Справа № 320/14634/24
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Собківа Я.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виключення позивача з військового обліку та зобов`язати виключити позивача з військового обліку.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиключення позивача з військового обліку з моменту набрання законної сили вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 24.10.2013 і зобов`язати відповідача виключити позивача з військового обліку та внести відповідні зміни до Реєстру. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що положення законодавства передбачаються виключення з військового обліку осіб, засуджених до позбавлення волі та відповідач був зобов`язаний автоматично виключити позивача з військового обліку у 2013 році, а прийняті в подальшому нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі та застосовуватись до правовідносин, що виникли раніше.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що позивачем не дотримано встановлений порядок звернення за виключенням із військового обліку та він не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Беручи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження,, введення в Україні воєнного стану, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, керуючись приписами ст.311 КАС України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 04.05.1999 позивач отримав посвідчення № НОМЕР_1 про приписку до призовної дільниці Жовтневого району м.Києва (а.с.7).

Відповідно до протоколу №57 від 31.05.2006 позивач був знятий з військового обліку призовників у зв`язку з досягненням 25 років, що зафіксовано в обліково-алфавітній книзі №6 призовників 1981 року народження, які проживають на території Солом`янського району м.Києва (а.с.22-24).

Вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 24.10.2013 у кримінальній справі №1-17/11 (провадження по справі 1/761/7/2013) позивача було засуджено за ч.3 ст.190 КК України до позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч.2 ст.361 КК України до позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки, за ч.1 ст.200 КК України у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.; на підставі ч.5 ст.74 КК України позивача було звільнено від призначеного покарання за ч.1 ст.200 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим було остаточно визначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України позивача було звільнено від відбування основного покарання з випробуванням і іспитовим строком 2 роки.

15.03.2024 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виключення з військового обліку на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.12-13).

За результатами опрацювання вказаної заяви, відповідачем складено лист від 25.03.2024 №2251, в якому зазначено, що згідно з п.81 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 виключення з військового обліку здійснюється за особистою присутністю особи, внаслідок чого запропоновано позивачу особисто прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 для уточнення облікових даних (а.с.25). Докази направлення вказаного листа позивачу в матеріалах справи відсутні.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не виключення з військового обліку, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що відповідачем не допущено протиправних дій при розгляді заяви позивача про виключення з військового обліку.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень .

Частини 1 - 3 ст.1 Закону № 2232-ХІІ визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У ч.7 ст.1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з ч.9 ст.1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 ст.2 Закону № 2232-XII передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону № 2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався та триває в Україні й дотепер.

Відповідно до ст.39 Закону № 2232-ХІІ на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Згідно із ч. 6 ст. 37 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які:

1) призвані чи прийняті на військову службу;

2) проходять військову службу (навчання) у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

3) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку;

4) досягли граничного віку перебування в запасі;

5) припинили громадянство України;

6) були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину;

7) направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

8) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими.

Отже, станом на момент звернення позивача із заявою про виключення з військового обліку, особи, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, підлягають виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.

В той же час, постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

В силу п.81 вказаного Порядку (далі - Порядок №1487) взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, підрозділах Служби зовнішньої розвідки здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пункті 15 цього Порядку). При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 20 цього Порядку.

Районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, органи СБУ, підрозділи Служби зовнішньої розвідки беруть на військовий облік, знімають або виключають з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, у яких відсутні військово-облікові документи, лише після відновлення зазначених документів.

Таким чином, механізм виключення осіб з військового обліку передбачає не лише підстави для такого виключення, а також встановлює умови, за дотриманням яких таке виключення відбувається, зокрема особа, яка бажає бути виключена з військового обліку має бути особисто присутня у відповідному районному (міському) ТЦК та СП під час вирішення вказаного питання і мати при собі паспорт громадянина України та військово-облікові документи.

Однак, заяву про виключення з військового обліку позивач подав до ІНФОРМАЦІЯ_3 засобами поштового зв`язку, що підтверджується поштовою накладною УДППЗ «Украпошта» №891 від 13.05.2024 (а.с.8), натомість особисто із відповідними документами до відповідача не звертався, чим не дотримано положення п.81 Порядку №1487.

Щодо тверджень скаржника, що він мав бути автоматично знятий з військового обліку на підставі вироку Шевченківського районного суду м.Києва від 24.10.2013 у кримінальній справі №1-17/11, то норми процесуального законодавства не передбачають направлення судових рішень (вироків у кримінальних справах) до осіб, які не являються учасниками відповідного провадження. В той же час, з матеріалів справи не вбачається, що копія вказаного вироку направлялась до Жовтневого РВК, ІНФОРМАЦІЯ_4 чи ІНФОРМАЦІЯ_5 , внаслідок чого колегія суддів відхиляє наведені обґрунтування апеляційної скарги, оскільки відповідне право на виключення з військовому обліку не було реалізовано позивачем у період до 15.03.2024.

Щодо посилання позивача на безпідставність застосування відповідачем положень Порядку №1487, колегія суддів зазначає, що із заявою про виключення з військового обліку позивач звернувся 15.03.2024, коли Порядок №1487 був чинним, а тому підлягав застосуванню відповідачем.

При цьому, жодних доказів, що із відповідною заявою про виключення з військового обліку позивач звертався до набрання чинності Порядком №1487 суду не надано.

Відповідач стверджує, що ОСОБА_1 не перебував та не перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 перебував на військовому обліку саме у ІНФОРМАЦІЯ_5 , в той час, як з наданого до суду апеляційної інстанції витягу з «Резерв+» вбачається, що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Отже, відсутні підстави вважати, що звертаючись із заявою про виключення з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_5 , позивач звертався саме до належного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до компетенції якого належить вирішення відповідного питання.

Крім того, у зв`язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX, який набрав чинності 18.05.2024 року, (далі Закон № 3633-ІХ), редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ зазнала змін, внаслідок яких, пункт 6 частини 6 було викладено в новій редакції, за змістом якої виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:

1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;

2) припинили громадянство України;

3) визнані непридатними до військової служби;

4) досягли граничного віку перебування в запасі.

18.05.2024 також набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 (далі Порядок № 560), п.4 розділу «Загальні питання» якого передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:

особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;

особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;

особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;

засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.

Отже, з 18 травня 2024 року редакція частини 6 статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Щодо посилання апелянта на частину 1 статті 58 Конституції України, колегія суддів зазначає наступне.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.

За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).

На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.

Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (ст. 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.

Однак у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.

Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.

Колегія суддів зазначає, що в Україні відсутній інститут прецедентного права, внаслідок чого подані позивачем копії судових рішень Львівського окружного адміністративного суду від 30.10.2024 у справі №380/14503/24, Сумського окружного адміністративного суду від 19.04.2024 у справі №480/4323/23 та Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.02.2024 №560/20617/23 не підлягають врахуванню судом, оскільки вони не є джерелом права, яке має бути застосовано судом. При цьому, лише висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, підлягають врахуванню судом, в силу положень ч.5 ст.242 КАС України.

Щодо поданого ОСОБА_1 клопотання про залучення до участі у справі третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_8 у АДРЕСА_1 , колегія суддів зазначає, що в силу ч.2 ст.49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Вони можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням учасників справи. Якщо адміністративний суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Вступ третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не має наслідком розгляд адміністративної справи спочатку.

З матеріалів справи та позовних вимог не вбачається, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки ІНФОРМАЦІЯ_9 у м.Києві, внаслідок чого відсутні підстави для його залучення у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Щодо клопотання скаржника про скасування ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025, як такої, що постановлена внаслідок технічної помилки, колегія суддів звертає увагу, що відповідна ухвала була постановлена за результатами отримання клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, поданого безпосередньо до суду апеляційної інстанції, і положення процесуального законодавства передбачають можливість її скасування виключно за результатами перегляду судом касаційної інстанції.

При цьому, з тексту клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову неможливо встановити, що воно було подано як доповнення до раніше поданої позивачем апеляційної скарги на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 18.06.2024, внаслідок чого судом було досліджено таке клопотання на відповідність вимогам ст.152 КАС України, що мало наслідком постановлення ухвали від 16.06.2025 про повернення клопотання заявнику без розгляду.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, внаслідок їх необґрунтованості.

В той же час, в силу ч.5 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Оскільки у своїй позовній заяві ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог щодо виключення його з війського обліку з моменту набрання законної сили вироком Шевченківського районного суду м.Києва від 24.10.2013 і зобов`язання відповідача внести відповідні зміни до Реєстру, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями на їх розгляд.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

Я.М.Собків