Справа № 460/9489/24
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 460/9489/24 пров. № А/857/33979/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року, головуючий суддя Борискін С.А., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області при вирішенні питання про обчислення (перерахунок) розміру щомісячного довічного утримання судді у відставці з 01.03.2024, яка полягає у незарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби з 13 листопада 1961 року по 04 листопада 1964 року - 2 роки 11 місяців 20 днів; роботу на посаді відомчого арбітра Рівненської облспоживспілки з 24 серпня 1972 року по 31 грудня 1975 року - 3роки 4 місяці 8 днів; час професійної роботи на посаді адвоката Рівненської обласної колегії адвокатів з 04 січня 1976 року по 11 травня 1987 року - 11 років 4 місяці як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право на призначення на посаду судді; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, починаючи з 01.03.2024, виходячи із 84% від суддівської винагороди та загального стажу роботи на посаді судді 37 років 2 місяці 18 днів, в тому числі, 19 років 6 місяців 20 днів роботи на посадах державного арбітра, судді арбітражного Господарського суду Рівненської області в період з 21.04.1987 по 10.11.2006 та зарахувавши додатково до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 13 листопада 1961 року по 04 листопада 1964 року - 2 роки 11 місяців 20 днів; роботу на посаді відомчого арбітра Рівненської облспоживспілки з 24 серпня 1972 року по 31 грудня 1975 року - 3роки 4 місяці 8 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом, та надавала право на призначення на посаду судді - роботу на посаді адвоката Рівненської обласної колегії адвокатів з 04 січня 1976 року по 11 травня 1987 року - 11 років 4 місяці.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що абзацом 4 п. 34 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання). Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку, за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19, окремо слід застосовувати положення частин першої та другої статті 137 Закону № 1402-VIII як стаж, який зараховується додатково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, порушення судом норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що cтаттею 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко визначено посади, що зараховуються до стажу роботи на посаді судді, серед них відсутні періоди проходження строкової військової служби, робота на посаді відомчого арбітра чи адвокатська діяльність. Вказані періоди зараховані виключно до загального страхового стажу. Також вказує, що перерахунок позивачу здійснено у 2021 році на підставі судового рішення у зв`язку із зміною складових грошового забезпечення суддів, виходячи із 50% суддівської винагороди, враховуючи, що стаж його роботи на посаді судді становить 19 років.

Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), апеляційний суд відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, рішенням Рівненського облвиконкому №94 від 21.04.1987 ОСОБА_1 призначено арбітром Держарбітражу Рівненської області, 19.06.1992 Постановою Верховної Ради України №2486-ХІІ призначено арбітром арбітражного суду Рівненської області, 10.11.2006 звільнений з посади судді на підставі Постанови Верховної Ради України від 02.11.2006 №305-V у зв`язку з поданням заяви про відставку.

ОСОБА_1 є суддею у відставці Господарського суду Рівненської області та перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду, де отримує довічне грошове утримання судді у відставці.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03.11.2020, яке набрало законної сили, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 згідно з довідкою Господарського суду Рівненської області від 30 липня 2020 року №03-50/687/20, з 19 лютого 2020 року.

Листом відповідача № 6386-5065/Ш-02/8-1700/24 від 21.05.2024 на заяву позивача щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повідомлено, що до стажу роботи на посаді судді зараховано, зокрема, періоди з 13.11.1961 по 04.11.1964, з 24.08.1972 по 31.12.1975, які не зараховуються до стажу роботи з урахуванням тривалості якого визначається відсоток, на який додатково збільшується розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Крім того, відсутні підстави для врахування періоду роботи на посаді адвоката Рівненської колегії адвокатів до стажу роботи на посаді судді, з урахуванням тривалості якого визначається відсоток, на який додатково збільшується розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, окремих періодів звернувся до суду із позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

У статті 126 Конституції України зазначено, що підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону №1402-VІІІ щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною першою статті 116 Закону №1402-VIIІ передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 137 Закону №1402-VIIІ передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Також колегія суддів вважає за необхідне звернути на те, що згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так, на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 № 2862-ХІІ «Про статус суддів» та Указом Президента України від 10 липня 1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів».

Відповідно до частини першої статті 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Абзацом другим частини четвертої цієї статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Також відповідно до абзацу другого статті 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», в редакції чинній на момент призначення позивача на посаду судді, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, законодавством, яке діяло на момент призначення позивача суддею, було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР та, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, періоду проходження військової служби.

Вказані висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 27.02.2018 у справі № 127/20301/17, від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 20.03.2018 у справі № 520/5814/17, від 22.03.2018 року справа № 520/5412/17, від 22.05.2018 у справі № 490/1719/17, від 12.07.2019 у справі №404/5988/17, від 31.10.2019 №766/17221/16-а, від 15.01.2020 у справі №683/600/17, від 12.05.2020 у справі №303/1504/17-а, від 29.04.2020 у справі №426/12415/16-а, від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 31.08.2022 у справі №695/2602/17, від 30.03.2023 у справі №280/2167/21, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, час роботи на посаді арбітра відомчого арбітражу Рівненської облспоживспілки з 24 серпня 1972 року по 31 грудня 1975 року 3 роки 4 місяці 8 днів та період проходження строкової військової служби з 13 листопада 1961 року по 04 листопада 1964 року - 2 роки 11 місяців 22 дні.

Щодо зобов`язання зарахувати в повному обсязі період роботи на посаді адвоката (члена) Рівненської обласної колегії адвокатів з 04.01.1976 по 11.05.1987 - 11 років 4 місяці, які позивач просив зарахувати як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» від 12 липня 2018 року № 2509-VIII статтю 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

При цьому абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 зазначеного закону, положення частини другої цієї статті, як стаж, який зараховується додатково.

З аналізу наведених норм вбачається, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений частиною другою статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначається на момент призначення на посаду судді вперше.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19.

Законом України «Про господарські суди» від 04.06.1991 № 1142-XII (далі Закон № 1142, діяв з 04.06.1991 до 30.03.1997, в редакції чинній на час призначення позивача арбітром арбітражного суду Рівненської області) було передбачено, що на посаду арбітра арбітражного суду Кримської АРСР, арбітражних судів областей та м. Києва призначалась особа, яка досягла на день призначення 25 років, мала вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю, як правило, не менше трьох років (ст. 20 Закону № 1142).

Таким чином, на момент призначення позивача суддею ( арбітром ) у 1992 році для зайняття такої посади, поряд з іншим, необхідною була наявність стажу роботи в галузі права не менш як три роки.

З огляду на зазначене, право на зарахування стажу роботи за спеціальністю до трьох років (фактичний стаж роботи в галузі права) мають судді, яких було призначено на посаду судді місцевого або апеляційного господарського суду вперше згідно з вимогами, встановленими Законом № 1142 на день їх призначення.

З цього питання також висловлювалася Велика Палата Верховного Суду, яка зазначила, що внесені до ст. 137 Закону №1402 зміни дозволили зарахувати стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на посаду судді (постанова від 30 травня 2019 року у справі №11-1481заі18).

Суд першої інстанції встановив, що на момент призначення позивача суддею у нього був наявний стаж роботи адвокатом Рівненської обласної колегії адвокатури 11 років 4 місяці, який є роботою за юридичною спеціальністю і надавав йому право для призначення на посаду судді.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що оскільки позивач має стаж роботи адвокатом колегії адвокатів, який міг бути врахований для призначення позивача на посаду судді, то наявні підстави для застосування положень частини другої статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та врахування такого стажу при обчисленні стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що врахуванню до суддівського стажу ОСОБА_1 з врахуванням вищенаведених норм та висновків Великої Палати Верховного Суду підлягає лише 3 роки такого стажу, оскільки Законом № 1142 на день призначення ОСОБА_1 на посаду судді вимагався стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше трьох років.

Висновки суду першої інстанції про зарахування всього стажу роботи за юридичною спеціальністю є помилковими, а тому рішення в цій частині підлягає зміні шляхом визнання протиправною відмови у зарахуванні та зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання та виплату щомісячного довічного грошового утримання, 3 роки стажу роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, що відповідно змінює і розмір відсоткового значення суддівської винагороди.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що стаж роботи позивача на посаді судді, який дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 28 років 10 місяців 21 день та складається із добровільно зарахованого відповідачем періоду роботи на посаді арбітра Держарбітражу Рівненської області, арбітра арбітражного суду Рівненської області, судді господарського суду Рівненської області 19 років 06 місяців 21 день, та протиправно не зарахованого періоду роботи на посаді арбітра відомчого арбітражу Рівненської облспоживспілки з 24 серпня 1972 року по 31 грудня 1975 року 3 роки 4 місяці 8 днів, періоду проходження строкової військової служби з 13 листопада 1961 року по 04 листопада 1964 року - 2 роки 11 місяців 22 дні, а також роботу на посаді адвоката (члена) Рівненської обласної колегії адвокатури 3 роки, як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 слід здійснювати виходячи із 66% від суддівської винагороди та загального стажу роботи на посаді судді 28 років 10 місяців 21 день.

З врахуванням висновків апеляційного суду про протиправне незарахування позивачу суддівського стажу і встановлення відсоткового значення належного позивачу розміру суддівської винагороди 66 %, відповідача слід зобов`язати здійснити починаючи з дня звернення із відповідною заявою (01.03.2024) перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи із 66% від суддівської винагороди, враховуючи його стаж роботи на посаді судді 28 років 10 місяців 21 день.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції.

При обгрунтуванні цієї постанови суд апеляційної інстанції також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

З огляду на наведене, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права в частині зарахування стажу, що призвело до ухвалення частково помилкового рішення, а відтак рішення суду слід змінити в цій частині.

Щодо розподілу судових витрат, то такий відповідно до ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі №460/9489/24 змінити, виклавши абзаци 2-3 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду проходження строкової військової служби з 13 листопада 1961 року по 04 листопада 1964 року - 2 роки 11 місяців 22 дні; роботу на посаді відомчого арбітра Рівненської облспоживспілки з 24 серпня 1972 року по 31 грудня 1975 року - 3 роки 4 місяці 8 днів; 3 роки роботи на посаді адвоката Рівненської обласної колегії адвокатів як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, період проходження строкової військової служби з 13 листопада 1961 року по 04 листопада 1964 року - 2 роки 11 місяців 22 дні; роботу на посаді відомчого арбітра Рівненської облспоживспілки з 24 серпня 1972 року по 31 грудня 1975 року - 3 роки 4 місяці 8 днів; 3 роки роботи на посаді адвоката Рівненської обласної колегії адвокатів як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, та провести ОСОБА_1 з 01.03.2024 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 66% від суддівської винагороди та стажу роботи на посаді судді - 28 років 10 місяців 21 день.

В решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2024 року у справі №460/9489/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді І. М. Обрізко
Т. І. Шинкар