Справа № 140/3866/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 140/3866/25 пров. № А/857/20143/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2025р. про повернення (в частині вимог) позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення індексації пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показників середньої заробітної плати, з якої сплачені страхові внески, незарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності; спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: Стецик Н.В., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 30.04.2025р., м.Луцьк; дата складання повної ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою від 30.04.2025р. відмовлено в задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог; позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл. про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог за період з 01.03.2020р. по 10.10.2024р. повернуто позивачеві (а.с.46-48).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви (а.с.60-62).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд помилково застосував норми процесуального закону щодо початку перебігу строку звернення до адміністративного суду.

При цьому, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обізнаність позивача щодо порушення його прав на індексацію пенсії з березня 2020 року виключно на підставі факту отримання пенсійних виплат, що не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства.

В розглядуваному випадку, після виникнення обґрунтованих сумнівів щодо розміру отримуваної пенсії, позивач неодноразово вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом звернення до ГУ ПФ України у Волинській обл. із заявами про перерахунок пенсії, що підтверджується численними зверненнями, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.02.2020р. у справі № 140/3531/19, судовим рішенням від 24.04.2023р. у справі № 140/2200/23 та заявою від 30.01.2025р. щодо надання інформації про проведення індексації з 2020 року.

Отримання офіційної відповіді від відповідача, а саме листа № 2658-1735/А-02/8-0300/25 від 27.02.2025р., яким фактично підтверджено відмову в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням індексації за період з березня 2020 року, стало моментом, коли позивач остаточно усвідомив порушення своїх прав та вичерпав можливості позасудового врегулювання спору.

З урахуванням цього, позовну заяву до суду було скеровано 11.04.2025р., що знаходиться в межах шестимісячного строку, встановленого ч.2 ст.122 КАС України.

Також активні дії позивача, спрямовані на отримання перерахунку пенсії шляхом звернення до відповідача понад сорок разів, свідчать про його добросовісну поведінку та намагання врегулювати спір у позасудовому порядку. Звернення до суду відбулося без зволікань після отримання остаточної відмови пенсійного органу.

Посилання суду першої інстанції на те, що отримання листів від відповідача не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, є необґрунтованим, оскільки саме офіційна позиція відповідача, викладена у відповідях на звернення позивача, остаточно сформувала розуміння про наявність порушення прав та необхідність їх судового захисту.

Таким чином, суд першої інстанції не врахував важливі обставини справи, а саме звернення позивача до пенсійного органу в межах потенційного строку звернення до суду та отримання офіційної відмови, яка і стала точкою відліку для обчислення цього строку. Позивачем дотримано строк звернення до адміністративного суду, оскільки він розпочався з моменту отримання відмови відповідача від 27.02.2025р.

Відмова суду в поновленні строку за таких обставин є безпідставною та порушує право на справедливий судовий захист.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311, ч.2 ст.312 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 11.04.2025р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

1) визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у Волинській обл. щодо непроведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11 (за 2020 рік), у розмірі 1,11 (за 2021 рік), у розмірі 1,14 (за 2022 рік), у розмірі 1,97 (за 2023 рік), у розмірі 1,076 (за 2024 рік), у розмірі 1,115 (за 2025 рік) та незарахуванні до пільгового та страхового стажу періодів роботи у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з травня 2019 року по квітень 2021 року та з травня 2021 року по травень 2022 року у ДП «Шахта № 9 «Нововолинська»;

2) зобов`язати ГУ ПФ України у Волинській обл. зарахувати до пільгового та страхового стажу періоди роботи у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з вересня 2019 року по квітень 2021 року та з травня 2021 року по травень 2022 року у ДП «Шахта № 9 «Нововолинська»;

3) зобов`язати ГУ ПФ України у Волинській обл. провести індексацію пенсії ОСОБА_1 шляхом послідовного збільшення показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у відповідності до ч.2 ст.42 Закону № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який враховується для обчислення пенсії на коефіцієнта збільшення у розмірі 1,11 з 01.03.2020р. відповідно до п.2 постанови КМ України № 251 від 01.04.2020р. «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», на коефіцієнт збільшення розміру 1,11 з 01.03.2021р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 127 від 22.02.2021р. «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 з 01.03.2022р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 118 від 16.02.2023р. «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 з 01.03.2023р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 168 від 24.02.2023р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 з 01.03.2024р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 185 від 24.02.2024р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 з 01.03.2025р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 209 від 25.02.2025р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту населення у 2025 році» та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманих сум пенсії (а.с.1-5).

Ухвалою суду від 16.04.2025р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху і надано строк для усунення недоліків позовної заяви, зокрема, подання заяви про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог за період, що передує шестимісячному строку звернення до суду, або уточнення позовних вимог з урахуванням строку звернення до суду (а.с.23-24).

23.04.2025р. позивач скерував поштою до суду заяву про поновлення пропущеного строку в справі № 140/3866/25, в якій просив поновити строк звернення до суду, такий пропущений з поважних причин: тривале листування з відповідачем та спроби досудового врегулювання питання; очікування результатів розгляду заяви позивача про вчинення кримінального правопорушення (а.с.26-27).

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому її розмір є відомим для отримувача.

В розглядуваному випадку пенсійні виплати на користь позивача упродовж спірного періоду проводилися відповідачем, що не свідчить про необізнаність ОСОБА_1 стосовно допущеної бездіяльності зі сторони пенсійного органу.

За таких обставин позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду із розглядуваним позовом; поважних причин його пропуску останнім не наведено, через що заявлений позов (в частині вимог) підлягає поверненню в порядку ч.2 ст.123 та п.9 ч.4 ст.169 КАС України.

Колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними та обґрунтованими, виходячи з наступного.

Як слідує із змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить:

1) визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у Волинській обл. щодо непроведення індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11 (за 2020 рік), у розмірі 1,11 (за 2021 рік), у розмірі 1,14 (за 2022 рік), у розмірі 1,97 (за 2023 рік), у розмірі 1,076 (за 2024 рік), у розмірі 1,115 (за 2025 рік) та незарахуванні до пільгового та страхового стажу періодів роботи у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з травня 2019 року по квітень 2021 року та з травня 2021 року по травень 2022 року у ДП «Шахта № 9 «Нововолинська»;

2) зобов`язати ГУ ПФ України у Волинській обл. зарахувати до пільгового та страхового стажу періоди роботи у ВП «Шахта № 9 «Нововолинська» ДП «Волиньвугілля» з вересня 2019 року по квітень 2021 року та з травня 2021 року по травень 2022 року у ДП «Шахта № 9 «Нововолинська»;

3) зобов`язати ГУ ПФ України у Волинській обл. провести індексацію пенсії ОСОБА_1 шляхом послідовного збільшення показників середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески у відповідності до ч.2 ст.42 Закону № 1058-VI «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», який враховується для обчислення пенсії на коефіцієнта збільшення у розмірі 1,11 з 01.03.2020р. відповідно до п.2 постанови КМ України № 251 від 01.04.2020р. «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році», на коефіцієнт збільшення розміру 1,11 з 01.03.2021р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 127 від 22.02.2021р. «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,14 з 01.03.2022р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 118 від 16.02.2023р. «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,197 з 01.03.2023р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 168 від 24.02.2023р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,0796 з 01.03.2024р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 185 від 24.02.2024р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році», на коефіцієнт збільшення у розмірі 1,115 з 01.03.2025р. відповідно до п.1 постанови КМ України № 209 від 25.02.2025р. «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту населення у 2025 році» та у зв`язку з цим провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 недоотриманих сум пенсії (а.с.1-5).

Вказана позовна заява скерована до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 11.04.2025р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) (а.с.21).

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України.

Згідно з ч.3 ст.3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1 і 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

В статті 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2).

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3).

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4).

Системний аналіз положень ст.123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому дати змогу подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Вказані вимоги процесуального закону судом першої інстанції дотримані, оскільки останній надав можливість позивачу подати клопотання про поновлення пропущеного строку, а також навести поважні причини такого пропуску.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Загальне правило щодо необхідності вчинення особою активних дій з метою призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший чи з`ясування видів та розміру складових, які враховані при розрахунку пенсії шляхом подання відповідних заяв визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (зокрема, ст.ст.44, 45) та Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затв. постановою Правління ПФ України № 22-1 від 25.11.2005р.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду також необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020р. у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами ПФ України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу ПФ України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020р. у справі № 340/1019/19).

Пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Таке обмеження на законодавчому рівні права звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів відповідними строками узгоджується із принципом «Leges vigilantibus non dormientibus subveniunt», згідно з яким закони допомагають тим, хто пильнує.

З урахуванням наведеного, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що спірні правовідносини виникли щодо невиплати позивачу ГУ ПФ України у Волинській обл. пенсії із врахуванням індексації, починаючи з 01.03.2020р.

Водночас, отримуючи з березня 2020 року, позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав у зв`язку із невиплатою пенсії з урахуванням індексації. Однак, періодично отримуючи відповіді пенсійного органу на його заяви про перерахунок пенсії, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом лише 11.04.2025р.

Також отримання листів пенсійного органу не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у цьому разі.

Такі твердження суду відповідають висновкам Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021р. у справі № 240/12017/19 з приводу застосування положень ст.122 КАС України у соціальних спорах.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом лише 11.04.2025р., тобто з пропуском строку, передбаченого ст.122 КАС України, в частині позовних вимог за період з 01.03.2020р. по 10.10.2024р. Причини, які перешкоджали звернутися за захистом прав, які позивач вважає порушеними раніше, заява не містить.

Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

При цьому, позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Із змісту заяви про поновлення строку звернення до суду не вбачається, що позивач ОСОБА_1 не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений КАС України строк, а у поданій заяві не наведено причин, які перешкоджала позивачу звернутись до суду своєчасно із цією позовною заявою в зв`язку із невиплатою пенсії, на думку позивача, у належному розмірі, починаючи з березня 2020 року.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини /ЄСПЛ/ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду (який є досить тривалим), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом (в частині позовних вимог), не навівши при цьому поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

Частиною другою ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

Так, у справі «Мушта проти України» (Заява № 8863/06) від 18.11.2010р. в пункті 32 Європейський суд з прав людини нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи (Ilhan v. Turkey № 22277/93).

Стосовно решти покликань апелянта колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Оцінюючи в сукупності вищезазначене, в суду першої інстанції були достатні і належні підстави для повернення позову (в частині вимог) в адміністративній справі № 140/3866/25 на підставі ч.2 ст.123 та п.9 ч.4 ст.169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстави для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 30.04.2025р. про повернення позовної заяви (у частині вимог) в адміністративній справі № 140/3866/25 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор

Дата складання повного судового рішення: 23.06.2025р.