Справа № 320/5229/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року м.Київ №320/5229/24

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Київській області №10001-23-2 від 11.08.2023 про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 страхової виплати відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю її чоловіка - ОСОБА_2 , яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві;

- зобов`язати ГУ ПФУ у Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 страхову виплату відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю її чоловіка - ОСОБА_2 , яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення відповідача від 11.08.2023 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги сім`ї ОСОБА_2 , загиблого внаслідок нещасного випадку, що пов`язаний з виробництвом.

Ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, у яком зазначено про те, що відповідно до пункту 6 статті 42 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон України № 1105-XIV), у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві передбачена одноразова допомога його сім`ї, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні. Відповідно до вимог пункту 5.1 розділу V Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 № 11 (в редакції Постанови правління Фонду соціального страхування України від 25.02.2021 № 7) для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого. На підставі наданих документів, на день смерті її чоловіка, вони були зареєстровані за різними адресами, тому ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової допомоги сім`ї загиблого. Підсумовуючи все вищенаведене, права на страхові виплати у разі смерті потерпілого у позивачки немає, тому Управління діяло в межах та в спосіб передбачений чинним законодавством України.

Позивачкою подано відповідь на відзив, у якій зазначено про те, що вона подала відповідачу заяву про призначення як члену сім`ї одноразової допомоги в разі смерті (чоловіка) потерпілого та відповідний пакет документів, а також на підтвердження факту її спільного проживання разом з потерпілим (померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіком) - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 надала довідку, видану Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району, Київської області №845 від 21.07.2023. Крім того, факт спільного проживання, виховання дітей та ведення спільного господарства Позивачки та потерпілого (померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка) - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується актом обстеження фактичного проживання разом мешканців Великодимерської селищної територіальної громади смт. Велика Димерка вул. Світанкова (Котовського) 45 від 23.08.2023, який складений жителями смт Велика Димерка: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та завірений депутатом Великодимерської селищної ради Роговим І.В. З урахуванням наданих документів позивачка звертає увагу на те, що місце реєстрації проживання не є єдиним та безпосереднім доказом проживання позивачки з потерпілим (померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіком) ОСОБА_2 однією сім`єю на момент його смерті. Отже, долучені позивачкою документи до заяви про призначення та виплату одноразової допомоги сім`ї загиблого, які подавалися до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та які долучені до позову є належними доказами, що підтверджують місце фактичного проживання позивачки та її померлого чоловіка ОСОБА_2 та є достатніми доказами проживання з померлим однією сім`єю до самої його смерті. Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин та норм чинного законодавства, позивачка вважає, що має право на отримання від відповідача одноразової допомоги як член сім`ї потерпілого (загиблого) відповідно до вищезазначених положень ч.5 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується копією паспорту.

14.05.2005 між позивачкою - ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району, Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів того ж дня зроблено відповідний актовий запис за №14, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.05.2005.

Від вказаного шлюбу у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилося двоє дітей: син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане Виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області 06.12.2005 та син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видане Виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району, Київської області 01.02.2012.

Згідно з копією довідки про реєстрацію місця проживання Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 11.01.2022, місце проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії довідки директора Великодимерського ліцею Великодимерської селищної ради Броварського району, Київської області Т. Філіпової № 160 від 21.07.2023 року, ОСОБА_6 є учнем 11-А класу Великодимерського ліцею Великодимерської селищної ради Броварського району, Київської області.

Відповідно до копії довідки директора Великодимерського ліцею Великодимерської селищної ради Броварського району, Київської області Т. Філіпової №161 від 21.07.2023 року, ОСОБА_7 є учнем 6-А класу Великодимерського ліцею Великодимерської селищної ради Броварського району, Київської області.

Згідно з копією довідки Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району, Київської області від №845 від 21.07.2023 року вбачається, що вона видана ОСОБА_1 про те, що її чоловік ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження фактичного проживання разом мешканців АДРЕСА_1 , який 23.08.2023 року складений жителями смт Велика Димерка: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та завірений депутатом Великодимерсько їселищної ради Роговим І.В. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають та/або зареєстровані: ОСОБА_1 (CM НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_6 (ПГУ НОМЕР_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 : ОСОБА_8 (свідоцтво про народження НОМЕР_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7 - проживав, але не був зареєстрований за вказаною адресою).

Під час обстеження та зі слів свідків було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з моменту укладення шлюбу від 14.05.2005 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_8 ) проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , виховували дітей та вели спільне господарство разом до моменту загибелі ОСОБА_9 .

Відповідно до паспортних даних ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що місце його проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

09.02.2023 в одноповерховій адміністративно-виробничій будівлі ФОП ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_2 , в процесі виконання трудових обов`язків із ювеліром-монтувальником ОСОБА_2 стався нещасний випадок в результаті вибуху. Від отриманих травм ОСОБА_2 помер.

Зазначений факт підтверджується копіями наступних документів, а саме: актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 09.02.2023 року об 15 год. 35 хв. в Фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 , РНОКПП: НОМЕР_9 без підпорядкування (акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, форма Н-1/П, затверджений заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної служби з питань праці А. Тименко 25.05.2023); свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , яке видане виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області 13.02.2023, відповідно до якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; записом у трудовій книжці, відповідно до якого ОСОБА_2 18.04.2028 на підставі наказу №06К від 18.04.2023 був прийнятий на посаду ювеліра до фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 .

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 звернулася до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення та виплату одноразової допомоги сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку з її чоловіком на виробництві.

До вказаної заяви позивачка - ОСОБА_1 долучила копії наступних документів: акт Н-1/П (Акт розслідування нещасного випадку від 25.05.2023 року); довідку про відкритий рахунок в Банку; довідки про присвоєння ідентифікаційних номерів позивачці та спільним з померлим ОСОБА_2 неповнолітнім дітям: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; довідку Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району, Київської області від №845 від 21.07.2023 про спільне проживання позивачки та померлого ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; паспорт позивачки та неповнолітнього ОСОБА_6 ; свідоцтва про народження неповнолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_2 ; трудову книжку померлого ОСОБА_2 .

Однак, 11.08.2023 позивачка отримала рішення Головного управління пенсійного фонду України у Київській області про відмову у призначенні одноразової допомоги сім`ї у разі смерті потерпілого від 11.08.2023 за №10001-23- 2, яке обґрунтоване тим, що відповідно до вимог пункту 5.1 розділу V Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року №11 у редакції Постанови правління Фонду соціального страхування України №7 від 25.02.2021 для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого. На день смерті чоловіка ОСОБА_1 , вони були зареєстровані за різними адресами, а саме: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 . На підставі цього ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової допомоги сім`ї загиблого.

Вважаючи рішення відповідача щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової допомоги сім`ї потерпілого, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується та виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючим громадянам щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, у разі нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, охорони їхнього життя та здоров`я визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (надалі Закон №1105-XIV).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 30 Закону №1105-XIV, страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України "Про охорону праці".

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 30 Закону № 1105-ХІV, страхові виплати складаються із, зокрема, страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого).

Частина 1 ст. 35 Закону №1105-XIV передбачає, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Пунктом 1 частини 5 статті 36 Закону №1105-XIV передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;

Пунктом 2 частини 5 статті 36 Закону №1105-XIV передбачено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.

Стаття 37 Закону №1105-XIV визначає документи для розгляду справ про страхові виплати.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону №1105-XIV, для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.

Згідно ч. 2 ст. 37 Закону №1105-XIV, територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій: 1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами; 2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності; 3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат; 4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат; 5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання; 6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання; 7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання; 8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів; 9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи; 10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону №1105-XIV, потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.

Відповідно до ст. 39 Закону №1105-XIV уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо:

1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;

2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;

3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.

Уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом.

З матеріалів справи судом встановлено, що відмовляючи позивачці у призначенні одноразової допомоги на сім`ю, відповідач посилається на те, що реєстрація місця проживання позивачки не співпадає з реєстрацією місця проживання її померлого чоловіка

Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з частиною шостою статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Отже, постійне проживання особи не завжди може співпадати з місцем її реєстрації.

Суд не приймає довід відповідача, наведених в оскаржуваному рішенні, що місце реєстрації позивача та її померлого чоловіка не співпадають, і є підставою для відмови у призначенні страхової виплати, передбаченої п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коди дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Конституційний Суд України у Рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Відповідно до частини першої статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 56 Сімейного кодексу України також встановлено, що дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Відповідно до частин першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Водночас, відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, врегульовуються Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV).

Відповідно до статті 2 вказаного Закону громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Положеннями статті 3 Закону № 1382-IV також встановлено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Таким чином, аналізуючи вищевказані положення законодавства, суд зазначає, що Конституцією України кожній фізичній особі гарантуються свобода пересування та вільний вибір місць постійного або тимчасового проживання, кількість яких не обмежується.

Згідно з частиною десятою статті 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Правові висновки Верховного Суду стосовно застосування положень цього Закону сформовані, зокрема, у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 233/4008/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 234/9663/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 243/7507/17, від 13 лютого 2018 року у справі №263/11240/17 та від 20 лютого 2018 року у справі № 219/9030/17.

Суд наголошує, що встановлений державою обов`язок особи зареєструвати єдине місце проживання зумовлено характером такого інструменту державного управління, з огляду на застосування останнього з метою реалізації, зокрема виборчих прав, надання низки адміністративних послуг, в тому числі і для ведення офіційного листування з державними органами, тому в контексті спірних правовідносин зареєстроване місце проживання не є безумовним, єдиним та безпосереднім доказом проживання заявника з потерпілим однією сім`єю на момент його смерті.

Верховний Суд в постанові від 22 квітня 2024 року у справі №420/17371/22 дійшов висновку, що встановлена Порядком № 11 обов`язковість збігу зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого є додатковою обмежуючою умовою, що значно звужує обсяг встановлених законом прав сімей застрахованих осіб, що загинули на виробництві. При цьому звернув увагу, що Закон № 1105-XIV не містить вимоги співпадіння зареєстрованого місця проживання усієї родини для отримання одноразової допомоги на сім`ю у разі смерті потерпілого та не вбачається серед переліку підстав для відмови в призначенні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованому.

Вищевказані правові висновки Верховного Суду в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються судом під час вирішення наведеного спору.

З огляду на вищенаведені правові норми, суд зазначає, що норми законодавства не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому відсутність реєстрації місця проживання позивача за зареєстрованим місцем проживання померлого члена сім`ї, а саме чоловіка ОСОБА_2 , який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, не може бути доказом того, що останні не проживали разом.

При цьому, суд зазначає, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить вимоги, згідно з якою при визначенні права на отримання страхової виплати членом сім`ї підлягає встановленню факт ведення спільного господарства між загиблим внаслідок нещасного випадку на виробництві (чоловіка) та членом сім`ї загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві (дружиною).

Одночасно суд враховує, що згідно з копією довідки Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від №845 від 21.07.2023, що чоловік позиваки, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Акту обстеження фактичного проживання разом мешканців АДРЕСА_1 , який 23.08.2023 складений жителями смт Велика Димерка: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та завірений депутатом Великодимерськоїселищної ради Роговим І.В. вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають та/або зареєстровані: ОСОБА_1 (CM НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_6 (ПГУ НОМЕР_5 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 (СВ про народження НОМЕР_6 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_7 - проживав, але не був зареєстрований за вказаною адресою).

Під час обстеження та зі слів свідків було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з моменту укладення шлюбу від 14.05.2005 (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_8 ) проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 , виховували дітей та вели спільне господарство разом до моменту загибелі ОСОБА_9 .

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем не спростовано наявність у позивачки права на одноразову виплату на сім`ю, відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у зв`язку зі смертю її чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві.

При цьому, як вказано вище, наявні в матеріалах справи документи підтверджують як наявність родинних зв`язків позивачки з померлим потерпілим, так і факт реєстрації їх проживання за однією адресою до самої смерті потерпілого, як то передбачено вимогами Порядку №11 і у розумінні приписів п.5.1 розділу V Порядку №11 є достатнім документальним підтвердженням для отримання одноразової допомоги на сім`ю.

З огляду на наведене, відповідач дійшов помилкових висновків щодо відсутності у позивачки права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Наведене свідчить, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів захисту прав та інтересів особи, порушених суб`єктами владних повноважень, а вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення та фактичним обставинам справи.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №10001--2 від 11.08.2023 та зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити ОСОБА_1 страхову виплату відповідно до частини 5 статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з частинами першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3753,60 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області №10001-23-2 від 11.08.2023 про відмову у призначенні та виплаті ОСОБА_1 страхової виплати відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю її чоловіка - ОСОБА_2 , яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, Київська область, 08500) призначити та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_10 , АДРЕСА_3 ) страхову виплату відповідно до ч.5 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у вигляді одноразової допомоги сім`ї потерпілого у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату, у зв`язку зі смертю її чоловіка - ОСОБА_2 , яка настала внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_10 , АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 3753(три тисячі сімсот п`ятдесят три) грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, Київська область, 08500).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.