. - частина ненарахованої та не невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати 10 днів відпустки у 2019р. наданої наказом від 03.06.2019р. №700/07; 18568,95 грн. - частина ненарахованої та не невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати 15 днів відпустки у 2019р. наданої наказом від 05.07.2019р. №962/07; 5400,07 грн. - частина ненарахованої та не невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати грошової компенсації 13 днів щорічної основної відпустки у 2019р. наданої наказом від 24.12.2019р. №6285/06; 4153,90 грн. - частина ненарахованої та не невиплаченої заробітної плати, при розрахунку оплати грошової компенсації 10 днів щорічної додаткової відпустки у 2019р. наданої наказом від 20.12.2019р. №6098/06.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач 24.01.2025р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, було порушено норми матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.12.2024р. і прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2025р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.02.2025р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

28.02.2025р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи, правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, можуть бути розглянуті судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ОСОБА_1 у період з 2019р. працював на посаді головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

18.04.2019р. наказом відповідача №437/07 позивачу було надано частину щорічної додаткової оплачуваної відпустки тривалістю 2 календарних дні (з 02.05.2019р. по 03.05.2019р.).

03.06.2019р. наказом відповідача №700/07 позивачу було надано частину щорічної основної оплачуваної відпустки тривалістю 10 календарних днів (з 18.06.2019р. по 27.06.2019р.).

05.07.2019р. наказом відповідача № 962/07 позивачу було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 15 календарних днів (з 15.07.2019р. по 29.07.2019р.).

Згідно з наказом Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 24.12.2019р. №6285/06, ОСОБА_1 виплачено грошову компенсацію за 13 днів невикористаної щорічної основної відпустки, а згідно з наказом відповідача від 24.12.2019р. №6285/06 - за 10 днів невикористаної щорічної додаткової відпустки.

Суми, які відповідач врахував при визначенні середньоденного заробітку ОСОБА_1 для обчислення оплати за час відпусток (розрахункові листи на оплату за дні відпустки) та для обчислення компенсації невикористаних днів відпусток, не збігаються з сумами заробітної плати позивача, які зазначив відповідач у листах від 05.09.2024р. та від 12.09.2024р.

При обрахуванні оплати за 2 дні відпустки, ГТУЮ у Миколаївській області до розрахунку суми виплати включено заробітну плату ОСОБА_1 отриману у: квітні 2019р. - 11846,40 грн.; березні 2019р. - 10824,40 грн.; лютому 2019р. - 10568,90 грн.; січні 2019р. - 10568,90 грн.; грудні 2018р. - 21068,84 грн.; листопаді 2018р. - 22745,64 грн.; жовтні 2018р. - 11665,17 грн.; вересні 2018р. - 11524,28 грн.; серпні 2018р. - 10068 грн.; липні 2018р. - 10428,00 грн.; червні 2018р. - 10405,95 грн.; травні 2018р. - 9733,92 грн.

Згідно з інформацією, наданою Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса), розмір заробітної плати позивача у квітні 2019р. склав 45413,03 грн., у січні 2019р. - 44779,18 грн., грудні 2018р. - 53218,91 грн., жовтні 2018р. - 287249,79 грн., серпні 2018р. - 46821,48 грн.

У зв`язку з не включенням до розрахунку оплати за 2 дні відпустки частини заробітної плати, а саме: 412265,08 грн. - винагороди державного виконавця, нарахованої та виплаченої позивачу, розмір ненарахованої та невиплаченої суми заробітної плати за 2 дні відпустки, з урахуванням коефіцієнту індексації, складає - 2468,82 грн.

При обрахуванні оплати за 10 днів відпустки ГТУЮ у Миколаївській області до розрахунку суми виплати включено заробітну плату позивача, отриману у: травні 2019р. - 11669,45 грн.; квітні 2019р. - 11846,40 грн.; березні 2019р. - 10824,40 грн.; лютому 2019р. - 10568,90 грн.; січні 2019р. - 10568,90 грн.; грудні 2018р. - 21068,84 грн.; листопаді 2018р. - 22745,64 грн.; жовтні 2018р. - 11665,17 грн.; вересні 2018р. - 11524,28 грн.; серпні 2018р. - 10068 грн.; липні 2018 р. - 10428 грн.; червні 2018р. - 10405,95 грн.

Згідно з інформацією, наданою Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса), розмір заробітної плати позивача у квітні 2019р. склав 45413,03 грн., у січні 2019р. - 44779,18 грн., грудні 2018р. - 53218,91 грн., жовтні 2018р. - 287249,79 грн., серпні 2018р. - 46821,48 грн.

У зв`язку з не включенням до розрахунку оплати за 10 днів відпустки частини заробітної плати, а саме: 412265,08 грн. - винагороди державного виконавця, нарахованої та виплаченої позивачу, розмір ненарахованої та невиплаченої суми заробітної плати за 10 днів відпустки, з урахуванням коефіцієнту індексації, складає - 12309,10 грн.

При обрахуванні оплати за 15 днів відпустки ГТУЮ у Миколаївській області до розрахунку суми виплати включено заробітну плату Позивача отриману у: червні 2019р. - 10575,25 грн.; травні 2019р. - 11669,45 грн.; квітні 2019р. - 11846,40 грн.; березні 2019р. - 10824,40 грн.; лютому 2019р. - 10568,90 грн.; січні 2019р. - 10568,90 грн.; грудні 2018р. - 21068,84 грн.; листопаді 2018р. - 22745,64 грн.; жовтні 2018р. - 11665,17 грн.; вересні 2018р. - 11524,28 грн.; серпні 2018р. - 10068 грн.; липні 2018р. - 10428 грн.

Згідно з інформацією, наданою Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса), розмір заробітної плати Позивача у квітні 2019р. склав 45413,03 грн., у січні 2019р. склав 44779,18 грн., грудні 2018р. склав 53218,91 грн., жовтні 2018 р. склав 287249,79 грн., серпні 2018р. склав 46821,48 грн.

У зв`язку з не включенням до розрахунку оплати за 15 днів відпустки частини заробітної плати, а саме: 412265,08 грн. - винагороди державного виконавця, нарахованої та виплаченої позивачу, розмір ненарахованої та невиплаченої суми заробітної плати за 15 днів відпустки, з урахуванням коефіцієнту індексації, складає - 18568,95 грн.

Також, при обрахуванні оплати компенсації за 13 днів невикористаної відпустки, ГТУЮ у Миколаївській області до розрахунку суми виплати включено заробітну плату позивача отриману у: листопаді 2019р. - 9506,92 грн.; жовтні 2019р. - 10273,42 грн.; вересні 2019р. - 11952,42 грн.; серпні 2019р. - 11397,62 грн.; липні 2019р. - 12216,92 грн.; червні 2019р. - 10575,25 грн.; травні 2019р. - 11669,45 грн.; квітні 2019р. - 11846,40 грн.; березні 2019р. - 10824,40 грн.; лютому 2019р. - 10568,90 грн.; січні 2019р. - 10568,90 грн.; грудні 2018 р. - 21068,84 грн.

Згідно з інформацією, наданою Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса), розмір заробітної плати позивача у листопаді 2019р. склав 54136,13 грн., у квітні 2019р. - 45413,03 грн., у січні 2019р. - 44779,18 грн., у грудні 2018р. - 53218,91 грн.

У зв`язку з не включенням до розрахунку оплати компенсації за 13 днів невикористаної відпустки частини заробітної плати, а саме: 144556,19 грн. - винагороди державного виконавця, нарахованої та виплаченої позивачу, розмір ненарахованої та невиплаченої суми заробітної плати компенсації за 13 днів невикористаної щорічної основної відпустки, з урахуванням коефіцієнту індексації, складає - 5 400,07 грн.

Окрім того, при обрахуванні оплати компенсації за 10 днів невикористаної відпустки, ГТУЮ у Миколаївській області до розрахунку суми виплати включено заробітну плату позивача отриману у: листопаді 2019р. - 9506,92 грн.; жовтні 2019р. - 10273,42 грн.; вересні 2019р. - 11952,42 грн.; серпні 2019р. - 11397,62 грн.; липні 2019р. - 12216,92 грн.; червні 2019р. - 10575,25 грн.; травні 2019р. - 11669,45 грн.; квітні 2019р. - 11846,40 грн.; березні 2019р. - 10824,40 грн.; лютому 2019р. - 10568,90 грн.; січні 2019р. - 10568,90 грн.; грудні 2018 р. - 21068,84 грн.

Згідно з інформацією, наданою Південним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Одеса), розмір заробітної плати позивача у листопаді 2019р. склав 54136,13 грн., у квітні 2019р. - 45413,03 грн., у січні 2019р. - 44779,18 грн., у грудні 2018р. - 53218,91 грн.

Позивач, вважаючи, що відповідачем було безпідставно не включено частини виплаченої йому заробітної плати до розрахунку оплати днів наданої відпустки, а також грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки, звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що винагорода державному виконавцю охоплюється поняттям «додаткова заробітна плата» та входить до структури заробітної плати, оскільки ця стимулююча виплата виплачується за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач мав врахувати виплачені позивачу суми винагороди при обчисленні середньоденного заробітку для оплати часу відпусток.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За визначенням, наведеним у ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається даним Кодексом, Законом України «Про оплату праці» від 24.03.1995р. №108/95-ВР та іншими нормативно-правовими актами.

Поряд із цим, а змістом ст.1 Закону №108/95-ВР, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст.2 Закону №108/95-ВР, основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова ж заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У свою чергу, у відповідності до ч.1 ст.8 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016р. за №1403-VIII, державні виконавці, керівники та спеціалісти органів державної виконавчої служби є державними службовцями.

За змістом ст.13 Закону №1403-VIII, заробітна плата працівника органу державної виконавчої служби складається з посадового окладу, премії, доплати за ранг та надбавки за вислугу років, винагороди, а також інших надбавок згідно із законодавством.

Порядок виплати та розміри винагород працівникам органів державної виконавчої служби встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено п.3 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100 в редакції, що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин), при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Підпунктом «б» п.4 Порядку №100 установлено, що при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

За змістом п.2 «Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця» (затв. постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016р. №643), у разі фактичного виконання (повного або ж часткового) виконавчого документа майнового характеру, стягнення заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців, за виконавчим документом про стягнення аліментів державним виконавцям, визначеним у ч.1 ст.7 Закону №1403-VIII, виплачується винагорода у визначеному Порядку розмірі.

Згідно з п.3 Порядку №643, державному виконавцю, на виконанні у якого перебував виконавчий документ немайнового характеру та який забезпечив його фактичне виконання в повному обсязі, виплачується винагорода в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є фізична особа, та двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, якщо боржником за виконавчим документом є юридична особа.

Пунктом 17 Порядку №643 передбачено, що винагорода виплачується одночасно з виплатою заробітної плати.

Відповідно до п.18 Порядку №643, виплата винагороди здійснюється в межах і за рахунок відповідних надходжень до спеціального фонду державного бюджету на підставі кошторисів та планів асигнувань спеціального фонду на відповідний рік.

У силу «Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету» (затв. наказом Міністерства фінансів України від 12.03.2012р. №333), винагорода державного виконавця включена до коду економічної класифікації видатків (КЕКВ) 2.1.1.1 «Заробітна плата».

З аналізу вищенаведених норм слідує, що винагорода державному виконавцю є частиною його оплати праці. Введення інституту винагороди державного виконавця мало на меті стимулювання своєчасного виконання рішень судів та інших компетентних органів, що сприяє підвищенню авторитету правосуддя, дотриманню принципу законності як складової верховенства права. Право на винагороду у державного виконавця виникає у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу, стягненням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій

Суд зауважує, що винагорода державному виконавцю за своєю суттю охоплюється поняттям «додаткова заробітна плата» та входить до структури заробітної плати, оскільки ця стимулююча виплата виплачується за сумлінне виконання державним виконавцем своїх обов`язків під час проведення виконавчих дій. Враховуючи те, що винагорода може виплачуватись неодноразово в залежності від якості та результативності праці державного виконавця, продуктивності його роботи, вона не може вважатись одноразовою грошовою виплатою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач мав врахувати виплачені позивачу суми винагороди при обчисленні середньоденного заробітку для оплати часу відпусток.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.02.2023р. у справі №400/4679/20, від 31.01.2023р. у справі №160/3848/21, від 08.12.2022р. у справі №817/1550/16, від 09.09.2020р. у справі №814/564/16 та вже була врахована П`ятим апеляційним адміністративним судом під час вирішення аналогічних правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі (постанова від 18.03.2025р. у справі №400/8451/24).

Посилання апелянта на приписи ст.50 Закону України «Про державну службу» колегія суддів відхиляє, адже прямою нормою закону, а саме: ст.13 Закону №1403-VIII визначено, що винагорода є складовою частиною заробітної плати працівника органу державної виконавчої служби.

Крім того, помилковими є посилання апелянта на приписи п.4 Порядку №100, згідно з якими, при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються, зокрема, винагороди державним виконавцям, адже на момент виникнення спірних правовідносин вказаних нормативних приписів не існувало, а п.4 Порядку №100 було доповнено пп. «н» згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020р. №1213.

Слід також зазначити про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, згідно зі ст.316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено: 23.06.2025р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: М.П. Коваль

В.О. Скрипченко