Справа № 500/2944/25
Суддя: Грицюк Роман Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/2944/25

23 червня 2025 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Грицюка Р.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 16 квітня 2025 року про відмову у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області як отримувач пенсії за віком.

ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії, зокрема, щодо виплати грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення.

16.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії. Відмову обґрунтовано тим, що згідно довідки №43 від 08.04.2025, яка видана Комунальним некомерційним підприємством Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина», заявниця з 01.07.2024 та на день досягнення пенсійного віку (17.02.2025) працювала на посаді біохіміка клініко-діагностичної лабораторії (наказ №138-К від 28.06.2024).

Однак, на думку відповідача, відповідно до розділу 2. «Охорона здоров`я» Переліку № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал. Відтак, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області прийнято рішення № 90 від 16.04.2025 (далі- Рішення) про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058) в зв`язку з відсутністю правових підстав.

Позивач не погоджується із таким рішенням та вважає відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області протиправною, що і стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 20.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до статей 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

05.06.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому Головне управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області просило, відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, зокрема в установах.

У розділі 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 наведено найменування закладів і установ охорони здоров`я, робота в яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно довідки №43 від 08.04.2025, яка видана КНП «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина», позивач з 01.07.2024 та на день досягнення пенсійного віку (17.02.2025) працювала на посаді біохіміка клініко-діагностичної лабораторії (наказ № 138-к від 28.06.2024).

Оскільки відповідно до розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку № 909 право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал, тому Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області винесено рішення про відмову у перерахунку пенсії.

Не погоджуючись з рішенням пенсійного органу позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Інших заяв, в тому числі по суті справи, на адресу суду не надходило.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області як отримувач пенсії за віком.

08.04.2025 ОСОБА_1 звернулася з заявою про перерахунок пенсії для призначення та виплати грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п. 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Заява позивачки відповідно до принципу екстериторіальності розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

16.04.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії.

Відмова обґрунтована тим, що у розділі 2. «Охорона здоров`я» Переліку № 909, наведено найменування закладів і установ охорони здоров`я, робота в яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) зараховується до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

ОСОБА_1 згідно довідки №43 від 08.04.2025, яка видана КРІП «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина», з 01.07.2024 та на день досягнення пенсійного віку (17.02.2025), працювала на посаді біохіміка клініко-діагностичної лабораторії (наказ №138-К від 28.06.2024).

Отже, відповідачем зроблено висновок, що відповідно до розділу 2. «Охорона здоров`я» Переліку № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал, а відтак Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області прийнято рішення № 90 від 16.04.2025 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058) в зв`язку з відсутністю правових підстав.

Не погодившись із рішенням, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку позиціям сторін у справі, суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції чинній до внесення до неї змін законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 №911-VIII, які визнано неконституційними), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення, і мають страховий стаж" (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі по тексту - Порядок №1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та механізм її виплати визначається Порядком обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1191 (далі Порядок №1191).

Пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

У постанові від 15.06.2022 по справі №200/854/19-а, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах. При цьому, зміст норми 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV дозволяє стверджувати, що у разі, якщо на день досягнення пенсійного віку особа не має відповідного спеціального стажу (для жінок 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин), то така особа може «відтермінувати» реалізацію свого права виходу на пенсію задля набуття спеціального стажу, необхідного для отримання грошової допомоги. Таке тлумачення зазначеної норми є цілком логічним. Особа продовжує працювати в установах державної або комунальної форми власності та погоджується отримувати пенсію з більш пізнього віку, а держава, в свою чергу, заохочує таких осіб додатковою соціальною гарантією.

Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд керується критеріями закріпленими у ст. 2 КАС України, які повною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб`єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зазначає, що прозорість адміністративних процедур є ефективним запобіжником державному свавіллю. Вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови прийняття обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень.

Про дотримання контролюючим органом вимог обґрунтованості під час прийняття відповідного акта індивідуальної дії свідчитиме належна мотивація його висновку, зокрема зі встановленням обставин, що мають значення для реєстрації податкової накладної, а також за умови посилання на докази, якими такі обставини обґрунтовані, із зазначенням причин їх прийняття чи відхилення.

І навпаки, не наведення мотивів прийнятих рішень не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, за яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм належну правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність прийнятого рішення.

Верховним Судом викладено правовий висновок про те, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу Прикінцеві положення Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом на день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

За приписами пункту 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Пунктом 7 Порядку №1191 встановлено, що виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

За даними, що містяться в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області від 15.08.2002, ОСОБА_1 досягла віку 60 років, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у сукупності з наявністю страхового стажу 30 років, що є умовою призначення пенсії за віком.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.08.1982 ОСОБА_1 працювала:

- 07.02.1992 прийнята на посаду лікаря-лаборанта (запис №9);

- 01.04.1996 міськлікарня №3 реорганізована в міськлікарню №1 (запис №10);

- 05.05.1998 присвоєна друга категорія лікаря-лаборанта КДА (запис №11);

- 01.01.1999 міська лікарня №1 реорганізована в міську комунальну лікарню №3 (запис №12);

- 01.04.2003 присвоєна Перша категорія зі спеціальності клінічна лабораторна діагностика (запис №13);

- 01.01.2007 призначена завідувачем клініко-діагностичної лабораторії (запис №14);

- 03.04.2008 присвоєно вищу категорію зі спеціальності клінічна лабораторна діагностика (запис №15);

- 29.03.2013 підтверджена вища категорія зі спеціальності клінічна лабораторна діагностика клінічна (запис №16);

- 02.12.2016 міська комунальна лікарня №3 реорганізована шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради (запис №17);

- 22.02.2018 підтверджена вища категорія зі спеціальності «Клінічна лабораторна діагностика» (запис №18);

- 22.02.2023 продовжено термін дії посвідчення про підтвердження вищої категорії зі спеціальності «Клінічна лабораторія (діагностика)» з 22.02.2023 по 22.02.2024 (запис №19);

- 22.02.2024 продовжено термін дії посвідчення про підтвердження вищої категорії зі спеціальності «Клінічна лабораторія (діагностика)» з 22.02.2024 по 14.08.2024 (запис №20);

- комунальне некомерційне підприємство «Міська комунальна лікарня №3» Тернопільської міської ради реорганізовано шляхом приєднання до Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська міська комунальна лікарня швидкої допомоги»;

- 28.06.2024 звільнена з займаної посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (запис №21);

Комунальне некомерційне підприємство Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина»

- 01.07.2024 прийнято на роботу на посаду біохіміка клініко діагностичної лабораторії тимчасово на час відсутності основного працівника (запис №22);

- 01.04.2025 переведена на посаду лікаря лаборанта клініко діагностичної лабораторії на 0,5 ставки, та на 0,5 ставки біохіміка тимчасово на час відсутності основного працівника (запис №23), де працює по даний час.

Спір виник через те, що відповідач у своїй відмові зазначає, що заявниця з 01.07.2024 та на день досягнення пенсійного віку (17.02.2025), працювала на посаді біохіміка клініко-діагностичної лабораторії (наказ №138-К від 28.06.2024).

Отже, оскільки відповідно до розділу 2. «Охорона здоров`я» Переліку № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області прийнято рішення № 90 від 16.04.2025 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058) в зв`язку з відсутністю правових підстав.

Із приводу цього, суд зазначає наступне.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі Перелік № 909).

Пункти "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначають окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років. Зокрема право на пенсію за вислугу років мають: «е) працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України…»

Вказані посади, на яких працювала позивачка, передбачені переліком посад, робота на яких дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі Перелік №909).

Так, пункт 2 Переліку №909 включає такі заклади охорони здоров`я, як «лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри», та посади: «лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)».

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №385 від 28.10.2002 затверджено «Переліків закладів охорони здоров`я, лікарських посад, посад фармацевтів, посад фахівців з фармацевтичною освітою, посад професіоналів у галузі охорони здоров`я, посад фахівців у галузі охорони здоров`я, посад професіоналів з вищою немедичною освітою у закладах охорони здоров`я та посад професіоналів з вищою немедичною освітою, залучених до надання реабілітаційної допомоги у складі мультидисциплінарних реабілітаційних команд в закладах охорони здоров`я».

Підпункт 1.1 вказаного переліку включає такі види лікарняних закладів, як: Лікарня (республіканська, обласна, центральна міська, міська, центральна районна, районна), Перинатальний центр зі стаціонаром (підпункт 1.1.1).

Отже заклади, в яких працювала позивачка, відносяться до лікарняних закладів, визначених у Переліку №909.

Щодо посад, які займала позивачка «лікар-лаборант», «завідувач клініко-діагностичної лабораторії», «біохімік клініко діагностичної лабораторії», суд зазначає наступне.

Відповідно до Переліку №909 для отримання права на пенсію за вислугу років, а отже і права на грошову допомогу у розмірі десяти пенсій, мають особи, що на час досягнення пенсійного віку працювали у закладі охорони здоров`я на посадах: «лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад)».

Перелік лікарських посад у закладах охорони здоров`я затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 жовтня 2002 року №385 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 06 травня 2021 року №884).

Так, відповідно до розділу ІІ «Керівники структурних підрозділів» Наказу №385 посада «завідувач» (п. 1) відноситься до посади лікаря-спеціаліста.

Згідно з розділом III «Лікарі-спеціалісти» посада «лікар-лаборант» (п. 44),

Вказане корелюється з положеннями Переліку №909 про те, що посада у закладі охорони здоров`я, на якій працює особа, що має право на пенсію за вислугу років, може мати й інше найменування, не виключаючи «лікар».

Отже позивач, перебуваючи на посаді завідуючого лабораторією, є лікарем, зокрема виходячи з профілю підрозділу, який вона очолювала.

Відповідно до Переліку № 909 розділ ІІ, право на пенсію за вислугу років мають лікарі і середній медичний персонал (незалежно від найменування посад), які працюють в таких закладах і установах як: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри та ін.

Згідно п.2 приміток Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

У додатку 2 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991 року №146 «Номенклатура спеціальностей середніх медичних працівників» (був чинний у спірний період до 23.11.2007), під №11 вказано - лаборант клініко-діагностичної лабораторії. А у додатку 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23 жовтня 1991 року №146 «Положення про атестацію середніх медичних працівників» зазначено: п.23.3. Інші категорії лаборантів (фельдшерів-лаборантів) лікувально-профілактичних установ, крім тих, що передбачені п.23 (лаборанти (фельдшери-лаборанти) з паразитології, мікробіології і вірусології), п. 23.1 (лаборанти (фельдшери-лаборанти) з імунології, серології та імуноферментних досліджень) і п. 23.2 (лаборанти (фельдшери-лаборанти) контрольних лабораторій дезстанцій, радіологічних підрозділів санепідстанцій та підрозділів профілактичної дезинфекції санепідстанцій і дезстанцій), проходять атестацію за спеціальністю "лаборант клініко-діагностичної лабораторії".

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.2007 №742 затверджено Положення про атестацію молодших спеціалістів з медичною освітою (далі Положення №742). У додатку 1 до пункту 1.6 Положення №742 «Номенклатура спеціальностей молодших спеціалістів з медичною освітою» під №5 - Лабораторна справа (клініка). Відповідно до п.4.6. Положення №742 до стажу роботи для проходження атестації за спеціальністю "лабораторна справа (клініка)" молодшим спеціалістам з медичною освітою зараховується період роботи на посадах фельдшерів-лаборантів, лаборантів, технологів з лабораторної діагностики лабораторій (центрів, відділів, відділень) закладів охорони здоров`я всіх найменувань (крім патологоанатомічних, судово-медичних, бактеріологічних).

Згідно диплому НОМЕР_3 від 27.06.1990 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію лікаря. 07.02.1992 позивач прийнята на посаду лікаря-лаборанта в Тернопільську міськлікарню №3.

Таким чином матеріалами справи доведено, що посади позивача належить до спеціальностей працівників, які постійно працювали в лікарняних закладах на посадах передбачених розділом ІІ Переліку №909.

Згідно з підпунктом «а» пункту 42 Додатку № 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я» від 23.02.2000 № 33 до середнього медичного персоналу обласних лікарень було віднесено лаборантів при проведенні біохімічних, бактеріологічних, імунологічних, серологічних, цитологічних досліджень, посади яких лаборантів уводяться за штатними нормативами відповідних лабораторій (додаток 26).

Окрім цього, відповідно до підпункту «а» пункту 10 Додатку № 1 до наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про штатні нормативи та типові штати закладів охорони здоров`я» від 23.02.2000 № 33 (з наступними змінами і доповненнями) в обласних лікарнях установлювалися посади лікарів-лаборантів з розрахунку 1 посада на 150 ліжок. При проведенні біохімічних, бактеріологічних, імунологічних, серологічних, цитологічних досліджень посади лікарів-лаборантів уводяться за штатними нормативами відповідних лабораторій (додаток 26).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про внесення змін до наказу МОЗ України від 23.02.2000 № 33» від 12.03.2008 № 122 назву розділів "Середній медичний персонал" замінено на назву "Фахівці з базовою та неповною вищою медичною освітою та технічні працівники" та у примітці до пункту 14 додатка 26 передбачено, що посади лікарів-лаборантів за спеціальністю «Клінічна біохімія» дозволяється замінювати за відомістю заміни на посади «біохімік».

Міністерство охорони здоров`я України листом від 22.07.2008 № 1-02-13/21 запропонувало в лабораторних підрозділах замінювати за відомістю заміни посади «лікарів-лаборантів з клінічної біохімії» на посади «біохіміків» та призначати на них спеціалістів з вищою немедичною освітою за спеціальністю «біохімія». Посади лаборантів з вищою освітою у зв`язку з їх відсутністю в Класифікаторі професій ДК 003-2005 замінити на посади біохіміків, з дотриманням вимог, зазначених у пунктах 1, 2, 3, 4, 5 листа. Спеціалістів, які зараховані на посади лаборантів з вищою освітою після 01.10.1994, за умови їх згоди, перевести відповідно на посади біологів, хіміків, бактеріологів (пункт 7 зазначеного листа МОЗ).

Згідно з п.2.2.6 наказу Мінпраці та МОЗ України від 05.10.2005 №308/519 «Про впорядкування Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення» професіоналам з повною вищою немедичною освітою (психологи, біологи, ентомологи, зоологи та інші), посади яких уведені замість посад лікарів, посадові оклади встановлюються за тарифними розрядами, передбаченими для лікарів інших спеціальностей відповідних кваліфікаційних категорій.

Отже, у зв`язку з прийняттям МОЗ наказу від 12.03.2008 № 122 посади лаборантів, що належали до середнього медичного персоналу обласних лікарень, та лікарів лаборантів, замінено на посади біохіміків, що свідчить про її належність до посад, що передбачені Переліком № 909.

З урахуванням наведеного та не надання належної оцінки кожній з вимог, дотримання яких є необхідним для призначення грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV, суд вважає, що відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості оскаржуваного рішення з урахуванням вимог, визначених ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Житомирській області необгрунтовано прийнято рішення № 90 від 16.04.2025 про відмову у перерахунку пенсії ОСОБА_1 , яке підлягає скасуванню.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач протиправно не виплатив позивачці одноразову грошову допомогу, відтак спірне рішення підлягає скасуванню.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Наведене повністю відповідає змісту ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, частиною 4 якої визначене, що у випадку, визначеному п. 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тобто, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру.

Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Аналізуючи даний адміністративний спір суд наголошує, що суб`єкт владних повноважень у спірних взаємовідносинах здійснив реалізацію дискреційних повноважень шляхом відмови в нарахуванні і виплаті допомоги.

Таким чином, суд вважає, що відповідач при розгляді заяви діяв поза межею наданих повноважень та реалізації дискреційних функцій, відповідно вважає за необхідне, з метою ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача, ухвалити рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати і виплатити допомогу, суд звертає увагу на те, що обчислення загального та спеціального страхового стажу, яке дає особі право на відповідні виплати є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі вдаватись до обчислення страхового стажу та призначати відповідні виплати, замінюючи такими діями пенсійний орган. У той же час, при обчисленні загального страхового стажу чи пільгового стажу відповідач зобов`язаний урахувати висновки суду щодо необхідності зарахування чи не зарахування певного стажу до страхового.

Беручи до уваги наведені вище обставини, суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07.02.1992 по 28.06.2024, повторно розглянути заяву позивачки від 08.04.2025 та вирішити питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з у рахуванням висновків суду.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно приписів частини 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу, проте згідно частини 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 16.04.2025 №90 про відмову у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.04.2025, зарахувавши до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 07.02.1992 по 28.06.2024, та вирішити питання щодо призначення та виплати грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 23 червня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: вул. Ольжича, 7, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10003 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.