Справа № 520/25588/24
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 р. Справа № 520/25588/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2025, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 28.03.25 по справі № 520/25588/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту патрульної поліції треті особи Комунальне підприємство "Сучасне місто"

про визнання протиправною та скасування вимоги (припису),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу (припис) № 618, прийняту 11 серпня 2024 року інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Понєхінською О.О.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що оскаржувана вимога (припис) є протиправною та такою, що прийнята всупереч нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, тому підлягає скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа - Комунальне підприємство «СУЧАСНЕ МІСТО» про визнання протиправною та скасування вимоги (припису) - задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу (припис) № 618, прийняту 11 серпня 2024 року інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Понєхінською О.О.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968 грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.

Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що у населених пунктах малі архітектурні форми (крім кіосків для продажу проїзних квитків на зупинках громадського,транспорту) розміщуються за межею тротуару, пішохідних доріжок, алей на відстані не менше ніж 1 метр, але не ближче ніж 5 метрів до проїзної частини доріг і вулиць.

Забороняється розміщувати малі архітектурні форми та тимчасові споруди ля провадження підприємницької діяльності, зокрема, ближче ніж за 20 метрів до перехресть.

Аналогічні положення визначені пунктом 20 Правил, відповідно до якого у межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг і «червоних ліній» міських вулиць і доріг забороняється: розташовувати будь-які споруди або об`єкти без погодження з власниками автомобільних доріг та уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Понєхінською О.О. на підставі статей 27, 52-3 Закону України «Про дорожній рух» з метою забезпечення дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух», п. 1.5, п. 32.1 а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Національну поліцію, Положення про УПП в Харківській області ДПП, Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених КМУ від 30.03.1994 № 198, складено 11 серпня 2024 року відносно ОСОБА_1 вимогу (припис) № 618, якою позивача зобов`язано надати документи, що свідчать про виконання пункту 32.1 а) Правил дорожнього руху під час розміщення за адресою: м. Харків, проспект Льва Ландау, б. 12, тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності/малої архітектурної форми, а саме щодо дотримання відповідної процедури узгодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції України - УПП в Харківській області. Встановлено строк виконання цієї вимоги - 7 діб. Крім цього, зобов`язано у разі відсутності погодження з уповноваженим підрозділом Національної поліції України на розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності/малої архітектурної форми - здійснити демонтаж та перенесення споруди за межі «червоних ліній» вулично - дорожньої мережі міста Харкова. Встановлено строк виконання цієї вимоги - 1 доба.

Позивач, вважаючи прийняту посадовою особою відповідача вимогу (припис) протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що складена інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Понєхінською О.О. вимога (припис) № 618 від 11 серпня 2024, є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України.

Відповідно до статей 1, 13 Закону України «Про Національну поліцію» поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно, із законом.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію», під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

За змістом частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначені основні повноваження поліції.

Поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; вживає заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях.

Відповідно до пунктів 30 та 33 розділу III Положення про УПП в Харківській області ДПП, що затверджене наказом Департаменту патрульної поліції від 07.11.2015 № 1/5 (у редакції наказу від 18.08.2022 № 1130), УПП в Харківській області ДПП здійснює контроль за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та в межах компетенції вживає заходів для підвищення рівня безпеки дорожнього.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 р. № 198 затверджено «Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони».

Дія Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони (далі - Правила) поширюються на автомобільні дороги загального користування, вулиці і дороги міст та інших населених пунктів, залізничні переїзди (далі - дорожні об`єкти), у межах смуги їх відведення та «червоних ліній» відповідно і є обов`язковими для Іласників дорожніх об`єктів, органів, що здійснюють управління ними, та їх користувачів, а також для підприємств та організацій, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів.

Користувачами порожніх об`єктів є учасники дорожнього руху, власники та користувачі земельних ділянок, які розташовані в межах смуги відведення автомобільних доріг загального користування або «червоних ліній» вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, а також власники тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, розташованих на території дорожніх об`єктів.

У населених пунктах малі архітектурні форми (крім кіосків для продажу проїзних квитків на зупинках громадського транспорту) розміщуються за межею тротуару, пішохідних доріжок, алей на відстані не менше ніж 1 метр, але не ближче ніж 5 метрів до проїзної частини доріг і вулиць (п. 27).

Забороняється розміщувати малі архітектурні форми та тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності, зокрема, ближче ніж за 20 метрів до перехресть (п. 35).

Статтею 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Недотримання вимог законодавства щодо розташування тимчасових споруд може порушувати інтереси громади, оскільки розміщення тимчасових споруд повинно відповідати вимогам закону.

Закон визначає ознаки, за якими споруди слід відносини до тимчасових, зокрема, наводить критерії стосовно їх площі. Перевищення визначеної законом площі тимчасових, споруд не завжди позбавляє їх ознаки тимчасовості, однак під -час вирішення питання про їх розміщення ці вимоги законодавства повинні бути дотримані.

Пунктом 26 Розділу V Правил передбачено, що розміщення малих архітектурних форм на вулицях і дорогах міст та інших населених пунктів здійснюється відповідно до частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та містобудівної документації з урахуванням вимог абзацу четвертого частини першої статті 52-3 Закону України«Про дорожній рух».

Так, відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 52-3 Закону України «Про дорожній рух», яка передбачає перелік повноважень Національної поліції у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху одним із таких переліків, зокрема, є погодження відповідно до вимог цього Закону, інших законодавчих актів проектів на будівництво, реконструкцію і ремонт автомобільних доріг, залізничних переїздів, комплексів дорожнього сервісу та іншихспоруд у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг.

Аналогічні положення визначені пунктом 20 Правил, відповідно до якого у межах смуги відчуження автомобільних (позаміських) доріг і «червоних ліній» міських вулиць і доріг забороняється: розташовувати будь-які споруди або об`єкти без погодження з власниками автомобільних доріг та уповноваженим підрозділом Національної поліції.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про автомобільні дороги» будівництво споруд, об`єктів дорожнього сервісу, автозаправних станцій, прокладення інженерних мереж та виконання інших робіт у межах смуги відведення, автомобільних доріг здійснюються згідно з дозволом органів державного управління автомобільними дорогами та за попереднім погодженням з відповідними підрозділами Національної поліції в порядку, передбаченому законодавством України.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» малі архітектурні форми є елементами (частинами) об`єктів благоустрою та їх розміщення здійснюється з дотриманням вимог законодавства, норм і правил.

Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 21.10.2011 № 244, визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.

Відповідно до п. 1.3 Порядку, Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог, до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Паспорт прив`язки ТС - комплект документів, у яких визначено місце встановлення ТС та благоустрій прилеглої території на топографо-геодезичній основі М1 : 500, інженерне забезпечення, зовнішній архітектурний вигляд ТС та напрям підприємницької діяльності (п. 1.4).

Підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).

Відповідно до п.2.1 Порядку, замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС. Розміщення ТС самовільно забороняється (п. 2.30).

Відповідно до пункту 32.1 а Правил дорожнього руху України, з органами Національної поліції узгоджуються розміщення в смугах відведення автомобільних доріг або червоних лініях міських вулиць і доріг та їх штучних спорудах кіосків, павільйонів, рекламоносіїв, пересувних торговельних пунктів, а також на прилеглих територіях, будинках, спорудах - адміністративних приміщень підприємств, установ та організацій.

Колегія суддів звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 12.12.2024 справа № 440/7204/21 зазначено, що відповідно до якого тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності є елементом благоустрою, розміщення якої має здійснюватися з урахуванням, зокрема, вимог Закону України «Про дорожній рух» та Єдиних правил № 198, а також на підставі дозвільного документу - паспорта прив`язки, який видає (продовжу є і строк дії) відповідний орган з дотриманням вимог вищевказаних Правил. Тому, при вчиненні дій щодо продовження строку дії паспорта прив`язки уповноважений орган зобов`язаний повторно перевіряти дотримання положень законодавства щодо розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності, у тому числі наявність погодження від Національної поліції України стосовно розміщення тимчасової споруди в межах відведення автомобільних доріг або «червоних ліній» міських вулиць і доріг.

У постанові ВС КАС від 05.06.2024 в справі № 440/7209/21 вказано наступне: «Надаючи оцінку висновкам судів попередніх інстанцій щодо відсутності погодження Національної поліції на розміщення тимчасових споруд, колегія суддів бере до уваги правові висновки, наведені у постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 440/6759/21, тимчасова споруда для провадження підприємницької діяльності є елементом благоустрою, розміщення якої має здійснюватися з урахуванням вимог Закону України «Про дорожній рух» та Єдиних правил № 198, а також на підставі дозвільного документу - паспорта прив`язки, який видає (продовжує строк дії) відповідний орган з дотриманням вимог вищевказаних Правил. Тому при вчиненні дій щодо продовження строку дії паспорта прив`язки уповноважений орган зобов`язаний повторно перевіряти дотримання норм щодо розміщення ТС для здійснення підприємницької діяльності, закріплених, зокрема в Законі України «Про дорожній рух`та Єдиних правилах № 198, у тому числі наявність погодження від Національної поліції стосовно розміщення ТС у межах відведення автомобільних доріг або червоних ліній міських вулиць і доріг. У світлі обставин, встановлених у справі, що розглядається, та з урахуванням вищевикладених положень законодавства, колегія суддів вважає, що хоча й відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС перевіряється саме на етапі оформлення, а не продовження строку дії паспорта прив`язки, відповідачі у спірних правовідносинах, будучи зобов`язаними діяти насамперед в інтересах та від імені територіальної громади, встановивши порушення вимог закону щодо розміщення належної третій особі ТС (якщо таке порушення дійсно мало місце), повинні були виправити власну ж помилку, допущену під час прийняття рішення про оформлення і видачу паспорта прив 'язки на таку споруду, й вжити передбачених законом заходів для приведення місця її розміщення у відповідність вимогам законодавства, або ж відмовити у продовженні строку дії такого дозвільного документа.

Колегія суддів вважає, що у такому випадку не порушується баланс публічних і приватних (індивідуальних) інтересів, оскільки такі дії покликані відновити законність та правовий порядок у сфері спірних правовідносин та забезпечити, при цьому, дотримання інтересів широкого кола осіб - територіальної громади міста, запобігти негативним наслідкам, що можуть настати у зв 'язку з недотриманням встановленого законодавством порядку та місця розміщення ТС.

У такий спосіб суб`єкт владних повноважень, який реалізує публічно-владні управлінські функції у певних правовідносинах (у цій справі у сфері благоустрою території населеного пункту, містобудування та земельних відносин), може у легітимний спосіб захистити загальний інтерес, прийнявши відповідне рішення або вчинивши певні дії (відмовивши у продовженні строку розміщення тимчасової споруди або привівши місце її розташування у відповідність до вимог законодавства).

Однак у спірних правовідносинах, Полтавська міськрада та утворений нею орган - Управління з питань містобудування та архітектури, продовжуючи третій особі строк розміщення тимчасової споруди та строк дії паспорту прив 'язки, не звернули увагу на відсутність погодження місця розташування споруди з власниками автомобільних доріг та уповноваженим підрозділом Національної поліції, як того вимагає пункт 20 Єдиних правил, не виправили власну ж помилку, допущену під час прийняття рішення про оформлення і видачу паспорта прив`язки на таку споруду».

Аналогічні правові висновки у подібних спірних правовідносинах викладені Верховним Судом у постанові від 7 листопада 2023 року у справі № 440/6760/21.

Отже, як вбачається з вищевказаних джерел права, позивач перед тим як встановлювати тимчасову споруду для ведення підприємницької діяльності зобов`язаний мати паспорт-прив`язку та погодження розміщення тимчасової споруди з уповноваженим органом Національної поліції.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що розміщення тимчасових споруд неможливе в деяких місцях, а саме: ближче 1 метру до тротуару, пішохідних доріжок та не ближче ніж 5 метрів до проїзної частини доріг і вулиць, (пункт 27 Постанови № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць,..»)

Як вбачається зі схеми, що була долучена до постанови про накладення адміністративного стягнення серії ДП018 №665715 від 11.08.2024, тимчасова споруда для ведення підприємницької діяльності була встановлена позивачем безпосередньо на тротуарі.

Таким чином, задля забезпечення безпеки дорожнього руху та забезпечення прав учасників дорожнього руху, в тому числі пішоходів, відповідачем було прийнято рішення про складання оскаржуваного припису (вимог).

Наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 № 1395 затверждено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі». У додатку № 4 Інструкції визначено бланк та форму відповідної вимоги (припису).

В свою чергу, правове підґрунтя складання таких приписів прямо випливає з повноважень працівників Національної поліції України, які вживають у межах своєї компетенції заходів для усунення, зокрема, адміністративних правопорушень.

Таким чином, колегія суддів дослідивши матеріали справи дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, отже позовні вимоги про скасування вимоги (припису) № 618, прийняту 11 серпня 2024 року інспектором взводу 2 роти 2 батальйону 4 УПП в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Понєхінською О.О. - задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зробив помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 року по справі № 520/25588/24, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 по справі № 520/25588/24 - скасувати.

Ухвалити постанову, якою позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції третя особа Комунальне підприємство "Сучасне місто" про визнання протиправною та скасування вимоги (припису) залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя В.А. Калиновський
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова