Справа № 480/2677/21
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 червня 2025 року Справа № 480/2677/21
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Савицької Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Клещенка О.М.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідачів - Хащиної Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми у порядку загального позовного провадження адміністративну справу №480/2677/21 за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В :
У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Офісу Генерального прокурора (далі по тексту - відповідач 1), Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі по тексту - відповідач 2), Сумської обласної прокуратури (далі по тексту - відповідач 3), в якій, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації;
- зобов`язати Сьому кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) Офісу Генерального прокурора, а у разі її припинення, ліквідації, - Офіс Генерального прокурора безпосередньо або через уповноважену кадрову комісію обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) вчинити певні дії: а саме ухвалити рішення про успішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації з 17.12.2020;
- визнати протиправним та скасувати наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15.03.2021;
- зобов`язати Сумську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на посаді прокурора Окружної прокуратури міста Суми або прокурора Сумської окружної прокуратури, що є рівнозначними посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, яку позивач обіймав на день звільнення або на іншій рівнозначній вакантній посаді в органах прокуратури, що функціонують на території Сумської області;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в органах прокуратури на рівнозначній посаді прокурора Сумської окружної прокуратури;
- стягнути з Сумської обласної прокуратури на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію за вимушений прогул із розрахунку 3026 грн. 60 коп. за один день вимушеного прогулу, з моменту звільнення з 15.03.2021 по день ухвалення рішення суду;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 59 020 грн;
- стягнути з Сумської обласної прокуратури моральну шкоду на користь позивача в розмірі 100 000 грн.;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати Сумську обласну прокуратуру подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 02.02.2011 по 12.03.2021 ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України на різних посадах. Відповідно до наказу прокуратури Сумської області № 914к від 14.12.2015 позивача призначено на посаду прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури.
Верховною Радою України 19.09.2019 прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ).
Відповідно до п.п. 1 п. 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.
Позивачем, на виконання вимог вказаної норми, подано заяву про переведення до Окружної місцевої прокуратури та про намір пройти атестацію.
Зазначає, що під час проходження перших двох етапів атестації, позивач набрав необхідну кількість балів, відповідно, 95 із 100 можливих (перший етап) та 126 із 145 (другий етап), а тому вважався таким, що успішно склав перші два етапи атестації.
17.12.2020 позивач проходив третій етап атестації, під час якого виконував практичне завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора і проходив співбесіду з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Відповідно до оприлюднених результатів на сайті Офісу Генерального прокурора, вказано, що позивачем не успішно пройдена співбесіда.
Рішення Сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації № 3 від 17.12.2020 позивач отримав на його вимогу 15.03.2021 під час ознайомлення з наказом Сумської обласної прокуратури №60к від 12.03.2021 про звільнення з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури.

На думку позивача, оскаржуване рішення Сьомої кадрової комісії та наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021 про звільнення з посади не відповідають вимогам ч. 1 ст. 2 КАС України, а тому є незаконними і підлягають скасуванню, з огляду на наступне.

Так, позивач вважає, що атестація проведена неналежним складом комісії, оскільки той не відповідає вимогам політичної нейтральності, бездоганної ділової репутації, високим професійним та моральним якостям, не має відповідного суспільного авторитету та стажу роботи в галузі права.

Також, позивач зауважує, що атестаційна процедура по відношенню до нього здійснювалась без затвердженої методології та критеріїв визначення результатів такої атестації. За відсутності передбачених Законом якісних та кількісних показників, за допомогою яких кадрова комісія встановлює факт відповідності чи невідповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, та вважає, що така процедура проведена з порушенням принципу верховенства права шляхом застосування необмеженої влади (дискреції), а тому втручання в право позивача на повагу до приватного життя (ст. 8 Конвенції) є свавільним.

Крім того, позивач посилається на необґрунтованість та незаконність рішення Сьомої кадрової комісії № 3 про неуспішне проходження ним атестації.

Зокрема, зауважує, що у вищевказаному рішенні наведені висновки про те, що встановлена невідповідність позивача як прокурора вимогам п. 3 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» в частині неналежного виконання відповідних обов`язків як процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000727, що призвело до ухвалення Європейським судом з прав людини 11.07.2017 рішення у справі «М.С. проти України», у якому констатовано порушення статі 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод у зв`язку з відсутністю ефективного розслідування державними органами стверджуваного заявником вчинення розпусних дій щодо дитини.

Проте, на переконання позивача, вказаний висновок є безпідставним, оскільки звернення заявника про розбещення дитини та проведення дослідної перевірки, відповідно до КПК України (1960 р.) проводилась у період часу з 2011 та 2012 року, а в цей час він в прокуратурі Сумського району не працював.

Крім того, стверджує, що, з часу призначення його процесуальним керівником у вказаному провадженні, ним вживались вичерпні заходи, щодо забезпечення проведення досудового розслідування у розумні строки, а саме: неодноразово надавались письмові вказівки, скеровувались листи реагування про притягнення слідчого до дисциплінарної відповідальності (проте керівництво СУ ГУНП не надало належної оцінки діям слідчого), скасовувались незаконні постанови слідчого про закриття кримінального провадження та інші повноваження, передбачені законодавством.

Звертає увагу суду на те, що вищенаведені обставини були предметом дисциплінарного провадження стосовно позивача, яке проводилось КДКП, та під час якого було досліджено матеріали кримінального провадження, рішення ЄСПЛ у справі «М.С. проти України», взято до уваги пояснення ОСОБА_1 та прийнято рішення про закриття відносно позивача дисциплінарного провадження у зв`язку із відсутністю в його діях дисциплінарного проступку.

Також, у рішенні Сьомої кадрової комісії № 3 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації встановлена невідповідність позивача як прокурора вимогам п. 4 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» в частині яскравого демонстрування прокурором під час співбесіди безпринципової поведінки, тобто такої, що не відповідає вимогам ст. 4 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, яка полягала в умисному спотворенні прокурором сутнісного значення сумлінного виконання обов`язку як обов`язкової складової професійної честі і гідності.

Не погоджуючись із таким висновком позивач зазначає, що із наявної в його атестаційній справі інформації, отриманої комісією, відсутня інформація, що негативно може свідчити про його якості. Більше того, його особова справа, яка також надана комісії, підтверджує високий рівень компетентності позивача та характеризує його виключно з позитивної сторони.

Відтак, вважає, що оскаржуване рішення Сьомої кадрової комісії не відповідає критеріям обґрунтованості, безсторонності та законності, оскільки у комісії, при його прийнятті, були відсутні жодні докази недоброчесності позивача, професійної некомпетентності та недотримання прокурорської етики. Єдиними доводами для прийняття оскаржуваного рішення стали суб`єктивні міркування трьох членів сьомої кадрової комісії, що, на думку позивача, є незаконним.

На думку позивача, оскільки оскаржуване рішення не містить негативних висновків щодо результатів проходження позивачем тестування та виконання практичного завдання, це має своїм наслідком успішне проходження зазначених етапів атестації.

На переконання позивача, оскільки рішення кадрової комісії є необґрунтованим, невмотивованим та прийнятим за відсутності доказів, на підставі яких його прийнято, та у протиріч рішенню, прийнятого за результатами проведеної перевірки відповідно до вимог діючого законодавства, та враховуючи успішне проходження попередніх двох етапів атестації, правильного вирішення позивачем практичного завдання, висновок про не проходження ним атестації (неуспішне її проходження) не може вважатися правильним.

Також, позивач зазначає, що 12.03.2021 на підставі рішення Сьомої кадрової комісії №3 керівник Сумської обласної прокуратури видав наказ № 60к від 12.03.2021, яким звільнив його з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», яка передбачає звільнення з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Водночас, згідно відповіді Сумської обласної прокуратури № 27-58вих-21 від 22.03.2021 Сумська обласна прокуратура (прокуратура Сумської області) в стані ліквідації та реорганізації не перебувала. Крім того, у відповіді зазначено, що дії щодо державної реєстрації про ліквідацію, реорганізацію, перейменування Сумської місцевої прокуратури не проводились. Враховуючи викладене, позивач стверджує, що ліквідації та реорганізації Сумської обласної прокуратури та Сумської місцевої прокуратури та скорочення кількості прокурорів не відбулось. Отже, наказ керівника Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021 про звільнення позивача з посади є протиправним і підлягає скасуванню.

Також, позивач зазначає, що звільнення з посади мало дискримінаційний характер в порівнянні із іншими категоріями найманих працівників, оскаржуваний наказ прийнято усупереч положенням Загальної декларації прав людини, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, чим порушено його право на працю, на повагу до приватного життя, та засади рівності громадян.

Крім того, у порушення гарантій, закріплених ч. 3 ст. 40 КЗпП України позивача звільнено з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури в період його тимчасової непрацездатності.

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає своє звільнення незаконним, а тому вважає, що він має бути поновлений на посаді, і має право на компенсацію середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, розмір якої має бути обрахований виходячи із розміру заробітної плати прокурора, передбаченого ст. 81 Закону України "Про прокуратуру".

Також, позивач звертає увагу на те, що неможливо поновити особу на попередній посаді, якої формально вже немає, та в структурному підрозділі обласної прокуратури, якого вже не існує. Враховуючи відповідь Сумської обласної прокуратури, що на даний час відсутня посада прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, єдиним ефективним захистом свого порушеного права позивач вважає поновлення на рівнозначній посаді, яку він обіймав на день звільнення, а саме це посада прокурора Сумської окружної прокуратури або на посаді Окружної прокуратури м. Суми.

Крім того, позивач зазначає, що внаслідок незаконного звільнення, було порушено звичний уклад його життя та відбулось втручання у його приватне життя, а незаконні дії органів державної влади позбавили позивача можливості займатися улюбленою працею, якою займався понад 10 років.

Незаконне звільнення позивача з посади призвело до того, що він був вимушений вжити додаткових заходів для організації його життя, а саме на час звернення до суду із даним позовом перебував у пошуках роботи, на обліку в центрі зайнятості, як такий, що потребує роботи.

На думку позивача, незаконне звільнення є достатнім доказом того, що йому завдано моральну шкоду та завдано шкоду його діловій репутації, як працівнику прокуратури, оскільки в рішенні сьомої кадрової комісії, вказано невірні висновки, які дискредитують позивача як професійного юриста.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

У відзиві на позовну заяву Сумська обласна прокуратура, заперечуючи проти задоволення позову, зазначала, що 25.09.2019 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19.09.2019 (далі - Закон № 113-ІХ), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури. За приписами пп. 2 п. 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. З наведених норм закону слідує, що законодавець ввів у дію чітко та однозначно визначену процедуру реформування органів прокуратури, зазначивши, які саме дії мають вчинити особи з метою подальшого проходження служби в органах прокуратури, та явно і очевидно окресливши умову продовження служби шляхом успішного проходження атестації.

Позивачем на виконання пункту 10 Порядку № 221 Генеральному прокурору подано заяву встановленої форми про переведення на посаду прокурора в окружну прокуратуру та про намір пройти атестацію. Отже, позивачем надано персональну згоду на те, що у разі прийняття кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації, його буде звільнено на підставі п. 9 ч. 1 статті 51 Закону № 1697-VII.

За наслідками проведення атестації, а саме третього етапу (проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності), 17.12.2020 сьомою кадровою комісією обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), на підставі п.п. 13, 17 розділу II «Прикінцеву і перехідні положення» Закону №113-ІХ, п. 6 розділу І, п. 16 розділу IV Порядку, ухвалено рішення № 3 про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

Після надходження до Сумської обласної прокуратури рішення кадрової комісії щодо позивача керівником обласної прокуратури вирішено питання про його звільнення шляхом прийняття наказу від 12.03.2021 № 60к на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

При цьому Сумська місцева прокуратура на час звільнення позивача з посади не перебувала у стані ліквідації чи реорганізації.

Однак в даному випадку юридичним фактом, що зумовило звільнення ОСОБА_1 на підставі вищезазначеної норми, є не завершення процесу ліквідації, реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання певної події - наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

Пункт 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX не передбачає в якості умови для звільнення прокурора саме наявність факту ліквідації, реорганізації або скорочення посад прокурорів.

Таким чином, наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 12.03.2021 № 60к прийнято в межах повноважень, у спосіб та в порядку, що визначені чинним законодавством, з дотриманням вимог щодо статусу прокурора, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України, а тому підстави для скасування оспорюваного наказу відсутні.

Щодо тверджень ОСОБА_1 про порушення положень Кодексу законів про працю України відповідач зауважив, що порядок звільнення прокурора з посади визначено спеціальним законодавством, у той час, як трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Отже, норми Закону № 113-ІХ, який прийнято з метою внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів, у тому числі Кодексу.

У відзиві на позовну заяву Офіс Генерального прокурора також заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що оспорюване рішення Сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 від 17.12.2020 № 3 містить мотиви його прийняття, висновки зроблені комісією за результатами дослідження матеріалів атестації та наданих позивачем пояснень. Таким чином, вказане рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом та пропорційно.

Позивач подав до суду відповіді на відзиви Сумської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, в яких з аргументами наведеними у відзивах, не погодився, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Судом також встановлено, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 17.12.2020 № 3 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 12.03.2021 № 60к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15.03.2021.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 15.03.2021.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м. Суми, Сумська область, 40000, ідентифікаційний код 03527891) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 91101 (дев`яносто одна тисяча сто одна) грн. 18 коп.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 15.03.2021 та стягнення з Сумської обласної прокуратури на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 20419 (двадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 23 коп.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м.Суми, Сумська область, 40000, ідентифікаційний код 03527891) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 по справі №480/2677/21 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.04.2023 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 480/2677/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

12.05.2023 справа надійшла до Сумського окружного адміністративного суду, автоматизованою системою документообігу суду справа розподілена судді Савицькій Н.В.

Ухвалою суду від 15.05.2023 справу № 480/2677/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії прийнято до провадження та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.

У подальшому справа неодноразово направлялася на вимогу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у зв`язку із поданням заяв позивача (про виправлення описок, про роз`яснення судового рішення тощо) до суду касаційної інстанції, провадження у даній справі зупинялося до повернення справи до суду першої інстанції.

18.11.2024 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог (в частині розміру завданої моральної шкоди), яка протокольною ухвалою прийнята судом, згідно якої останній просить стягнути з Сумської обласної прокуратури моральну шкоду на користь ОСОБА_1 в розмірі 300 000 грн.

Крім того, у вказаній заяві позивач просить суд при прийнятті рішення у даній справі врахувати висновки рішення Конституційного суду України від 02.10.2024 № 9-р(ІІ)/2024 щодо звільнення його у період тимчасової непрацездатності, а також те, що друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури від 19.09.2019 № 113-IX, відповідно „за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури визнано неконституційним.

У наданих суду письмових поясненнях на заяву позивача про уточнення позовних вимог, Сумська обласна прокуратура вказує, що змінені позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди є аналогічними за своїм змістом та підставами попереднім вимогам, а тому обласна прокуратура підтримує свої доводи щодо відсутності підстав для їх задоволення, наведені у відзивах на позовну заяву та уточнену позовну заяву. Зокрема вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, у тому числі щодо підстав її обрахування саме у розмірі 300 тис. грн, та внаслідок чого цей розмір збільшився в 15 разів (з 20 тис. грн) з часу звернення його з первісним позовом.

З приводу доводів позивача щодо неправомірності його звільнення під час перебування на лікарняному відповідач зазначає, що на час звільнення позивача перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, відповідно до чинної норми абз. 6 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113ІХ, не було перешкодою для його звільнення з посади прокурора.

Ухвалою суду від 18.11.2024 у справі призначено судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено Сумському відділенню при Національному науковому центрі «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України та зупинено провадження у справі до одержання висновків експертизи.

07.04.2025 від ННЦ «ІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса» надійшов до суду висновок експерта №1368 від 02.04.2025 за результатами проведеної судової психологічної експертизи.

Ухвалою суду від 08.04.2024 поновлено провадження у даній справі. Продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання, яке призначено на 17.04.2025.

У наданих суду додаткових поясненнях Сумська обласна прокуратура звертає увагу суду на те, що з висновку експерта вбачається, що відшкодування (компенсація) завданих позивачу страждань буде можливим лише за умови оцінки судом звільнення його з роботи із займаної посади як незаконного. Разом з тим звертає увагу, що прокуратурою неодноразово наголошувалось на тому, що наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 12.03.2021 № 60к про звільнення ОСОБА_1 було видано на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Крім того, орієнтовний розмір компенсації ОСОБА_1 завданої моральної шкоди визначено експертом на рівні 27 мінімальних заробітних плат, що на час складання висновку експерта еквівалентно 216 тис. гри, що є меншим розміру моральної шкоди, яку просить стягнути позивач відповідно до своїх уточнених позовних вимог (300 тис. грн).

22.04.2025 через підсистему "Електронний суд" позивачем подано заяву про участь у судовому засіданні, призначеному на 23.04.2025, та у всіх судових засіданнях у подальшому в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 22.04.2025 задоволено клопотання позивача про участь у підготовчому судовому засіданні та проведення всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 23.04.2025 закрито підготовче провадження по справі №480/2677/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної прокуратури, Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог, заявах по суті справі та наданих суду поясненнях.

Представник відповідачів Сумської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідачів - Сумської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Під час судового розгляду судом встановлено, що у період з 02.02.2011 по 12.03.2021 ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури України на різних посадах. Відповідно до наказу прокуратури Сумської області № 914к від 14.12.2015 позивача призначено на посаду прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с. 34-36, т. 1).

Верховною Радою України 19.09.2019 прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ).

Відповідно до п.п. 1 п. 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію.

Позивачем на виконання вимог вказаної норми подано заяву про переведення до Окружної місцевої прокуратури та про намір пройти атестацію.

Позивач успішно склав перші два етапи атестації, що не заперечується сторонами у справі.

17.12.2020 ОСОБА_1 проходив третій етап атестації, під час якого виконував практичне завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора і проходив співбесіду з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

За результатами співбесіди Сьомою кадровою комісією прийнято рішення № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації (а.с. 101-103, 104-106, т. 1).

12.03.2021 керівником Сумської обласної прокуратури прийнято наказ № 60к, яким звільнено ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 15.03.2021. Підстава: рішення сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації № 3 від 17.12.2020 (а.с. 38).

Не погодившись із рішенням Сьомої кадрової комісії № 3 від 17.12.2020 та наказом Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021, вважаючи такі рішення відповідача безпідставними, упередженими та неналежно обґрунтованими, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 17.12.2020 № 3 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації.

Визнано протиправним та скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 12.03.2021 № 60к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15.03.2021.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 15.03.2021.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м. Суми, Сумська область, 40000, ідентифікаційний код 03527891) на користь позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 91101 (дев`яносто одна тисяча сто одна) грн. 18 коп.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області з 15.03.2021 та стягнення з Сумської обласної прокуратури на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення за один місяць у розмірі 20419 (двадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять) грн. 23 коп.

Стягнуто з Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, 33, м.Суми, Сумська область, 40000, ідентифікаційний код 03527891) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 по справі №480/2677/21 залишено без змін.

Судом також встановлено, що наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 28.12.2021 № 503к на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 480/2677/21 скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 12.03.2021 № 60к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15.03.2021 та поновлено ОСОБА_1 на вказаній посаді.

Крім того, обласною прокуратурою під час чинності рішення суду першої інстанції, на його виконання, також перераховано ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 91 101,18 грн, а після набрання рішенням законної сили 03.02.2022 перераховано на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди.

У подальшому, на підставі рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокурату з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23.02.2022 та рапорту ОСОБА_1 наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 23.03.2022 позивача переведено на посаду прокурора Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури Сумської області, на якій він працює і на цей час.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції і направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції зауважив, що суди попередніх інстанцій не дослідили всі обставини, які містять інформацію щодо предмета доказування, у тому числі обставини, які стали підставою для висновку комісії про невідповідність позивача вимогам професійної етики та професійної компетенції, а також пояснень прокурора з цього приводу, та не дають змогу суду дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VII), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.

Статтею 4 Закону №1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" Конституцію України доповнено статтею 131-1, відповідно до якої в Україні діє прокуратура, яка здійснює: 1) підтримання публічного обвинувачення в суді; 2) організацію і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження, нагляд за негласними та іншими слідчими і розшуковими діями органів правопорядку; 3) представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

Стаття 131-1 Конституції України вказує зокрема на те, що за новим українським конституційним правопорядком прокуратуру як інститут, що виконує функцію кримінального переслідування, структурно включено в загальну систему правосуддя.

У Рішенні Конституційного Суду України від 18.06.2020 №5-р (ІІ)/2020 зазначено, що не лише структурне положення статті 131-1 Конституції України визначає нове місце прокуратури в системі державної влади України. Те, що прокуратура належить до української системи правосуддя, опосередковано випливає також із того припису Конституції України, відповідно до якого саме в системі правосуддя згідно із законом утворюються та діють органи та установи, що провадять стосовно суддів і прокурорів рівнозначно - їх добір, професійну підготовку, оцінювання та розгляд справ щодо їх дисциплінарної відповідальності (частина десята статті 131). Річ у тім, що прокурор, діючи від імені суспільства загалом, як і суддя, діючи від імені держави, при виконанні своїх професійних обов`язків на посаді має чинити справедливо й безсторонньо. Прокуророві, подібно судді, не належить виконувати професійні обов`язки за наявності приватного інтересу. На прокурора, як і на суддю, поширюються певні обмеження, обумовлені потребою забезпечити його безсторонність і доброчесність. Із професійних обов`язків прокурора випливає потреба в доборі на цю посаду таких осіб, що відповідають особливим кваліфікаційним вимогам. Вимоги до осіб, які мають намір обійняти посаду прокурора, мають бути подібними до тих, що їх висунуто до кандидатів на посаду професійного судді. Подібність професії прокурора за правилами, що застосовуються до професії судді, має поширюватись і на запровадження механізмів та процедур у питаннях професійної підготовки, оцінювання, призначення, кар`єрного зростання, дисциплінарної відповідальності, звільнення прокурорів тощо. У цьому аспекті Венеційська Комісія зазначала: "Є цілком очевидним, що система, за якої прокурори нарівні з суддями чинять відповідно до найвищих стандартів доброчесності й безсторонності, надає більшого захисту людським правам, ніж система, що покладається лише на суддів" (Доповідь про європейські стандарти щодо незалежності судової системи: частина ІІ - служба обвинувачення, CDL-AD(2010)040, §19).

19.09.2019 прийнято Закон №113-ІХ, яким внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань.

Відповідно до пункту 7 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Пунктом 10 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №113-ІХ, встановлено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.

Згідно із пунктом 11 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Пунктом 14 Розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX графік проходження прокурорами атестації встановлює відповідна кадрова комісія. Атестація проводиться прозоро та публічно, у присутності прокурора, який проходить атестацію. Перебіг усіх етапів атестації фіксується за допомогою технічних засобів відео- та звукозапису.

На виконання вимог Закону №113-IX наказом Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (далі - Порядок №221).

За визначенням, що міститься в пункті 1 розділу 1 Порядку №221, атестація прокурорів - це встановлена Розділом II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX та цим Порядком процедура надання оцінки професійній компетентності, професійній етиці та доброчесності прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур і військових прокуратур.

Відповідно до пунктів 2, 4 Порядку №221 атестація прокурорів Генеральної прокуратури України (включаючи прокурорів Головної військової прокуратури, прокурорів секретаріату Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів), регіональних, місцевих прокуратур та військових прокуратур проводиться відповідними кадровими комісіями. Порядок роботи, перелік і склад кадрових комісій визначаються відповідними наказами Генерального прокурора.

Атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями прозоро та публічно у присутності прокурора, який проходить атестацію.

Предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Пунктами 6-8 розділу I Порядку №221 визначено, що атестація включає в себе три етапи:

1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;

3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.

За результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:

1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;

2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Тобто, проведення атестації прокурорів є обов`язковою складовою запровадженого Законом №113-ІХ процесу реформування системи органів прокуратури та за своєю суттю є спеціальною процедурою, яка має на меті підтвердження здатності прокурорами виконувати свої повноваження на належному рівні за визначеними законом критеріями, шляхом здійснення оцінки їхньої професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Згідно з пунктом 7 Порядку №221 повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів не допускається. Якщо складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 розділу IV Порядку №221 у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до співбесіди.

До початку співбесіди прокурор виконує практичне завдання з метою встановлення комісією його рівня володіння практичними уміннями та навичками.

Пунктами 8-11 розділу IV Порядку №221 визначено, що співбесіда проводиться кадровою комісією з прокурором державною мовою в усній формі. Співбесіда з прокурором може бути проведена в один день із виконанням ним практичного завдання.

Для проведення співбесіди кадрова комісія вправі отримувати в усіх органах прокуратури, у Раді прокурорів України, секретаріаті Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Національному антикорупційному бюро України, Державному бюро розслідувань, Національному агентстві з питань запобігання корупції, інших органах державної влади будь-яку необхідну для цілей атестації інформацію про прокурора, в тому числі про:

1) кількість дисциплінарних проваджень щодо прокурора у Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та їх результати;

2) кількість скарг, які надходили на дії прокурора до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів та Ради прокурорів України, з коротким описом суті скарг;

3) дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності: а) відповідність витрат і майна прокурора та членів його сім`ї, а також близьких осіб задекларованим доходам, у тому числі копії відповідних декларацій, поданих прокурором відповідно до законодавства у сфері запобігання корупції; б) інші дані щодо відповідності прокурора вимогам законодавства у сфері запобігання корупції; в) дані щодо відповідності поведінки прокурора вимогам професійної етики; г) матеріали таємної перевірки доброчесності прокурора;

4) інформацію про зайняття прокурором адміністративних посад в органах прокуратури з копіями відповідних рішень.

Фізичні та юридичні особи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування мають право подавати до відповідної кадрової комісії відомості, у тому числі на визначену кадровою комісією електронну пошту, які можуть свідчити про невідповідність прокурора критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності. Кадровою комісією під час проведення співбесіди та ухвалення рішення без додаткового офіційного підтвердження можуть братися до уваги відомості, отримані від фізичних та юридичних осіб (у тому числі анонімно).

Дослідження вказаної інформації, відомостей щодо прокурора, який проходить співбесіду (далі - матеріали атестації), здійснюється членами кадрової комісії.

Перед проведенням співбесіди члени комісії можуть надіслати на електронну пошту прокурора, яка вказана у заяві про намір пройти атестацію, повідомлення із пропозицією надати письмові пояснення щодо питань, пов`язаних з матеріалами атестації. У цьому випадку протягом трьох днів з дня отримання повідомлення, але не пізніше ніж за день до дня проведення співбесіди, прокурор може подати комісії електронною поштою письмові пояснення (у разі необхідності - скановані копії документів).

Згідно з пунктами 12-16 розділу IV Порядку №221 співбесіда полягає в обговоренні результатів дослідження членами комісії матеріалів атестації щодо дотримання прокурором правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання.

Співбесіда прокурора складається з таких етапів:

1) дослідження членами комісії матеріалів атестації;

2) послідовне обговорення з прокурором матеріалів атестації, у тому числі у формі запитань та відповідей, а також обговорення питання виконаного ним практичного завдання;

Співбесіда проходить у формі засідання комісії.

Члени комісії мають право ставити запитання прокурору, з яким проводять співбесіду, щодо його професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Після завершення обговорення з прокурором матеріалів атестації та виконаного ним практичного завдання члени комісії без присутності прокурора, з яким проводиться співбесіда, обговорюють її результати, висловлюють пропозиції щодо рішення комісії, а також проводять відкрите голосування щодо рішення комісії стосовно прокурора, який проходить атестацію. Результати голосування вказуються у протоколі засідання.

Залежно від результатів голосування комісія ухвалює рішення про успішне проходження прокурором атестації або про неуспішне проходження прокурором атестації.

Пунктом 12 Порядку №233 (затверджений наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 № 233 «Про затвердження Порядку роботи кадрових комісій» (зі змінами, внесеними наказами Генерального прокурора та виконувача його обов`язків від 17.12.2019 №337, від 04.02.2020 № 65, від 13.03.2020 № 145, далі - Порядок № 233) передбачено, що рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач успішно склав перші два етапи атестації, що визнається сторонами у справі, а саме: іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.

17.12.2020 ОСОБА_1 проходив третій етап атестації, під час якого виконував практичне завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурора і проходив співбесіду з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

Згідно з протоколом засідання сьомої кадрової комісії №11 від 17.12.2020, комісія провела співбесіду з позивачем щодо дотримання ним правил професійної етики та доброчесності, а також рівня професійної компетентності прокурора, зокрема, з огляду на результати виконаного ним практичного завдання (а.с. 101-103, т.1).

Відповідно до пункту 3 Порядку роботи кадрових комісій членами комісії можуть бути особи, які відповідають таким вимогам: є політично нейтральними, мають бездоганну ділову репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет, а також стаж роботи в галузі права. При цьому, ні у Законі № 113-ІХ чи Законі № 1697-VII, ні у Порядку проходження прокурорами атестації чи Порядку роботи кадрових комісій не вказані критерії (кількісні та якісні показники) щодо відбору членів кадрових комісій, а також механізм перевірки членів кадрових комісій на відповідність вимогам. Делегування членів кадрових комісій та призначення осіб до складу кадрових комісій є дозволеною законом дискрецією, відповідно, міжнародних організацій та Генерального прокурора і не передбачає визначеної формалізованої процедури підтвердження відповідності осіб вимогам до членів кадрових комісій. Відсутність такої встановленої процедури жодним чином не порушує права прокурорів. У випадку наявності у зацікавлених сторін сумнівів щодо відповідності членів кадрових комісій вимогам, передбачених у пункті 3 Порядку роботи кадрових комісій, наказ про утворення кадрової комісії може бути оскаржений у порядку адміністративного судочинства. Наказ про утворення сьомої кадрової комісії, яка забезпечувала супроводження атестації позивача, не був оскаржений ні позивачем, ні жодним іншим прокурором.

Враховуючи викладене, визначення складу комісій, вимог до осіб, що можуть бути її членами, а також порядку роботи комісій є дискреційними повноваженням Генерального прокурора. Відтак, і перевірка кандидатів у члени комісій на їх відповідність встановленим Генеральним прокурором вимогам є виключною компетенцією останнього.

Також необхідно зазначити, що позивач не висловлював будь-яких претензій щодо неправомочності Сьомої кадрової комісії, порядок утворення комісії, як і критерії здійснення добору членів, до отримання результатів іспиту співбесіди не оскаржував. Політичну нейтральність, бездоганну ділову репутацію, високі професійні та моральні якості, суспільний авторитет, а також стаж роботи в галузі права членів комісії позивач під сумнів не ставив.

За результатами співбесіди Сьомою кадровою комісією прийнято рішення № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації (а.с.104-106, т. 1).

Так, за результатами проведеної співбесіди, Комісія доходить до висновків про невідповідність дій та поведінки прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_1 наступним вимогам:

- невідповідність вимогам п.3 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» в частині неналежного виконання відповідних обов`язків як процесуального керівника у кримінальному провадженні;

- невідповідність вимогам п. 4 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про прокуратуру» в частині яскравого демонстрування прокурором під час співбесіди безпринципної поведінки, тобто такої, що не відповідає вимогам ст. 4 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів та яка полягала в умисному спотворенні прокурором сутнісного значення сумлінного виконання обов`язку як обов`язкової складової професійної честі та гідності.

Пунктом 12 Порядку №233 передбачено, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 у справі №640/1310/20 дійшов висновку, що рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути достатньою мірою (зрозумілою сторонньому спостерігачу) обґрунтованим, тобто у ньому, серед іншого, зазначаються не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, які б створювали підстави для негативних висновків. Також таке рішення повинно відповідати критерію ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

Відповідно до приписів пункту 5 розділу І Порядку №221 предметом атестації є оцінка: 1) професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); 2) професійної етики та доброчесності прокурора.

Водночас, ні Порядок №221, ні Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" не містять чітких критеріїв/показників збирання, дослідження та оцінки інформації, що є необхідною для цілей атестації.

За змістом пункту 5 та підпункту 3 пункту 6 розділу І Порядку №221 встановлення рівня професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок) та перевірка дотримання ним професійної етики та доброчесності мають різні критерії. Відтак, ухвалюючи рішення про неуспішне проходження атестації з підстав недостатнього рівня професійної компетентності прокурора, чи за наявності сумнівів у його доброчесності та професійної етики, комісія має зазначити на чому базуються такі висновки, тобто обґрунтувати своє рішення належним чином.

Зі змісту оскаржуваного рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №3 від 17.12.2020 вбачається, що причинами для прийняття рішення про не проходження позивачем атестації стали обставини, які свідчать про невідповідність прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, ОСОБА_1 високим стандартам та цінностям професійної етики, як концептуального положення, що визначає основні принципи, моральні норми та правила, якими повинні керуватися прокурори при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою, зокрема:

"При вивченні матеріалів особової справи виявлено та досліджено рішення кваліфікаційно-дисциплінарної комісії № 165-дп-18 щодо вчинення прокурором ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Встановлено, що з 10.05.2013 по 08.02.2018, тобто протягом майже п`яти років, прокурором ОСОБА_1 здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи.

З`ясовано, що у вказаний вище період прокурором ОСОБА_1 тричі скасовувались постанови слідчого про закриття провадження, а саме 16.07.2014, 17.10.2014 та 06.03.2015 та надавались письмові вказівки. Разом із тим, із відповідей на запитання, Комісії стало відомо, що будучи обізнаним з приводу невиконанням органом досудового розслідування отриманих вказівок, прокурором ОСОБА_1 , будь-яких інших дієвих заходів, спрямованих на активізацію досудового розслідування, зокрема тих, що передбачені п. 8, 10, 21 ч. 2 ст. 36 КПК вжито не було.

У той же час, комісією відзначено, що неодноразові твердження прокурора про "відсутність у справі судової перспективи" не узгоджуються із рішенням прокурора щодо неодноразового скасування постанов слідчого про закриття провадження та тривалості перебігу досудового розслідування.

Вказані вище обставини, на думку комісії є поведінковими проявами прокурора у відповідь на активну поведінку заявника в частині системно здійснюваної останнім скаржницько-претензійної роботи та резонансу справи, що її було набуто цим провадженням після винесення ЄСПЛ рішення у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13).

Неспроможність прокурора пояснити причину ухилення від самостійного прийняття (або ж залишення у силі постанови слідчого) рішення про закриття провадження за п. 1 чи 2 ч. 1 ст. 284 КПК України з урахуванням отриманої від прокурора інформації щодо переконаності у зворотньому, - свідчить, на думку комісії, про невідповідність поведінки прокурора вимогам ст. 5, 10 та абз.2 ст.7 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів.

З наведених вище підстав Комісія критично ставиться до позиції прокурора, що його виключення із групи прокурорів пов`язано не із ефективністю здійснення процесуального керівництва, як це визначено у постанові від 08.02.2018 про зміну керівником органу прокуратури групи прокурорів у кримінальному провадженні, а із тиском на нього керівництва в частині нагляду за провадженням у спосіб, що не збігався із поглядами прокурора.

Таке критичне ставлення комісія обгрунтовує тим, що під час співбесіди не було встановлено жодних об`єктивних підстав, що могли б свідчити про існування перешкод у реалізації процесуальним керівником свої повноважень саме в той спосіб та з тією метою, що її визначено чинним законодавством. Остаточна позиція прокурора про відсутність обов`язку проводити слідчі дії у кримінальному провадженні з підстав, що такий обов`язок покладено на слідчого свідчать про імовірне внутрішнє спотворення прокурором сутнісного значення сумлінного виконання обов`язку та чітку відсутність відчуття відповідальності, зокрема і в контексті спроб штучного підведення своїх дій під відповідність до вимог закону за окремими його положеннями, а не з урахуванням самого духу закону.".

Під час дослідження судом матеріалів справи, зокрема, з перегляду відеозапису співбесіди, судом встановлено, що, позивач, надаючи Комісії відповідні пояснення, на питання які слідчі дії, визначені ст. 36 КПК України, ним особисто вчинялися під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи у період з 2013 по 2018 роки, зазначив лише про допит батька. Будучи обізнаним про невиконання органом досудового розслідування отриманих вказівок, прокурором ОСОБА_1 , будь-яких інших дієвих заходів, спрямованих на активізацію досудового розслідування, зокрема тих, що передбачені п. 8, 10,21 ч. 2 ст. 36 КПК вжито не було.

У ході проведеної співбесіди позивачем було також підтверджено, що строк проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні є нерозумним, що суперечить положенням КПК України.

Суд також зауважує, що кадровою комісією під час співбесіди з`ясовувалося питання щодо того, які заходи прокурором вживалися та які слідчі дії проводилися після прийняття рішення ЄСПЧ у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи, та зважаючи на набуття у зв`язку з цим резонансності вказаним кримінальним провадженням. На вказане питання прокурором надана відповідь, що майже рік будь-які слідчі дії не проводилися і рішення не приймалися.

Також під час співбесіди кадровою комісією зауважено, що майже протягом п`яти років прокурор не взяв на себе відповідальність щодо самостійного закриття кримінального провадження, або ж залишення у силі постанови слідчого про закриття провадження, при цьому вказуючи на відсутність доказів для оголошення підозри.

Відтак, на переконання суду, переглянутий відеозапис співбесіди позивача під час проходження атестації не спростовує висновків Сьомої кадрової комісії, викладених у спірному рішенні №3 про неуспішне проходження прокурором атестації від 17.12.2020.

Суд також зауважує, що не є належним доказом протиправності рішення Сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження прокурором атестації від 17.12.2020 №3 прийняте у подальшому рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокурату з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 23.02.2022 про успішне проходження ОСОБА_1 атестації, на підставі якого та рапорту ОСОБА_1 наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 23.03.2022 позивача переведено на посаду прокурора Лебединського відділу Сумської окружної прокуратури Сумської області, де останній працює і по даний час, оскільки вказане рішення було прийнято іншою кадровою комісією у межах проходження позивачем іншої атестації на іншу посаду.

Суд також критично оцінює посилання позивача на те, що рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії № 165-дп-18 від 18.04.2018 про закриття дисциплінарного провадження щодо прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області ОСОБА_1 вже надавалася оцінка його діям під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи, з огляду на наступне.

Так, зі змісту вказаного рішення вбачається, що зокрема "порушення з боку керівника Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_2 порядку усунення прокурора ОСОБА_1 від процесуального керівництва та надання оцінки його бездіяльності в порядку та на підставах, передбачених кримінальним процесуальним законодавством, перешкоджає Комісії давати оцінку наявності підстав для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності через неналежне виконання ним службових обов`язків".

Відтак, суд не бере до уваги посилання позивача на те, що оцінка його діям, як процесуальному керівнику у кримінальному провадженні за фактом розбещення малолітньої особи, вже була надана рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії № 165-дп-18 від 18.04.2018.

Таким чином, Комісією при прийнятті оскаржуваного рішення були взяті до уваги пояснення прокурора, врахована тривалість і резонансність кримінального провадження, у якому позивач здійснював процесуальне керівництво та його особиста участь, дії і поведінка ОСОБА_1 під час здійснення нагляду за вказаним провадженням, винесення ЄСПЛ рішення у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13), що у своїй сукупності, на переконання суду, надавало можливість дійти обгрунтованих висновків про невідповідність прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури, ОСОБА_1 високим стандартам та цінностям професійної етики.

Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 19 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний вдосконалювати свій професійний рівень та з цією метою підвищувати кваліфікацію.

Положеннями статті 15 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів, затвердженого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури від 27.04.2017 (далі - Кодекс) визначено, що прокурор повинен постійно підвищувати свій загальноосвітній та професійний рівень, культуру спілкування, виявляти ініціативу, відповідальне ставлення та творчий підхід до виконання своїх службових обов`язків, фахово орієнтуватися у чинному законодавстві, передавати власний професійний досвід колегам. Він має усвідомлювати, що його діяльність оцінюється з урахуванням рівня підготовки, знання законодавства, компетентності ініціативності, комунікативних здібностей, здатності вчасно і якісно виконувати службові обов`язки та завдання.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 3 Закону України "Про прокуратуру" діяльність прокуратури ґрунтується, зокрема, на засадах неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Статтею 19 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися Присяги прокурора, правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Відповідно до статті 18 Кодексу працівнику прокуратури слід не допускати дій і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Відповідно до пунктів 1, 3 Керівних принципів, що стосуються державних обвинувачів, які прийнято восьмим Конгресом Організації об`єднаних націй з попередження злочинності та поводження з правопорушниками (Гавана, Куба, 27 серпня - 07 вересня 1990 року), особи, відібрані для здійснення судового переслідування, повинні мати високі моральні якості та здібності, а також відповідну підготовку та кваліфікацію. Особи, які здійснюють судове переслідування, будучи найважливішими представниками системи здійснення кримінального правосуддя, завжди зберігають честь та гідність своєї професії.

Відповідно до пункту 39 Бордоської декларації Судді та прокурори в демократичному суспільстві прокурорами мають бути особи з високими моральними якостями; через характер повноважень, на виконання яких вони свідомо погодились, прокурори є постійно відкриті для публічної критики; будучи головними суб`єктами здійснення правосуддя, вони мають повсякчасно підтримувати честь і гідність своєї професії.

Проаналізувавши оскаржуване рішення Сьомої кадрової комісії від 17.12.2020 №3 суд вважає, що останнє достатньою мірою обґрунтоване, містить не лише загальні причини чи/та обставини його прийняття, але й мотиви з посиланням на відповідні докази, відповідає критерію ясності, чіткості, доступності та зрозумілості.

У той же час, слід вказати, що на стадії атестації Комісія не встановлює і не кваліфікує наявності в діях прокурора ознак складу дисциплінарного проступку, що є обов`язковою складовою процедури атестації. На цій стадії відбувається оцінювання фактів (явищ) минулої поведінки прокурора в сенсі виявлення і визначення [нових] якостей (характеристик, ознак чи рис) прокурора, на підставі яких формується висновок про його здатність бути прокурором.

Тому завданням кадрової комісії є не доведення того, що прокурор порушив закон, а визначення наявності обґрунтованих сумнівів щодо його відповідності вимогам професійної етики та професійної компетентності прокурора.

Вказані обґрунтовані сумніви можуть виникати у тих випадках, коли наявні підстави вважати, що дії (бездіяльність) прокурора свідчать про його невідповідність критеріям навіть за відсутності з приводу таких дій (бездіяльності офіційного рішення уповноважених посадових осіб чи органів державної влади (або у випадку прийняття рішення на користь прокурора, якщо є сумніви щодо об`єктивності такого рішення).

Визначення відповідності або невідповідності прокурора критеріям має відбуватися на основі сумарної оцінки всієї інформації, яка свідчить про порушення вимог професійної етики і професійної компетентності.

Також суд враховує, що рішення кадрових комісій про неуспішне проходження прокурором атестації на стадії співбесіди приймається в межах проведення атестації прокурорів, як одноразової події надзвичайного характеру, що зумовлена необхідністю підвищити ефективність діяльності органів прокуратури шляхом проведення оцінки усіх прокурів на відповідність критеріям професійної компетентності, професійної етики та доброчесності.

У разі неуспішного проходження атестації прокурором, таке рішення є безальтернативною підставою для прийняття наказу про звільнення прокурора з посади, яке має ознаки рішення суб`єкта владних повноважень, з огляду на що має відповідати вимогам частини другої статті 2 КАС України. Тому рішення кадрової комісії можуть піддаватись судовому контролю, що ніяк не заперечує й не протирічить його дискреційним повноваженням під час атестування прокурорів й ухвалення за наслідками цієї процедури відповідних рішень.

При цьому, суди під час перевірки рішення кадрової комісії, не втручаючись у дискреційні повноваження вказаної комісії, та керуючись завданнями адміністративного судочинства, передбаченими статтею 2 КАС України, досліджують пояснення позивача та надані ним документи на підтвердження наданих ним пояснень щодо розбіжностей встановлених цією комісією під час проведення співбесіди та з`ясовують, чи дійсно вони спростовують висновки комісії, які стали підставою для прийняття спірного рішення.

Отже, суд, не втручаючись у дискреційні повноваження вказаної комісії та керуючись завданнями адміністративного судочинства, передбаченими статтею 2 КАС України, зазначає, що доводи позивача не спростовують висновки комісії, які стали підставою для виникнення обґрунтованих сумнів у членів Кадрової комісії щодо відповідності прокурора вимогам професійної етики і професійної компетентності та прийняття спірного рішення про неуспішне проходження атестації.

Згідно з пунктом 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Повторне проходження одним і тим самим прокурором атестації або одного з її етапів забороняється.

Відповідно до підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, зазначені в підпунктах 1-4 пункту 7 цього розділу, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора за умови прийняття рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Відтак, за наявності відповідного рішення Сьомої кадрової комісії про неуспішне проходження позивачем атестації, відповідач, на підставі вказаної норми Закону № 113-IX, видав оскаржуваний наказ про звільнення позивача із займаної посади в органах прокуратури, керуючись підпунктом 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-IX, чинного станом на час звільнення позивача.

Так, за приписами пп. 2 п. 19 Розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації.

Тобто, в даному випадку юридичним фактом, що зумовило звільнення ОСОБА_1 на підставі вищезазначеної норми, є не завершення процесу ліквідації, реорганізації органу прокуратури чи завершення процедури скорочення чисельності прокурорів органу прокуратури, а виключно настання певної події - наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.

Відтак, доводи позивача щодо протиправного звільнення його на підставі п. 9 ч. 1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» спростовуються наведеними положеннями законодавства.

Суд також зауважує, що наказом керівника Сумської обласної прокуратури від 28.12.2021 №503к, на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.07.2021 та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 480/2677/21, скасовано наказ керівника Сумської обласної прокуратури від 12.03.2021 № 60к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 15.03.2021 та поновлено ОСОБА_1 на вказаній посаді.

З урахуванням того, що суд дійшов висновку про правомірність та обгрунтованість рішення Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 3 від 17.12.2020 про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації та наказу керівника Сумської обласної прокуратури № 60к від 12.03.2021 про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Сумського відділу Сумської місцевої прокуратури Сумської області та органів прокуратури, та відсутність підстав для їх скасування, решта вимог позовної заяви не підлягають задоволенню як похідні.

З приводу посилання позивача на те, що його було звільнено під час перебування на лікарняному, при цьому рішенням Конституційного Суду України від 02.10.2024 № 9-р(ІІ)/2024 у справі № 3-5/23 (5/23, 79/23) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) окреме положення абзацу шостого пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113ІХ, згідно з яким перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту, суд зазначає наступне.

Вирішуючи даний спір, суд зауважує, що суд перевіряє відповідність оскаржуваних рішень відповідачів вимогам законодавства та критеріям, визначеним ст.2 КАС України, які діяли на момент їх прийняття.

Так, на час звільнення позивача, перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність відповідно до чинної норми абз. 6 п. 19 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113ІХ не було перешкодою для його звільнення з посади прокурора.

Дійсно, в подальшому рішенням Конституційного Суду України від 02.10.2024 № 9-р(ІІ)/2024 у справі № 3-5/23 (5/23, 79/23) вказане положення Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Разом з тим, згідно з п. 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України визнане неконституційним положення втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Частиною 2 ст. 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Також згідно із ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» від 13.07.2017 № 2136-VIII закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Згідно з висновком Верховного Суду, сформованим у постанові від 23.12.2019 у справі № 814/1274/17, за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.

У рішенні від 24.12.1997 № 8-зп у справі № 3/690-97 Конституційний Суд України зазначив, що ч. 2 ст. 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.

Отже, рішення Конституційного Суду України від 02.10.2024 № 9-р(ІІ)/2024 у справі № 3-5/23 (5/23, 79/23) змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, та не може застосовуватись до правовідносин, які виникли до прийняття такого рішення.

Відтак, ураховуючи, що рішення КСУ мають пряму (перспективну) дію у часі, доводи позивача щодо необхідності застосування вказаного рішення КСУ до спірних правовідносин є безпідставними і необгрунтованими.

Під час дослідження матеріалів даної справи позивач також просив суд урахувати отримання ним 24.08.2024 нагороди Сумської районної ради, а саме Почесної відзнаки "За особливі заслуги перед громадою Сумського району" ІІІ ступеня. Однак, суд зауважує, що вказана обставина не приймається судом до уваги, оскільки виникла після виникнення спірних правовідносин у даній справі.

З приводу врахування судом практики Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, наданої позивачем до суду у справі №640/1266/20 (а.с.185 - 196), то суд зауважує, що висновки суду касаційної інстанції у вказаній справі не є релевантними та правозастосовними до даних правовідносин.

Суд також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи зазначену позицію Європейського суду з прав людини, суд надав відповідь на всі аргументи сторін, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, а також те, що при розгляді справи судом не встановлено порушення відповідачами приписів законодавства при винесенні спірних рішень, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат (судовий збір, витрати на проведення експертизи) відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Сьомої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих), Сумської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення та наказу, поновлення на роботі, стягнення компенсації та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.06.2025

Суддя Н.В. Савицька