Справа № 363/2273/25
Суддя: Лукач О. П.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

24.06.25 363/2273/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.,

за участю секретаря Крюкової В.Є.,

представника позивача Федоркова В.І. (в режимі відеоконференції),

представника відповідача Заріцького С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгород, за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №359/1 від 19.03.2025 про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд», представником позивача адвокатом Федорковим В.І. подано вказаний адміністративний позов, у якому, з урахуванням заяви від 30.04.2025, про усунення недоліків, просить:

визнати поважними причини пропуску строку на оскарження постанови відповідача по адміністративній справі від 19.03.2025. Поновити строк оскарження постанови відповідача від 19.03.2025 пропущений із поважних причин;

постанову відповідача від 19.03.2025 №359/1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України, визнати протиправною та скасувати, а справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 закрити.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем 19.03.2025 було винесено оскаржувану Постанову №359/1, якою позивача визнано винним в адміністративному правопорушенні передбаченому ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу у розмірі 17000 грн, Копію вказаної постанови позивачем отримано 23.04.2025 на письмове звернення із заявою від 26.03.2025. Внаслідок зазначеного, визначений законом строк оскарження постанови в адміністративній справі пропущений з причини відсутності у позивача об`єкту оскарження, а тому заявлено клопотання про поновлення строку для оскарження постанови.

Сторона позивача, вважаючи постанову ІНФОРМАЦІЯ_2 протиправною та такою, що винесено з істотним порушенням прав позивача, вона не відповідає обставинам справи, вказує, що 18.03.2025 відповідачем, в особі уповноваженого представника, старшого офіцеру ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , щодо позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення №162 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП ч.6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме за те, що він не пред`явив військово обліковий документ на вимогу представника ТЦК та СП. При винесенні на підставі протоколу №162 Постанови, відповідачем здійснена перекваліфікація правопорушення інкримінованого позивачу на ч.3 ст.210-1 КУпАП, замість визначеної у протоколі ч.3 ст.210 КУпАП. Внаслідок зазначеної перекваліфікації проступку у Постанові, протокол №162 втратив свою силу, а Постанова ухвалена без встановлення та фіксації правопорушення позивача за ч.3 ст.210-1, диспозиція якої є бланкетною, норма є відсилочною. У оскаржуваній Постанові відповідачем не вірно відображено об`єктивну сторону складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 210-1 КУпАП, адже нормативним актом, яким передбачена відповідальність за ст. 210-1 КУпАП є ч.6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» якою дослівно передбачено «У період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки», в той час як Постановою накладено стягнення за те що Позивач «не надав для ознайомлення військово-обліковий документ».

Також, стороною позивача зазначено про відсутність суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, зазначаючи, що позивач є військовозобов`язаним, має військове звання капітан запасу, був мобілізований та проходив військову службу у Збройних силах України на протязі 2014-2015 років, стоїть на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , що засвідчується військовим квитком, кодом РНКПП. 18.03.2025 позивач, будучи залученим до контрольних вимірів стану укриття третього реактору Чорнобильської АЕС, на блок-посту при в`їзді у зону відчуження, на вимогу працівників поліції, поряд із іншими документами пред`являв військовий квиток, який після цього поклав у кишеню чистого спецодягу, у якому він на той час уже був одягнений. Після виконання запланованих регламентних робіт спеціальний одяг, у всіх задіяних у контрольних вимірах осіб, був зібраний для вимірів ступеня радіоактивного зараження та дезактивації у окремий контейнер, який перебував у спеціальному автомобілі, який слідував попереду автомобіля позивача. Жодних речей вилучати із спецодягу не дозволяли. Внаслідок чого військовий квиток залишився у спецодязі та був повернутий лише наступного дня. 18.03.2025, повертаючись із території Чорнобильської АЄС, на поліцейському блок-посту Іванків, позивача зупинили працівники поліції та виявили у нього відсутність можливості пред`явлення позивачем військово облікових документів. Внаслідок зазначеного працівники поліції затримали позивача та доставили до ІНФОРМАЦІЯ_5 (надалі ТЦК), де було складено адмінпротокол №162, у якому зафіксовано не пред`явлення позивачем військово-облікового документу на вимогу працівника ТЦК. Однак, пояснення важливих причин неможливості пред`явлення цього документу працівником ТЦК до уваги прийнято не було, а в протоколі відповідачем зазначено лише частину наданих пояснень Позивача у вигляді запису, «Військово-обліковий документ не пред`явив». На пропозицію позивача пред`явити військово-обліковий документ пізніше, працівник ТЦК не погодився та склав адміністративний протокол, зазначивши у ньому про розгляд адміністративних матеріалів наступного дня, 19.03.2025 о 10 годині. Перед складанням протоколу №162 Відповідач здійснив перевірку перебування позивача на військовому обліку по спеціальних реєстрах призначених для обліку та реєстрації військовозобов`язаних та встановив його особу як військовозобов`язаного, офіцера запасу, який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому відповідач також встановив, що позивача розшукує ІНФОРМАЦІЯ_7 за неприбуття до ТЦК за повісткою. Отримавши ці відомості, працівник ТЦК в той же час склав ще один адміністративний протокол №161 про порушення ч.3 ст.210 КУпАП внаслідок неприбуття позивача за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_8 , у якому зазначив, що розгляд адміністративних матеріалів та адміністративного протоколу №161 відбудеться наступного дня, 19.03.2025, в один час з протоколом №162, о 10-00 год. у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_8 , незважаючи на те, що м. Вишгород розташований за 150 км. від м. Біла Церква. Зважаючи на нагальну необхідність участі у розгляді матеріалів про притягнення позивача до адміністративної відповідальності по місцю перебування на військовому обліку, за неправдиве обвинувачення його у неявці до ІНФОРМАЦІЯ_8 за викликом по повістці, позивач не зміг прийняти участь у розгляді його справи про адмінпорушення по адмінпротоколу №162, призначену на 10-00 19.03.2025 року у Вишгородському ТЦК. За таких умов, розгляд адміністративної справи наступного дня після складення протоколу, позивач не мав часу та, відповідно, фізичної можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП України, зокрема, подавати докази, заявляти клопотання, користуватися правовою допомогою, тощо. Окрім цього, у відповідності до ч.1 ст.277-2 КУпАП України: «Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи».

Вказуючи на порушення прав позивача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, також, що до Постанови у справі про адміністративне правопорушення не долучено доказів, передбачених ст.251 КУпАП України, а саме: відео фіксація відмови у пред`явленні військово-облікового документа, пояснень особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речових доказів, тощо, сторона позивача просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 30.04.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 було залишено без руху та надано представнику позивача строк для усунення недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали, з підстав, викладених у вказаному судовому рішенні. Крім цього, в ухвалі суду зазначено, що на підставі аналізу наданих стороною позивача документів, беручи до уваги, що копію оскаржуваної постанови позивачем отримано 23.04.2025, а позов подано до суду 28.04.2025, - відсутні підстави вважати, що адміністративний позов про визнання протиправною та скасування постанови №359/1 від 19.03.2025 про адміністративне правопорушення, подано поза межами строку, встановленого статтями 286, 289 КАС України.

30.04.2025 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача адвокатом Федорковим В.І. подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.05.2025 відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання на 11:30 09.06.2025, про що учасників провадження повідомлено у порядку, встановленому КАС України.

08.05.2025 ІНФОРМАЦІЯ_9 отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується ксерокопією облікової книги розносної кореспонденції..

Судове засідання, призначене на 09.06.2025 не відбулося у зв`язку із неявкою учасників провадження, а також відсутністю, станом на 09.06.2025 у матеріалах справи клопотання представника позивача від 19.05.2025 про його участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції та відповідної ухвали суду про результат розгляду вказаного клопотання. Наступну дату судового засідання визначено 23.06.2025 о 15:30, про що повідомлено учасників провадження.

10.06.2025 до суду, через систему «Електронний суд», надійшло клопотання представника позивача адвоката Федоркова В.І., про його участь у судовому засіданні, призначеному на 23.06.2025 о 15:30 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке ухвалою суду від 12.06.2025 було задоволено.

23.06.2025 до суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву, з додатками, а саме з копією матеріалів адміністративної справи та відеозапис фіксування порушення.

У судовому засіданні, призначеному на 09.06.2025, у режимі відеоконференції взяв участь представник позивача Федорков В.І., а також представник відповідача

Заріцький С.М.

Представник відповідача, просив прийняти відзив на позовну заяву, посилаючись на існування об`єктивних причин неможливості його подання у строк, встановлений ухвалою суду.

Представник позивача, не заперечуючи проти прийняття відзиву на позовну заяву, не потребуючи часу для ознайомлення із запереченнями сторони відповідача та надання відповіді на відзив, вважав за можливе прийняти відзив на позо, оскільки, на його думку, аргументи відповідача не спростовують доводи сторони позивача.

Заслухавши представників сторін, враховуючи відсутність заперечень у представника позивача, положення статті 121 КАС України, а також те, що матеріали, долучені до відзиву стороною відповідача, мають значення для правильного вирішення справи, суд ухвалив прийняти відзив на позовну заяву та долучити до матеріалів справи докази, надані стороною відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, стверджуючи про наявність порушень, допущених відповідачем під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо позивача та під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача, заперечуючи проти позову, стверджував про правомірність прийнятого відповідачем рішення та на допущену описку щодо зазначення статті КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, складеного щодо позивача, та у постанові, оскільки суть адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем, залишилася незмінною.

Так, у відзиві на адміністративний позов ОСОБА_1 представником відповідача зазначено, що 18.03.2025 під час проведення заходів з оповіщення до ІНФОРМАЦІЯ_10 працівниками поліції був доставлений громадянин ОСОБА_1 , який згідно інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів був оголошений у розшук ІНФОРМАЦІЯ_11 за неявку по повістці. У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_10 було встановлено, що громадянин

ОСОБА_1 не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування. Оскільки, обставини відсутності у ОСОБА_1 військово-облікового документа були виявлені в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_10 (селище Іванків), тому розгляд справи про адміністративне правопорушення був призначений за місцем його вчинення та виявлення. З протоколу про адміністративне правопорушення №162 від 18.03.2025 вбачається, що громадянин ОСОБА_1 не заперечував обставин відсутності у нього військово-облікового документа, про що він власноручно вказав у протоколі та під власний підпис його було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 19.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_12 , але у визначений час ОСОБА_1 не прибув до територіального центру комплектування та не повідомив поважності причин неприбуття.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до права, визначеного у частині першій статті 5 КАС України, кожна особа може в порядку, встановленому КАС України, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 19 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Судом встановлено, що 18.03.2025 старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_10 лейтенантом ОСОБА_2 складено протокол № 162 про адміністративне правопорушення, зі змісту якого вбачається, що 18.03.2025 о 13:00 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , не пред`явив за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_13 військово-обліковий документ, порушивши положення ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210 КУпАП. ОСОБА_3 повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 19.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_10 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний протокол містить підпис особи, щодо якої його складено, а також, у поясненнях і зауваженнях щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, зазначено: «Військово-обліковий документ не пред`явив». Будь-яких інших пояснень ОСОБА_1 щодо відсутності у нього ВОД та причини його не пред`явлення посадовій особі відповідача, зокрема ті, на які посилається сторона позивача у позові, відсутні. (а.с. 18).

Крім цього, 18.03.2025 старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_10 лейтенантом ОСОБА_2 складено протокол № 161 про адміністративне правопорушення, зі змісту якого вбачається, що 18.03.2025 об 11:44 було встановлено, що гр. ОСОБА_1 , не прибув за повісткою до з відділу ІНФОРМАЦІЯ_14 , порушивши підпункт 2 пункту 1 Правил військового обліку, затверджених Постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 210 КУпАП. Повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:10 19.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_15 за адресою: АДРЕСА_2 . У поясненнях і зауваженнях щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу особою, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено: «Повістку не отримував, оповіщений не був» (а.с. 19).

19.03.2025 Начальником ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_4 винесено Постанову №359/1, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладення штрафу у розмірі 17000 грн. (а.с. 8).

Так, у вказаній постанові зазначено, що 19.03.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_12 встановлено, що гр. ОСОБА_1 згідно протоколу №162 від 18.03.2025 не надав для ознайомлення військово-обліковий документ уповноваженому представнику ІНФОРМАЦІЯ_10 , що передбачено частиною 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Своїми діями гр. ОСОБА_1 порушив частину 6 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно 18.03.2025 скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

26.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою, у якій, зазначивши про причини неявки для розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначений на 10:00 19.03.2025, просив надіслати йому постанову про розгляд адміністративного протоколу №162 відносно нього (а.с.15).

Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 № 2875 від 18.04.2025 ОСОБА_1 направлено копії постанов № 360/1 від 19.03.2025 та № 359/1 від 19.03.2025, додатково зазначивши, що клопотань від ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи до ІНФОРМАЦІЯ_2 не надходило (а.с. 16).

ОСОБА_5 , в особі представника, не погоджуючись із постановою №359/1 від 19.03.2025 про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, звернувся до суду за захистом своїх прав з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Згідно зі статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Статтею 8 КУпАП встановлено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Згідно із статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до статті 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Статтею 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Частиною третьої цієї статті КУпАП передбачено особливо кваліфікований склад цього проступку, який полягає у вчиненні дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. А частиною третьою статті 210-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Диспозиції статей 210 та 210-1 КУпАП мають бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Отже, у кожному конкретному випадку повинно бути встановлено, які саме правила військового обліку, встановлені конкретними нормативно-правовими актами порушено особами, які є призовниками, військовозобов`язаними, резервістами порушено у період особливого стану.

Як встановлено судом, за змістом протоколу №162 від 18.03.2025 за частиною третьою статті 210 КУпАП, ОСОБА_1 інкриміновано не пред`явлення за вимогою уповноваженого представника ІНФОРМАЦІЯ_13 військово-облікового документу, що призвело до порушення частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Після цього, на підставі вказаного протоколу, постановою відповідача №369/1 від 19.03.2025, ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 201-1 КУпАП, з тих підстав, що ОСОБА_1 не надав для ознайомлення військово-обліковий документ уповноваженому представнику ІНФОРМАЦІЯ_10 , що передбачено частиною шостою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Як встановлено судом, за змістом протоколу №162 від 18.03.2025 ОСОБА_1 інкриміновано порушення частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а постановою №369/1 від 19.03.2025 ОСОБА_1 визнано винуватим у порушенні частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто за відсутності у нього та не пред`явлення посадовій особі відповідача військово-облікового документу.

Згідно із абзацом 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Суд зазначає, що особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію» доручено місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу.

Отже, на дату події, яка інкримінується позивачу, діяв особливий період.

Згідно пункту 79 постанови Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (в редакції від 30.12.2022) районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, у тому числі організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559 військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559 «Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа».

Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 559.

Пунктом 10-1 Додатку 2 до порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, встановлено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні мати при собі військово-обліковий документ разом з документом, що посвідчує особу, та пред`являти їх за вимогою уповноваженого представника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон.

Пунктом 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМ України №560 від 16.05.2024, встановлено, що громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

А пунктами 49, 50, 52 вказаного Порядку встановлено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу.

Право на перевірку військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) у резервістів та військовозобов`язаних під час мобілізації надається представникам територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уповноваженим вручати повістки (далі - уповноважені представники).

Під час перевірки військово-облікового документа (військово-облікового документа в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу, уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації.

У разі коли під час перевірки військово-облікового документа встановлено, що особа перебуває на військовому обліку в Центральному управлінні або регіональних органах СБУ чи розвідувальних органах, процес фото- і відеофіксації пред`явлення такими особами документів не здійснюється.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, відповідно до частини шостої вказаної статті Закону, порушення якої ставиться у вину позивачу, у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Як убачається із копії військового квитка серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 до є військовозобов`язаний, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 та за наказом командувача Сухопутних військ ЗС України (по особовому складу) №233 від 07.03.2015 звільнений в запас (а.с. 9-12). При цьому, сторона позивача не надала суду доказів того, що у відповідності до вимог чинного законодавства України, після 2022 року позивач оновив свої військово-облікові дані.

З огляду на досліджені у судовому засіданні докази, судом встановлено, що 18.03.2025, під час перевірки посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_1 був відсутній військово-обліковий документ, тобто він його не мав при собі, та не пред`явив на вимогу уповноваженої на те особи.

Суд не бере до уваги доводи представника позивача щодо невірного формулювання, як у протоколі так і в оскаржуваній постанові порушення вимог частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» як-то «не пред`явив» та «не надав», враховуючи, що суть допущеного ОСОБА_1 порушення вказаної норми Закону, не змінюється.

Разом з тим, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16.03.2023 по справі за №400/4409/21, де зазначено, що визнання протиправним рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, яке спрямоване на захист суспільних інтересів, внаслідок застосування судами надмірного формалізму може призвести до таких наслідків, як, зокрема нанесення суттєвої шкоди суспільним інтересам або уникнення правопорушником обов`язку виконувати або дотримуватися законодавства.

На внутрішнє переконання суду, в даному випадку рішення суб`єкта владних повноважень спрямовано на захист суспільних інтересів по виконанню громадянами України конституційного обов`язку по захисту Вітчизни, відповідає визначеним законом завданням (функціям) такого суб`єкта; має легітимну ціль; законодавство не містить імперативних заборон або наслідків недотримання таких процедур.

Так, як убачається із відеозапису, здійсненого під час складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , він зазначив про відсутність у нього ВОД, а отже і неможливість його пред`явити на вимогу.

Щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 згідно протоколу за частиною третьою

статті 210 КУпАП та згідно постанови, яка є предметом оскарження, за

частиною третьою статті 210-1 КУпАП, суд зазначає, що постановою №359/1 від 19.03.2025 дії ОСОБА_6 кваліфіковані вірно.

При цьому, варто зазначити, що за змістом статті 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді судом справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення (пункт 2 статті 278 КУпАП).

Тобто, з урахуванням положень статей 254, 256, 251 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення є одним із доказі вчинення адміністративного правопорушення, оцінка якому надається посадовою особою під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та наявності у діях особи складу правопорушення та підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Як встановлено судом, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення №162 від 18.03.2025, у якому зафіксовано порушення, допущене ОСОБА_1 частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 №359/1 від 19.03.2025 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності саме за порушення частини шостої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та його дії кваліфіковано за частиною третьою статті 210-1 КУпАП.

Отже, доводи сторони позивача про неправомірність дій відповідача під час кваліфікації дій позивача, не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній постанові.

Крім цього варто зазначити, що кваліфікація дій позивача саме за постановою за частиною третьою статті 210-1 КУпАП, ніяким чином не погіршує становище позивача, щодо якого було складено протокол за частиною третьою статті 210 КУпАП.

Щодо відсутності суб`єктивної сторони вчинення порушення, передбаченого частиною шостою статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та наявність підстав неможливості 18.03.2025 пред`явлення на вимогу посадової особи позивачем ВОД, суд зазначає про відсутність у матеріалах справи належних доказів того, що 18.03.2025 позивач був залученим до контрольних вимірів стану укриття третього реактору Чорнобильської АЕС та його документи були у спецодязі, який був зібраний для вимірів ступеня радіоактивного зараження та дезактивації у окремий контейнер, який перебував у спеціальному автомобілі, який слідував попереду автомобіля позивача.

Також суд не бере до уваги доводи сторони позивача щодо порушення відповідачем 19.03.2025 прав ОСОБА_1 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням такого.

Так, відповідно до частини першої статті 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно частини першої статті 276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною першою статті 277 КУпАП передбачено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.

Відповідно до частини першої статті 277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.

Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно позивача, його було складено у присутності ОСОБА_1 , який його підписав без будь-яких зауважень, та з якого слідує, що позивач був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, призначене на 19.03.2025 о 10:00.

Щодо посилання позивача на те, що він був повідомлений про розгляд справи не за три дні, як це передбачено діючим законодавством, а фактично за день до розгляду, що в свою чергу не дало йому можливості належним чином підготуватися до розгляду та/або звернутися за правничою допомогою, дати пояснення, суд не бере до уваги, оскільки позивач, будучи обізнаним про дату, час та місце розгляду справи відносно нього, мав можливість скористатися правом надати відповідачу пояснення, заперечення та/або клопотання про відкладення розгляду, в разі необхідності, але, як слідує з оскаржуваної постанови, цим правом не скористався. А відтак, суд вважає, що відповідачем не було позбавлено позивача можливості прийняти участь у розгляді справи та/або спрямувати клопотання, заяву щодо відкладення розгляду в разі такої необхідності. Тим більше, стороною позивача не надано доказів того, що 19.03.2025 о 10:00 ОСОБА_1 брав участь під час розгляду іншого протоколу ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Натомість позивач самостійно, без адвоката, 23.03.2025 звернувся до відповідача з клопотанням про надсилання йому постанови, винесеної за результатом розгляду справи про адміністративне правопорушення, тобто у тому самому порядку, у якому міг звернутися із клопотанням про відкладення розгляду справи, призначений на 19.03.2025.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі за №513/899/16-а.

Незгода позивача щодо притягненням його до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210-1 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності, оскільки позивач зобов`язаний дотримуватись вимог законодавства щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оспорювана постанова, ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення, а тому підстави для задоволення позовної заяви відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений

статтею 71 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову, що відповідає правій позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах від 14.03.2018 у справі за №760/2846/17 та від 14.02.2018 у справі за №536/583/17.

Доводи сторони позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом.

Відповідачем на дотримання вимог частини другої статті 77 КАС України доведено правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, адже зміст оскаржуваної постанови відображає склад адміністративного правопорушення.

У відповідності до частини третьої статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову належить відмовити повністю.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України»

(№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись статтями 2, 5, 7-9, 72-79, 90, 241, 242, 243, 246, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

у задоволенні адміністративного позоу ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №359/1 від 19.03.2025 про адміністративне правопорушення відмовити.

З урахуванням положень частини четвертої статті 286 КАС України, рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_17 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя О.П.Лукач