Справа № 333/2690/25
Суддя: Холод Р. С.
Дата ухвалення: 2025-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 333/2690/25
Провадження № 2-а/333/80/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Лузанової А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП НП України (місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд.96, ) про визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, -

ВСТАНОВИВ:

28.03.2025 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника Войтовича Є.М., звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП НП України, про визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Позовна заява обґрунтована тим, що 16.03.2025 року інспектором 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області Коломієць Д.В.було винесено постанову серії ЕНА №4284933, відповідно до якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови, 16.03.2025 року о 16:41 год. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Chevrolet express», державний номер НОМЕР_2 , перед початком руху не переконався, що це буде небезпечно і не створить перешкод пішоходам, здійснив рух, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР.

Сторона позивача з даною постановою не погоджується, так як з пояснень осіб, які перебували на місці цих подій вбачається, що невідома особа пішохід вже після початку руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 намагався перешкодити його руху.

Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КУпАП, у зв`язку з чим звернувся з даним позовом до суду. Крім того, представник позивача просить стягнути з відповідача судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 1 211,20 грн. та витрат на професійну правничу допомогу, яка на момент звернення до суду складає 4 000,00 грн.

Ухвалою суду від 01.04.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

08.04.2025 року на виконання вимог ухвали суду від 01.04.2025 року представник позивача Войтович Є.М. надав квитанцію про сплату судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.04.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

23.04.2025 року до суду від представника Департаменту патрульної поліції НП України Малія О.М. надійшов відзив, в якому він просить суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що 16.03.2025 року під час несення служби екіпажу поліції на службовий планшет надійшов виклик «ДТП з потерпілими». Прибувши на місце події, було встановлено заявника, який повідомив, що на нього наїзд транспортний засіб «Chevrolet express», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

В подальшому було встановлено, що факт ДТП не підтвердився, але водночас стосовно останнього було винесено постанову за ст. 125 КУпАП за порушення п. 10.1 ПДР. В ході розгляду справи було роз`яснено та дотримано права ОСОБА_1 , згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Позивачем будь-яких клопотань не заявлялось, що підтверджується відеозаписом, який долучається до відзиву на позовну заяву.

Крім того, ОСОБА_2 не погоджується з розміром очікуваних судових витрат позивача, так предметом позову у цій справі є оскарження постанови про притянення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КУпАП та накладено стягнення у вигляді попередження, тобто ця є справою незначної складності, і розглядається за правилами ст. 286 КАС України, а заявлений розмір витрат на правничу допомогу 4 000,00 грн., є неспівмірним та завищеним відносно даної категорії справ.

Позивач ОСОБА_3 та його представник Войтович А.М. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, від останнього надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

21.05.2025 року у судовому засіданні представник позивача Войтович А.М. зазначив, що фактично вказаний у постанові «пішохід» кинувся під колеса позивача та що відсутні докази, що транспортний засіб, під керуванням ОСОБА_1 , взагалі здійснив рух.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що 16.03.2025 року його батьку подзвонила чергова та повідомила, що біля приміщення, що їм належить, проводять будівельні роботи. Коли вони приїхали за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11, то побачили, що на їх території проводяться роботи з прокладення кабельної лінії, у ході яких здійснюється розкриття асфальтного покриття, через що виникла конфліктна ситуація. Коли усі відійшли від місця проведення робіт, він здійснив запуск двигуна автомобіля «Chevrolet express», державний номер НОМЕР_2 , задля того, щоб проїхати вперед. Водночас, один з робітників, який проводив будівельні роботи, який на той час стояв біля заднього лівого колеса його транспортного засобу, різко побіг вперед, перегородивши йому рух, та почав казати, що він здійснив на нього (робітника) наїзд, але самого наїзду не було.

Представник відповідача Малій О.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені своєчасно та належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу без участі представника поліції.

Суд, розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 , оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені під час судового розгляду письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 16.03.2025 року за адресою: м. Запоріжжя, пр. Маяковського, 11, поліцейським 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капралом поліції Коломойцем Д.В. була винесена постанова серії ЕНА №4284933 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення ним правопорушення за ч. 1 ст. 125 КУпАП.

Відповідно до вказаної постанови, 16.03.2025 року, о 16 год. 41 хв., ОСОБА_1 , керуючи транспортний засобом «Chevrolet express», державний номер НОМЕР_2 , перед початком руху не переконався, що це буде небезпечно і не створить перешкод пішоходам, здійснив рух, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Спірні відносини, які виникли між сторонами у даній справі, врегульовано положеннями Законів України «Про Національну поліцію», «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України (далі ПДР), а також нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП).

Відповідно до вимог ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно із п.1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

За нормою п.1 ч.1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні: адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішення відповідача у даному випадку - постанова про адміністративне стягнення є правовим актом індивідуальної дії.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пункт 1 статті 247 КУпАП визначає обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності наявність події і складу адміністративного правопорушення, при цьому наявність такої події доводиться шляхом надання належних доказів.

Статтею 125 КУпАП передбачена відповідальність за інші порушення правил дорожнього руху, крім передбачених статями 121-128, частинами першою і другою статті 129, статями 139 і 140 цього Кодексу.

Відповідно до постанови серії ЕНА №4284933 ОСОБА_1 , керуючи транспортний засобом «Chevrolet express», державний номер НОМЕР_2 , перед початком руху не переконався, що це буде небезпечно і не створить перешкод пішоходам, здійснив рух, чим порушив вимоги п. 10.1 ПДР.

Згідно з п. 10.1 ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Враховуючи, що ст.ст. 121-128, ч.ч. 1, 2 ст. 129, стаття 139 та 140 КУпАП не передбачена відповідальність за порушення п. 10.1 ПДР, інспектор ОСОБА_4 правильно визначив фактичні правовідносини.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 3 статті 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

За таких обставин, достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і допустимими доказами, одним з яких відповідно до ст.251 КУпАП є фото чи відеозапис.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Виходячи із норм, викладених в ст.77 КАС України, за загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона. При розгляді справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає саме на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Для повного та всебічного з`ясування обставин справи у судовому засіданні судом були переглянуті усі відеозаписи, які долучалися до матеріалів справи представником відповідача на цифрових носіях DVD-R дисків (як додаток до відзиву).

Водночас, на досліджених відеозаписах відсутні відомості про подію, яка зазначена у постанові серії ЕНА №4284933. Усі відеозаписи фіксують фактично події, які відбувалися після прибуття працівників поліції.

На вказаному відеозаписі лише зафіксовані пояснення особи на ім`я ОСОБА_5 , який повідомив, що він відійшов за автомобіль «Chevrolet express» поспілкуватися з поліцейськими. Після того як він почув, що ОСОБА_1 здійснив запуск двигуна на вказаному транспортному засобі, він вискочив перед автомобілем, щоб не дати проїхати ОСОБА_1 вперед, після чого відбувся удар. Від госпіталізації ОСОБА_5 відмовився, так як не мав жодних пошкоджень.

ОСОБА_1 на відеозаписі пояснив, що він збирався на транспортному засобі проїхати вперед, але побачив зі сторони як біжить особа, як він потім дізнався на ім`я ОСОБА_5 , і що жодного удару і руху автомобіля не було.

Представник відповідача долучив до відзиву на позовну заяву копії письмови пояснень осіб, які перебували на місці події. Водночас, суд вважає вказані копії письмових пояснень неналежними доказами, оскільки персональні дані цих осіб (П.І.Б.) закреслені, що унеможливлює здійснити ідентифікацію цих осіб.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Таким чином, оспорювана постанова не містить відомостей чи інших доказів, на підставі яких можливо встановити порушення позивачем п. 10.1. ПДР, в той час як на інспектора поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення, а саме: за допопомогою фото-, відео зйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

В даному випадку представник відповідача до суду не надав навіть пояснення особи Сергія («пішохода»).

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що працівником поліції Коломієць Д.В. не надано належних доказів вини ОСОБА_1 , останнього необґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.125 КУпАП, тому вважаю за необхідне постанову серії ЕНА №3146395 від 27.09.2024 року скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу

Відповідно до вимог статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 статті 132 КАС України передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч.3 ст.132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

У пункті 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом частин 7, 9 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 30 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Матеріали справи свідчать про те, що з метою отримання професійної правничої допомоги, ОСОБА_1 уклав з адвокатом Войтовичем Є.М. угоду №0906/1 про надання професійної правничої допомоги від 06.09.2023 року. Крім того, як доказ понесених витрат на надання професійної правничої допомоги, позивачем долучено до матеріалів справи копії: акту приймання виконаних робіт від 26.03.2025 року на суму 4 000 грн., яка складається з: вивчення первинних матеріалів в розмірі 1 000,00 грн., вивчення нормативних документів та судової практики в розмірі 2 000,00 грн., складання позовної заяви в розмірі 1 000,00 грн.; квитанції до прибуткового касового ордера №0326/01 від 26.03.2025 року на суму 4 000,00 грн.

У позові представник позивача зазначив, що орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу на момент звернення до суду складає 4 000,00 грн. Також очікується понести витрати в сумі 4 000,00 грн. за участь в одному судовому засіданні.

Розглянувши надані позивачем документи, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд виходить з того, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Крім того, саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року, винесеній за результатами розгляду справи № 178/1522/18.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази понесених витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи складність справи, а також обсяг виконаних адвокатом робіт (фактично представником позивача складено лише позовну заяву невеликого обсягу - 2 сторінки та клопотання про витребування доказів, він приймав участь у двох судових засіданнях), суд дійшов до висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 3 000,00 грн.

Суд вважає, що така сума витрат на правову допомогу відповідає співмірності категорії складності справи, витраченому представником позивача часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та значенню справи.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки відповідач Управління патрульної поліції в Запорізькій області Департаменту патрульної поліції є структурним підрозділом юридичної особи - Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, то саме з цієї юридичної особи підлягають стягненню судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 6, 9, 72, 77, 132, 139, 241, 242, 244, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, ч. 1 ст.125, ст.ст. 251, 254, 256, 283, 288, 289 КУпАП, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП НП України (місце знаходження: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд.96, код ЄДРПОУ: 40108646) про визнання протиправним та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити частково.

Постанову серії ЕНА №4284933 від 16.03.2025 року, винесену поліцейським 2 взводу 2 роти 3 батальйону Управління патрульної поліції в Запорізькій області капралом поліції Коломойцем Д.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.125 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді попередження скасувати.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.125 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді попередження - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місце знаходження: м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3, код ЄДРПОУ: 40108646) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн.60 коп.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (місце знаходження: м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3, код ЄДРПОУ: 40108646) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію рішення направити учасникам справи.

Повний текст рішення складено 26.06.2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С.Холод