Справа № 280/10864/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2025-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 червня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10864/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.,

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року (суддя Максименко Л.Я., повне судове рішення складено 24 січня 2025 року) в справі №280/10864/24 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, Вознесенського відділу у місті Запоріжжі управління Державної міграційної служби в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 з позовом до Державної міграційної служби України (далі ДМС), управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі - УДМС), Вознесенського відділу у місті Запоріжжі управління Державної міграційної служби в Запорізькій області (далі Вознесенський відділ УДМС) про:

визнання протиправними дій УДМС України в Запорізькій області щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №28 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язання ДМС України знищити (видалити, анулювати ) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №№28 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнання протиправними дій УДМС в Запорізькій області (відповідь № К-83/6/2301-24 2301.2 135-24 від 21.06.2024) щодо відмови здійснити повноваження в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнання протиправними дій Вознесенського відділу у місті Запоріжжі УДМС в Запорізькій області (відповідь №2314-895/2314.1-24 від 04.09.2024) щодо відмови в оформленні та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

зобов`язання Вознесенській відділ у місті Запоріжжі УДМС в Запорізькій області оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказує, що судом першої інстанції неправильно визначено законодавство, яке регулює спірні правовідносини.

Вважає неправильною позицію суду першої інстанції, що позивач в інтересах дитини тричі зверталась за оформленням за допомогою засобів ЄДДР паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при оформлені заяв-анкет надана згода на внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації та відцифрованих відбитків пальців рук, й саме на підставі заяви-анкети від 26.04.2016 року присвоєно унікальний номер запису реєстру №608, адже формулюючи такий висновок, суд першої інстанції не перевірив додержання ДМС статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» при заповненні заяви-анкети про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру.

Судом першої інстанції не надана оцінка самому факту присвоєння людині номера (УНЗР), що суперечить висновкам Нюрнберзького трибуналу 1946 р., що ратифікований постановою Верховної Ради України №3248-VІ від 19.04. 2011 року, а також неможливості заборони обробки персональних даних, відкликання згоди на їх збір та обробку, оскільки унікальний номер запису у реєстрі присвоєно без її згоди та згоди дитини, що грубо порушує її право на ім`я та релігійні переконання.

Оскільки зразки як паспорта-книжечки, так і паспорта-картки затверджені відповідними постановами Уряду, тому для оформлення паспорта-книжечки позивач послалася на п. 13 Положення №2503-ХІІ, однак суд першої інстанції цього не врахував.

Судом не враховано недотримання державними органами принципу юридичної визначеності, адже пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України №302 від 25.03.2015 року дозволяє отримати паспорта громадянина України зразка 1994 року за рішенням суду, тобто держава такий обов`язок на себе взяла, однак автоматично оформлювати та видавати його відмовляється, умови та критерії відмови в оформленні такого паспорта відсутні досі, хоча право на паспорт-книжечку зафіксовано у спосіб, який не дозволяє однозначно стверджувати про зрозумілий механізм його отримання.

Вважає, що застосовані судом першої інстанції правові висновки Верховного Суду не є релевантними до спірних правовідносин.

Також вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на неможливість вилучення або знищення (видалення, анулювання) персонального номеру з точки зору того, що Закон України №5492-VI є спеціальним законом, де не передбачено підстав для вилучення такої інформації, оскільки якщо персональні дані були внесені до ЄДДР незаконно та незаконно було присвоєно персональний номер (УНЗР), не може бути і мови про будь-яку легітимність чи обґрунтованість знаходження там таких даних.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач УДМС просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та її батько ОСОБА_3 звернулись до Вознесенського районного відділу у місті Запоріжжі управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, Державної міграційної служби України із заявами щодо оформлення та видачі паспорту зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки, а також просили видалити (знищити) присвоєний ОСОБА_2 унікальний номер запису у реєстрі (УНЗР) №608, оскільки його присвоєння відбулось з порушенням закону, без її згоди та згоди будь-кого з її батьків.

Листом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 21.06.2024 повідомлено, що особа подала не в повному обсязі документи та інформацію, необхідні для оформлення й видачі паспорта. Також зазначає, що з урахуванням того факту, що на ім`я ОСОБА_2 персоналізовані та видані документи, які оформлені засобами Реєстру, при виготовлені яких законним представником було надано згоду на обробку персональних даних та присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України засобами Реєстру жодним чином не порушує прав заявника.

Крім того, листом Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області від 04.09.2024 повідомлено, що зважаючи на те, що інформація про персональні дані заявниці були отримані за її зверненням і без порушень вимог Закону №2297 та Закону №5492 та є достовірною, підстав для видалення УНЗР, а також даних-відсутні.

Позивач зверталася до відповідача із заявою, в якій просила, серед іншого, знищити єдиний унікальний номер запису в реєстрі (УНЗР).

Врахувавши, що позивач в інтересах дитини ОСОБА_2 тричі зверталась за оформленням за допомогою засобів ЄДДР паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при оформлені заяв-анкет надана згода на внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації та відцифрованих відбитків пальців рук, на підставі заяви анкети від 26.04.2016 року присвоєно унікальний номер запису реєстру №608 (УНЗР), суд першої інстанції дійшов висновку, що на час звернення до суду не порушено право або інтерес позивача, оскільки на її заяву щодо відкликання згоди на збір та обробку персональних даних паспорта громадянина України для виїзду за кордон, повернення паспорта громадянина України для виїзду за кордон відповідачем надана відповідь, у якій відмовлено позивачу у видаленні УНЗР з системи ЄІАС УМП, оскільки причини відсутні, а також роз`яснено правила та процедуру оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Також суд першої інстанції врахувавши, що Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» не передбачено підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру, зроблено висновок, що вимоги позивача щодо (видалення, анулювання) інформації (файлу) персональних даних на ім`я ОСОБА_2 , яка зберігається в Єдиному державному демографічному реєстрі, необґрунтовані.

Оскільки інформація про позивача отримана з дозволу останнього і без порушень вимог Закону України "Про захист персональних даних", та Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", є достовірною, суд першої інстанції вважав, що підстави для видалення даних ОСОБА_2 , а саме прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, статі, ідентифікаційного номеру, місця народження, місця проживання, відцифрованого обличчя, відцифрованого підпису, відцифрованих відбитків пальців рук, у тому числі знищення (видалення) унікального номеру запису у реєстрі, відсутні.

Також суд першої інстанції вважав, що не підлягають задоволенню вимоги про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки ОСОБА_2 , адже ОСОБА_2 оформила паспорт громадянина України для виїзду за кордон: серія НОМЕР_1 від 30.06.2017, строком дії до 30.06.2020 ; серія НОМЕР_2 від 31.03.2021 строком дії до 31.03.2025, тобто персональні дані позивача раніше вже були внесені до Реєстру, позивач вже отримував і внутрішній паспорт у формі ID-картки, також надавши згоду на обробку персональних даних.

Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13 червня 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Вознесенівського відділу у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області про надання інформації стосовно оформлення документів ОСОБА_2 за допомогою Єдиного державного демографічного реєстру та унікальний номер запису у реєстрі (далі УНЗР).

Крім того, ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_2 звернулись до Вознесенівського відділу у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області з питання оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року.

Вознесенівським відділом у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області 27 червня 2024 року надано відповідь листом № 2314-620/2314.1-24, у якому повідомлено про оформлення із застосуванням засобів Реєстру трьох документів, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 від 18.05.2016 (втрачений); паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4 від 30.06.2024 строком дії до 30.06.2021; паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_5 від 31.03.2021 строком дії до 31.03.2025 року. ОСОБА_2 присвоєння УНЗР 608. Також повідомлено, що оформлення паспорта відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ, є виключенням, до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України паспорт оформляється собі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, у зв`язку із ненаданням особою згоди на обробку персональних даних.

22.08.2024 року ОСОБА_3 та неповнолітня ОСОБА_2 знову звернулись до Вознесеніського відділу у м. Запоріжжя УДМС у Запорізькій області з питання оформлення паспорта громадянина України у зразка 1994 року.

У відповіді від 04.09.2024 року за вих.№2314-895/2314.1-24 Вознесенівським відділом УДМС у Запорізькій області повторно повідомлено нормативне урегулювання та вимоги що оформлення паспорта громадянина України.

12.09.2024 року аналогічне звернення надійшло на адресу УДМС у Запорізькій області.

01.10.2024 року за вих. № К-103/6/2301-24/2301.2/198-24 УДМС у Запорізькій області надано відповідь з роз`ясненням законодавства, що регулює питання оформлення документів, що посвідчують особу, порядок їх оформлення та підстави видалення інформації з Реєстру. Також повідомлено заявника, що знищення в УНЗР та даних в Реєстрі здійснюється у визначених законодавством України випадках.

Спірним в цій справі є питання знищення (видалення, анулювання) присвоєного неповнолітній дитині унікального номеру запису у реєстрі №№28, а також наявності підстав для видачі паспортного документу у формі книжечки.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

За змістом частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону 5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.

Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.

Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону № 5492-VI внесення інформації до ЄДДР здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних.

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в ЄДДР та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в ЄДДР є незмінним.

Частиною першою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01 червня 2010 року № 2297-VI (далі - Закон №2297-VI) установлено, що мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.

За визначенням, наведеним у статті 2 Закону № 2297-VI, персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (частини п`ята та шоста статті 6 Закону № 2297-VI).

Одним із документів, які оформляються із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон (підпункт «б» пункту першого частини першої статті 13 Закону № 5492-VI).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, містять безконтактний електронний носій.

Згідно з частинами першою-другою статті 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону № 5492-VI бланки документів, які містять безконтактний електронний носій, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів та з урахуванням рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (ICAO) і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення.

Бланки документів, які не містять безконтактного електронного носія, виготовляються відповідно до вимог державних (національних) та міжнародних стандартів і повинні мати ступінь захисту, що унеможливлює їх підроблення.

За положеннями частини другої статті 15 Закону № 5492-VI бланки документів, якщо інше не визначено цим Законом, виготовляються за єдиними зразками та технічними описами, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 16 Закону № 5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.

Частинами четвертою, п`ятою статті 16 Закону № 5492-VI установлено, що головний обчислювальний центр здійснює автоматизовану перевірку даних, отриманих з бази даних розпорядника Реєстру, формує набори даних та забезпечує виготовлення документів.

Статтею 7 Закону № 5492-VI визначено перелік інформації про особу, яка вноситься до Реєстру, в якій, крім зазначеного, передбачено, що у разі оформлення паспорта громадянина України до Реєстру за згодою особи вносяться також відцифровані відбитки пальців рук особи (пункт 13 частини першої статті 7).

Інформація, яку тут виокремлено, у розумінні пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 5492-VI, є біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.

Відповідно до частини шостої статті 7 Закону № 5492-VI забороняється вимагати від осіб та вносити до Реєстру інформацію, не передбачену цим Законом. Забороняється вимагати від осіб персональні дані, що свідчать про етнічне походження, расу, політичні, релігійні чи інші переконання, звинувачення у скоєнні злочину або засудження до кримінального покарання, а також дані щодо здоров`я або статевого життя.

Паспорт громадянина України для виїзду за кордон є одним із документів, які оформляються із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, порядок оформлення, видачі, обміну якого регламентує Закон № 5492-VІ та прийняті на виконання цього Закону урядовими постанови від 07.05.2014 № 152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон» (далі - постанова № 152), від 18 жовтня 2017 року № 784 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації», від 26.11.2014 №669 «Про затвердження Порядку отримання, вилучення з Єдиного державного демографічного реєстру та знищення відцифрованих відбитків пальців рук особи» (далі - Порядок).

Відповідно до частини другої статті 14 Закону № 5492-VI документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Усі документи, які перелічено в частині першій статті 13 Закону № 5492-VI, за винятком посвідчення особи на повернення в Україну, тимчасового посвідчення громадянина України та посвідчення водія, згідно із Законом № 5492-VI, повинні містити безконтактний електронний носій, за фактом виготовлення якого до Реєстру підлягають внесенню відомості про особу та документ (серія, номер, дата персоналізації), щодо якого прийнято рішення про його оформлення.

Абзацом другим статті 4 Закону №5492-VI установлено, що внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України Про захист персональних даних.

У разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним (стаття 10 Закону № 5492-VI).

Частиною третьою статті 10 Закону № 5492-VI установлено, що для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.

Отже, паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта, зокрема, автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі.

Судом встановлено, що позивач в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 тричі зверталась за оформленням за допомогою засобів ЄДДР паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

При цьому при оформлені заяв-анкет надавалась згода на внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації та відцифрованих відбитків пальців рук.

На підставі заяви анкети від 26 квітня 2016 року присвоєно Коломієць С.В. унікальний номер запису реєстру №608 (УНЗР).

Відтак, УНЗР присвоєно неповнолітній ОСОБА_2 із дотриманням вимог Закону № 5492-VI, а також Закону № 2297-VI, адже при заповненні заяви-анкети надавалась згода на внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації та відцифрованих відбитків пальців рук.

Доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не перевірив додержання ДМС статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» при заповненні заяви-анкети про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, суд відхиляє, позаяк відсутні будь-які докази порушення відповідачами вимог Закону № 2297-VI, а позивач, звертаючись за оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон та заповнюючи заяву-анкету, добровільно надала згоду на внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації та відцифрованих відбитків пальців рук.

Аргумент апелянта про не надання оцінки самому факту присвоєння людині номера (УНЗР), що суперечить висновкам Нюрнберзького трибуналу 1946 р., що ратифікований постановою Верховної Ради України №3248-VІ від 19.04. 2011 року, а також неможливості заборони обробки персональних даних, відкликання згоди на їх збір та обробку, оскільки унікальний номер запису у реєстрі (УНЗР) присвоєно без її згоди та згоди дитини, що грубо порушує її право на ім`я та релігійні переконання, суд відхиляє з тих саме підстав, а саме з підстави надання позивачем добровільної згоди на внесення до Єдиного державного демографічного реєстру інформації та відцифрованих відбитків пальців рук.

Відтак, судом не встановлено протиправності в діях УДМС України в Запорізькій області щодо збирання, обробки та внесення до Єдиного державного демографічного реєстру персональних даних та присвоєння унікального номеру запису у реєстрі №28 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стосовно вимог про зобов`язання ДМС України знищити (видалити, анулювати ) присвоєний унікальний номер запису у реєстрі №№28 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає таке.

Закон № 5492-VI не містить приписів стосовно вилучення інформації стосовно особи із Реєстру.

Відповідно до пунктів 5, 6 частини другої статті 8 Закону № 2297-VI суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.

За положеннями частини другої та третьої статті 15 Закону № 2297-VI персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: 1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом; 2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом; 3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого; 4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних. Персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку.

Верховним Судом у постанові від 21 серпня 2020 року у справі № 260/99/19 погоджено висновок суду апеляційної інстанції та зазначено, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для вилучення інформації стосовно особи із Реєстру оскільки спеціальним законом, а саме Законом України Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус № 5492, не передбачено підстав для вилучення такої інформації. Суд апеляційної інстанції зазначив, що присвоєння унікального номера особі як порушення її права на свободу віросповідання, не можуть слугувати підставою для того, щоб порушувати/не виконувати вимоги Закону України № 5492-УІ та/чи робити з нього винятки. Крім того, суд апеляційної інстанції вказав, що застосування у цій справі правової позиції викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2018 року по справі № 806/3265/17 (на яку посилається позивач), як зразкової справи, відсутні.

Оскільки інформація про неповнолітню отримана з дозволу її законних представників, без порушень вимог Закону України "Про захист персональних даних", Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", є достовірною, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для видалення даних ОСОБА_2 , а саме прізвища, ім`я, по-батькові, дати народження, статі, ідентифікаційного номеру, місця народження, місця проживання, відцифрованого обличчя, відцифрованого підпису, відцифрованих відбитків пальців рук, у тому числі знищення (видалення) унікального номеру запису у реєстрі.

Доводи апелянта про безпідставність посилання суду першої інстанції на неможливість вилучення або знищення (видалення, анулювання) персонального номеру (УНЗР) з точки зору того, що Закон №5492-VI є спеціальним законом, де не передбачено підстав для вилучення такої інформації, оскільки якщо персональні дані були внесені до ЄДДР незаконно та незаконно було присвоєно персональний номер (УНЗР), не може бути і мови про будь-яку легітимність чи обґрунтованість знаходження там таких даних, суд відхиляє та зазначає про відсутність підстав вважати, що персональні дані внесені до ЄДДР незаконно та незаконно присвоєно персональний номер (УНЗР).

Стосовно вимог про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої другої статті 14 Закону 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.

Згідно з частинами першою другою статті 21 Закону 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною четвертою статті 21 Закону 5492-VI передбачено, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Статтею 5 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III встановлено, що документом, що підтверджують громадянство України, зокрема, є паспорт громадянина України.

Відповідно до вказаної норми постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі Положення № 2503-ХІІ).

За приписами пунктів 2, 3 Положення № 2503-ХІІ паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, після досягнення 16-річного віку.

Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За положеннями пункту 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (далі Положення № 2503-XII), бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1-2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 (далі - Порядок № 302), передбачено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Порядку № 302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються, зокрема, особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року за № 620/33591, затверджений Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (далі - Тимчасовий порядок).

Пункт 1 розділу I «Загальні положення» Тимчасового порядку визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.

Так, пунктом 1 розділу ІІІ «Оформлення паспорта вперше» Тимчасового порядку № 456 визначено, що для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає: 1) заяву; 2) рішення суду; 3) свідоцтво про народження або документ, що підтверджує факт народження, виданий компетентними органами іноземної держави; 4) оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків (або одного з них), що на момент народження особи перебували(в) у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). У разі відсутності таких документів або в разі, якщо батьки (чи один із батьків) такої особи на момент її народження були (був) іноземцями(ем) або особами(ою) без громадянства, або в разі набуття особою громадянства України на території України подається довідка про реєстрацію особи громадянином України; 5) дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 6) довідку про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання особи; 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).

За змістом пункту 1 розділу І Тимчасового порядку № 456 цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Відповідно до пункту 2 розділу І цього порядку паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 «Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України».

Пунктом 3 розділу І Тимчасового порядку № 456 встановлено, що оформлення і видачу паспорта здійснюють територіальні підрозділи Державної міграційної служби України (далі - територіальні підрозділи ДМС):

1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви про видачу паспорта громадянина України (далі - заява) за зразком, наведеним у додатку 1 до цього Тимчасового порядку, поданої нею особисто;

2) особі, яка досягла 16-річного віку та яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною,- на підставі заяви одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники).

Разом з тим, частиною 2 статті 21 Закону № 5492-VI чітко встановлено, що кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.

Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком № 302 також визначено, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт (пункт 3).

Правова позиція щодо наявності права громадян на отримання паспорта у формі книжечки викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), спірним в якій було питання права особи мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.

В цьому випадку ОСОБА_2 тричі оформлювався паспорт громадянина України для виїзду за кордон, при цьому надавалась згода на обробку персональних даних, персональні дані цієї особи раніше вже внесені до Реєстру, тому суд першої інстанції правильно вказав, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 вересня 2018 року в зразковій справі №806/3265/17 (Пз/9901/2/18), не є застосовними до спірних правовідносин.

Верховним Судом у постановах від 08 червня 2023 року у справі № 380/5977/21, від 22 березня 2024 року у справі № 540/4500/21, від 28 листопада 2024 року у справі № 420/6552/24 викладено висновок, відповідно до якого використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя.

Оскільки неповнолітньою ОСОБА_2 , в інтересах якої подано позов у цій справі, використовувся паспорт громадянина України для виїзду за кордон, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для видачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорта громадянина України зразка 1994 року (у формі книжечки), адже отримання паспорта громадянина України у вигляді ID-картки жодним чином не порушує права цієї особи та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.

Аргументи апелянта про не врахування недотримання державними органами принципу юридичної визначеності суд відхиляє, адже позиція суду першої інстанції в цій справі ґрунтується на правових висновках Верховного Суду, а судом не встановлено підстав для відступу від таких висновків.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року в справі № 280/10864/24 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24 січня 2025 року в справі № 280/10864/24 за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до Державної міграційної служби України, управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, Вознесенського відділу у місті Запоріжжі управління Державної міграційної служби в Запорізькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 25 червня 2025 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 25 червня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов