Справа № 500/1511/25
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/1511/25

24 червня 2025 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії № 38 від 15.11.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на підставі: трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 10.09.1979 року, трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 10.05.1983, довідки Зборівського районного споживчого товариства "РайСТ" за № 46 від 25.05.2021, довідки Залозецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області за № 86 від 04.06.2021, свідоцтва про народження сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про народження доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтва про народження сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно поданої заяви від 11.11.2024.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 38 від 15.11.2024 відмовлено позивачу в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. На переконання позивача, підстав для відмови у призначені пенсії за віком у відповідача не було, оскільки ОСОБА_1 були надані аналогічні документи, на підставі яких пенсійним органом було обчислено страховий стаж у 2021 році, який склав 22 роки 10 місяців 24 дня, що дає право на призначення пенсії з досягненням нею пенсійного віку 63 роки, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 24.03.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.

Ухвалою суду від 04.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою суду від 11.06.2025 продовжено процесуальний строк розгляду справи на один місяць.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що за результатом розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії, ОСОБА_1 встановлено страховий стаж заявника 15 років 11 місяців 24 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Відзначає, що ним не прийнято до уваги дані документів, в яких зазначено по батькові " ОСОБА_6 ", що не відповідає паспортним даним заявниці " ОСОБА_7 ": трудової книжки НОМЕР_3 від 10.09.1979 за періоди роботи протягом вересня 1979 року - серпня 1980 року та січня 1993 року - березня 1994 року; свідоцтва про народження дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідки від 25.05.2021 № 46 та № 47 за періоди роботи з 03.09.1979 по 25.08.1980 та з 21.01.1993 по 02.03.1994. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи протягом березня 1983 року - лютого 2000 року, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983, оскільки на титульному аркуші допис дати народження та виправлення по батькові заявниці здійснені з порушенням, відсутні записи про документи на підставі яких внесено зміни. Також відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів).

Додатково повідомляє, що надано рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 02.10.2024 у справі № 599/1981/24 про встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, зокрема, трудових книжок, колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983 та НОМЕР_3 від 10.09.1979, свідоцтва про народження дітей та довідок від 25.05.2021 № 46, № 47 та від 24.06.2021 № 86, в якому зазначено дату народження особи ІНФОРМАЦІЯ_4 , що не відповідає паспортним даним позивача, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку з вищезазначеним дані рішення не прийнято до уваги. Одночасно, рішенням заяву задоволено частково. Встановлено факт належності ОСОБА_1 , правовстановлюючих документів: трудових книжок колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983 та НОМЕР_3 від 10.09.1979. Відмовлено в належності ОСОБА_1 , довідок від 25.05.2021 № 46, № 47 та від 24.06.2021 № 86, так як вони не є правовстановлюючими документам.

З урахуванням викладеного, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 15.11.2024 № 38 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно з відомостями трудових книжок колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983 та НОМЕР_3 від 10.09.1979 протягом трудової діяльності працювала на різних посадах.

11.11.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 38 від 15.11.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вік позивача на момент звернення до пенсійного органу 63 роки. Страховий стаж позивача 15 років 11 місяців 24 дні.

За результатами розгляду документів не прийнято до уваги дані документів, в яких зазначено по батькові " ОСОБА_6 ", що не відповідає паспортним даним заявниці " ОСОБА_7 ": трудової книжки НОМЕР_3 від 10.09.1979 за періоди роботи протягом вересня 1979 року - серпня 1980 року та січня 1993 року - березня 1994 року; свідоцтва про народження дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідки від 25.05.2021 № 46 та № 47 за періоди роботи з 03.09.1979 по 25.08.1980 та з 21.01.1993 по 02.03.1994. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи протягом березня 1983 року - лютого 2000 року, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983, оскільки на титульному аркуші допис дати народження та виправлення по батькові заявниці здійснені з порушенням, відсутні записи про документи на підставі яких внесено зміни. Відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) протягом 1997-2000 років згідно з довідками 25.06.2021 №1053 та №1054.

Також надано рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 02.10.2024 у справі № 599/1981/24 про встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, зокрема, трудових книжок, колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983 та НОМЕР_3 від 10.09.1979, свідоцтва про народження дітей та довідок від 25.05.2021 № 46, № 47 та від 24.06.2021 № 86, в якому зазначено дату народження особи ІНФОРМАЦІЯ_4 , що не відповідає паспортним даним позивача, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку з вищезазначеним дані рішення не прийнято до уваги. Одночасно, рішенням заяву задоволено частково. Встановлено факт належності ОСОБА_1 , правовстановлюючих документів: трудових книжок колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983 та НОМЕР_3 від 10.09.1979. Відмовлено в належності ОСОБА_1 , довідок від 25.05.2021 № 46, № 47 та від 24.06.2021 № 86, так як вони не є правовстановлюючими документам.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішення відповідачів на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частинами 1 та 2 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення", йдеться про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).

Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.

Положеннями ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Водночас, п."ж" ч.3 вказаної статті передбачено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Отже, законодавець передбачив зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі і визначив для цього певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п.11 Порядку №637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта громадянина України (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Як передбачено п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

На момент внесення записів у трудову книжку позивача діяв Порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях визначений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженою постановою Державного комітету ради міністрів СРСР з питань праці та заробітної плати від 09.07.1958 №620 та Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі Інструкція №162).

Згідно з п.2.2. Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п.2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1938 року) записується "1984.05.01", в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.; "05.01.1984". Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (п.2.5. Інструкції № 162).

Згідно з п.2.12 Інструкції № 162 зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місце роботи на підставі документів(паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки серії НОМЕР_4 від 17.08.1985 слідує, що ОСОБА_1 протягом трудової діяльності працювала на різних посадах, зокрема:

з 03.09.1979 по 25.08.1980 в "Промторг" Зборівського РайСП, про що свідчить і довідка підприємства №46 від 25.05.2021;

з 31.03.1983 по 02.12.1988 в колгоспі ім.Котовського на консервному заводі;

з 29.12.1988 по 20.01.1993 в колгоспі "Медобори" в дитячому садіку;

з 21.01.1993 по 02.03.1994 в ТВП "Прогрес", про що свідчить і довідка підприємства №47 від 25.05.2021;

з 10.03.1994 по 26.02.2000 в колгоспі "Медобори".

Також з довідки №86 від 24.06.2021, виданої Залозецькою селищною радою Зборівського району Тернопільської області, видно помісячні виходи ОСОБА_1 протягом 1999-1994 років.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 02.10.2024 у справі №599/1981/24, яке 04.11.2024 набрало законної сили, встановлено факт належності позивачу правовстановлюючих документів: трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої " ОСОБА_1 " та трудової книжки серії НОМЕР_3 , виданої " ОСОБА_8 ". Відмовлено в належності довідок №46 від 25.05.2021 та №47 від 25.05.2021, виданих Зборівським районним споживчим товариством РайСТ Споживспілки України та довідки №86 від 24.06.2021, виданої Залозецькою селищною радою Зборівського району Тернопільської області; так як вони не є правовстановлюючими документами.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у рішенні № 38 від 15.11.2024 послалось на те, що страховий стаж позивача становить 15 років 11 місяців 24 дні. Відповідачем не прийнято до уваги дані документів, в яких зазначено по батькові " ОСОБА_6 ", що не відповідає паспортним даним заявниці " ОСОБА_7 ": трудової книжки НОМЕР_3 від 10.09.1979 за періоди роботи протягом вересня 1979 року - серпня 1980 року та січня 1993 року - березня 1994 року; свідоцтва про народження дітей, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 ; довідки від 25.05.2021 № 46 та № 47 за періоди роботи з 03.09.1979 по 25.08.1980 та з 21.01.1993 по 02.03.1994. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи протягом березня 1983 року - лютого 2000 року, згідно з трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983, оскільки на титульному аркуші допис дати народження та виправлення по батькові заявниці здійснені з порушенням, відсутні записи про документи на підставі яких внесено зміни. Відсутня інформація щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) протягом 1997-2000 років згідно з довідками 25.06.2021 №1053 та №1054.

Зі змісту спірного рішення слідує також про надання рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 02.10.2024 у справі № 599/1981/24 про встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, зокрема, трудових книжок, колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983 та НОМЕР_3 від 10.09.1979, свідоцтва про народження дітей та довідок від 25.05.2021 № 46, № 47 та від 24.06.2021 № 86, в якому зазначено дату народження особи ІНФОРМАЦІЯ_4 , що не відповідає паспортним даним позивача, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_4 . У зв`язку з вищезазначеним дані рішення не прийнято до уваги. Одночасно, рішенням заяву задоволено частково. Встановлено факт належності ОСОБА_1 , правовстановлюючих документів: трудових книжок колгоспника НОМЕР_2 від 10.05.1983 та НОМЕР_3 від 10.09.1979. Відмовлено в належності ОСОБА_1 , довідок від 25.05.2021 № 46, № 47 та від 24.06.2021 № 86, так як вони не є правовстановлюючими документам.

Суд вважає за необхідне зазначити, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи у довідці.

Невідповідність у трудовій книжці, свідоцтвах про народження дітей, довідках по батькові паспортним даним позивача, що полягає у написані букви "п" замість "Ф", не може бути підставою для виключення таких періодів з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві (організації), та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства (організації) не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Такий правовий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладених у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17, від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 26.06.2019 у справі №607/4243/17, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

У трудовій книжці, свідоцтвах про народження дітей, довідках, наданих пенсійному органу, та у паспорті позивача, дійсно мають місце розбіжності в написанні по батькові, проте наявність цих розбіжностей ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірних періодів до страхового стажу. Мова йде про одну й ту ж особу, а формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Відповідачем не враховано, що не усі недоліки можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, архівній довідці.

Відсутність інформації щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) протягом 1997-2000 років за наявності трудової книжки також не може бути підставою для виключення періоду роботи з трудового стажу позивача, оскільки право на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії не може ставитись в залежність від виконання роботодавцем своїх обов`язків щодо ведення кадрової документації.

У спірних правовідносинах відсутність інформації про вироблені трудодні в колгоспі пов`язана з обставинами, що виникли не з вини позивача, та на які він не міг вплинути.

Водночас в матеріалах справи відсутні відомості про невиконання позивачем як членом колгоспу встановленого мінімуму трудової участі без поважних причин.

Разом з цим, заявлені до зарахування до страхового стажу в позовних вимогах періоди роботи частково містять спірні періоди догляду за дітьми до 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , та зараховані періоди відповідачем самостійно.

Таким чином, суд дійшов переконання, що до страхового стажу позивача підлягають зарахуванню періоди роботи з 03.09.1979 по 25.08.1980, з 31.03.1983 по 02.12.1988, з 29.12.1988 по 20.01.1993, з 21.01.1993 по 02.03.1994, з 10.03.1994 по 26.02.2000 та періоди догляду за дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (за виключенням вже зарахованих періодів), оскільки такі відповідають записам в його трудовій книжці, свідоцтвам про народження дітей, довідках, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а вказані відповідачем недоліки у записах в трудовій книжці, свідоцтвах, довідках, з огляду на те, що обов`язок належного оформлення трудової книжки та іншої документації покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб, не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів.

Оцінюючи викладені обставини у їх сукупності, суд дійшов висновку про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 38 від 15.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в частині незарахування вказаних періодів критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Аналіз зазначеної норми, у її взаємозв`язку з ч.2 ст.2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

Застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано усі визначені законом умови, необхідні для одержання пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", наявність у позивача загального стажу.

Оскільки вирішення питання наявності права на пенсію (підрахунку загального стажу) є прерогативою пенсійного органу і суд не вправі замість пенсійного органу вдаватись до підрахунку стажу, чи прийняття рішення про призначення пенсії, тому на переконання суду, для відновлення порушеного права позивача необхідно зобов`язати відповідний територіальний орган Пенсійного фонду України після зарахування спірних періодів повторно розглянути заяву позивача від 11.11.2024 про призначення пенсії за віком.

При цьому, суд не має підстав робити висновок про те, що при обчисленні стажу, що дає право на пенсію за віком з врахуванням висновків суду, викладених у цій справі, та за наявності підстав для призначення пенсії, відповідне управління Пенсійного фонду України, порушуватиме права позивача, не призначаючи, чи не виплачуючи таку пенсію.

Відповідно до приписів розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу (п.4.2). Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи (п.4.3).

Заяву про призначення пенсії позивач подав за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області.

Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке прийняло спірне рішення про відмову в призначенні пенсії.

Тож, дії зобов`язального характеру має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що розглянув заяву позивача, яким у цьому випадку є Головне управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду щодо застосування норм права в аналогічних спірних правовідносинах, висловленій у постанові від 08.02.2024 у справі №500/1216/23.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для задоволення щодо нього позовних вимог.

З огляду на викладене вище, відповідно до ч.2 ст.9 КАС України (якою передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень) наявні підстави для виходу за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача та прийняття рішення про зобов`язання Головного управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути відповідну заяву позивача про призначення йому пенсії за віком від 11.11.2024, зарахувавши до стажу, що дає право на призначення пенсії, періоди роботи з 03.09.1979 по 25.08.1980, з 31.03.1983 по 02.12.1988, з 29.12.1988 по 20.01.1993, з 21.01.1993 по 02.03.1994, з 10.03.1994 по 26.02.2000 та періоди догляду за дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (за виключенням вже зарахованих періодів).

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються їх заперечення, і не довели правомірності оскаржуваного рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, суд присуджує на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог здійснені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 грн згідно квитанції №0.0..1 від 26.03.2025 на суму 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 38 від 15.11.2024 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.11.2024 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 03.09.1979 по 25.08.1980, з 31.03.1983 по 02.12.1988, з 29.12.1988 по 20.01.1993, з 21.01.1993 по 02.03.1994, з 10.03.1994 по 26.02.2000 та періоди догляду за дітьми до досягнення кожною дитиною 3-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (за виключенням вже зарахованих періодів).

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 червня 2025 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: вул.Морехідна, 1, м.Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54008, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.