Справа № 640/167/20
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року №640/167/20

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії: головуючої судді Діски А. Б., суддів: Жукової Є. О., Кочанової П. В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про визнання дій протиправними, визнання протиправною та нечинною постанови та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в якому просила суд:

- визнати протиправними (неправомірними) дії (бездіяльність) відповідача при виданні постанови від 19.10.2018 № 867;

- визнати протиправною та нечинною з дати її видання постанову Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867;

- стягнути з відповідача на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди суму, що дорівнює 1 грн х кількість побутових споживачів газу в Україні.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач, приймаючи постанову Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року № 867, діяв у спосіб, що суперечить положенням статей 1, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції, статті 13, частин першої, другої, четвертої, сьомої статті 41, частини першої статті 64, підпунктів 1, 5 частини першої статті 92 Конституції України, а також статті 1, пункту 1 частини четвертої статті 11, пункту 3 статті 12, пункту 4 статті 13 Закону України «Про ринок природного газу». Зазначеною постановою, на переконання позивача, на побутових споживачів природного газу неправомірно покладено спеціальні обов`язки шляхом встановлення фіксованої ціни постачання природного газу. Окрім цього, позивач вважає, що внаслідок прийняття оскаржуваної постанови їй було завдано моральної шкоди.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 08 січня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Залишено позовну заяву без руху. Встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання даної ухвали.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 23 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року у справі № 640/167/20, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 листопаду 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду скеровано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року задоволено. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 січня 2020 року скасовано та направлено справу до Окружного адміністративного суду міста Києва для продовження розгляду.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 17 січня 2022 року прийнято адміністративну справу №640/167/20 до провадження суддею Абловим Є.В. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

19.04.2022 до Окружного адміністративного суду міста Києві надійшов відзив Кабінету Міністрів України, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позову та заперечує проти доводів, викладених позивачем. Зазначає, що відповідно до статей 2 та 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Уряд наділений повноваженнями щодо реалізації державної політики у сфері економіки та фінансів, зокрема у частині формування цінової політики та здійснення державного регулювання ціноутворення. Крім того, Закон України «Про ринок природного газу» визначає правові засади функціонування ринку природного газу та містить положення, що передбачають право Кабінету Міністрів України покладати спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу. Продаж природного газу є елементом виконання таких спеціальних обов`язків, а ціна - умовою їх виконання. Повноваження Уряду на визначення обсягу та умов виконання спеціального обов`язку прямо передбачені статтею 11 Закону України «Про ринок природного газу».

Також відповідач зазначає, що відповідно до пункту 13 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, з 1 липня 2020 року НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу згідно з пунктом 11 цього Положення за цінами, погодженими між постачальником і споживачем, але не вище граничного рівня. Такий рівень обчислюється на основі середньоарифметичного значення фактичних цін (End of Day) на природний газ на наступну добу (Day-Ahead and Weekend) на хабі TTF за період з 1 по 22 число місяця поставки, з урахуванням різниці між ціною на хабі TTF та на кордоні України, а також тарифу на транспортування природного газу через міждержавні з`єднання з Польщею, Словаччиною або Угорщиною. Таким чином, зазначена «верхня межа» ціни застосовується лише у разі перевищення ринкової ціни, що склалася між продавцем і покупцем.

Водночас, як зазначає відповідач, у зв`язку зі зміною підходу до визначення ціни природного газу, що передбачена постановою Кабінету Міністрів України № 867 у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду, ціна для позивача була зменшена. У зв`язку з цим твердження позивача про непрозорість і дискримінаційність ціноутворення не підтверджуються матеріалами справи та є безпідставними.

Крім того, відповідач наголошує, що механізм покладення спеціальних обов`язків мав тимчасовий характер і був спрямований на забезпечення переходу до функціонування вільного ринку природного газу. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2020 № 1088 до постанови № 867 було внесено зміни, якими виключено положення щодо купівлі-продажу природного газу між НАК «Нафтогаз України» та постачальниками, на яких покладено спеціальні обов`язки, а також порядок формування ціни для побутових споживачів.

Отже, на думку відповідача, приймаючи постанову Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, Уряд діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 05 вересня 2022 року заяву судді Аблова Є.В. про самовідвід від розгляду адміністративної справи №640/167/20 задоволено. Відведено суддю Аблова Є.В. від розгляду адміністративної справи №640/167/20. Передано адміністративну справу №640/167/20 для визначення складу суду згідно з частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року прийнято адміністративну справу до провадження суддею Каракашьян С.К. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 30.09.2022.

30.09.2022 позивач подала до Окружного адміністративного суду міста Києва клопотання про долучення доказів, відповідно до якого вказала, що відповідач вчинив протиправні дії не лише шляхом визначення ціни постачання природного газу, а й шляхом обмеження права побутових споживачів на вільний вибір постачальника природного газу. Зокрема, станом на дату прийняття постанови Кабінету Міністрів України №867, а також на дату подання позову (31.12.2019), Положення №867 містило додаток, у якому відповідачем визначено 44 постачальники природного газу. Водночас, відповідно до інформації, розміщеної на офіційному вебсайті Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на 05.01.2021 існував актуальний «Перелік постачальників природного газу», згідно з яким на дату подання позову в Україні діяло 596 постачальників природного газу, а станом на 01.11.2018 (дату набрання чинності оскаржуваною постановою) 441 постачальник. Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення відповідачем підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки споживачі були фактично позбавлені права на вільний вибір серед 441 потенційного постачальника природного газу, що суперечить вимогам законодавства.

Крім того, позивач стверджує, що порушення прав споживачів відповідачем також полягає у неналежному визначенні структури ціни на природний газ, зокрема у відсутності у ній інформації щодо частки газу власного видобутку, оскільки це суперечить принципам ціноутворення та порушує право споживача, передбачене підпунктом 2 пункту 1 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», на отримання від постачальника природного газу повної та достовірної інформації про структуру ціни.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 30 вересня 2022 року відкладено підготовче судове засідання на 28.10.2022. Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати оголошення про знаходження у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києві адміністративної справи №640/167/20.

28.10.2022 позивач подала до Окружного адміністративного суду міста Києва клопотання про долучення доказів, відповідно до якого зазначила, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 вересня 2021 року у справі №640/17100/20 встановлено, що постанова Кабінету Міністрів України від 27 листопада 2019 року №1000 «Про затвердження змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» прийнята з порушенням вимог та процедур, передбачених законодавством у сфері державної регуляторної політики. У зв`язку з тим, що на момент подання позову оскаржувана постанова діяла саме в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України №1000, яка, як встановлено судами, була прийнята з порушенням закону, позивач вважає, що дії відповідача під час її прийняття є неправомірними.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 28 жовтня 2022 року відкладено підготовче судове засідання на 09.12.2022. Повторно зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати оголошення про знаходження у провадженні Окружного адміністративного суду міста Києві адміністративної справи №640/167/20.

У судовому засіданні 09.12.2022 суд протокольною ухвалою залучив в якості третьої особи на стороні відповідача Національну комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Суд ухвалив закінчити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті.

13.12.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» №2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

На виконання Закону України №2825-IX від 13 грудня 2022 року «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» 17.10.2023 до Київського окружного адміністративного надійшла адміністративна справа №640/167/20.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами матеріали адміністративної справи №640/167/20 за результатом автоматизованого розподілу були передані на розгляд судді Шевченко А.В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року адміністративну справу №640/167/20 прийнято до провадження суддею Шевченко А.В. Розгляд справи ухвалено проводити колегією суддів за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до судового розгляду на 21.02.2024.

У зв`язку з наданням судді Київського окружного адміністративного суду Шевченко А.В. відпустки для догляд за дитиною до досягнення нею шестирічного віку протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа розподілена судді Перепелиці А.М.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року прийнято адміністративну справу до провадження суддею Перепелицею А.М. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 18.03.2024.

18.03.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення відповідача, в яких останній зазначає, що положення постанови Кабінету Міністрів України від 19 жовтня 2018 року № 867, які є предметом оскарження, втратили чинність. Зокрема, пунктом 3 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з 01 листопада 2018 року та діє до 20 травня 2021 року, що прямо відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про ринок природного газу». У зв`язку з цим відповідач посилається на положення частини третьої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду виключно протягом строку їх чинності. Оскільки оскаржувана постанова втратила чинність 20 травня 2021 року, відповідач вважає, що вона більше не породжує жодних юридичних наслідків, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до протоколу судового засідання від 18.03.2024 суд ухвалив відкласти підготовче засідання у справі на 15.04.2024 для надання додаткового часу позивачу на підготовку розрахунку моральної шкоди; суд витребував у відповідача документи, на підставі яких приймалася оскаржувана постанова Кабінету Міністрів України та пояснювальну записку до неї.

15.04.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшли додаткові пояснення позивача, відповідно до яких остання вказує про презумпцію заподіяння моральної шкоди суб`єктом владних повноважень у разі неправомірності його дій та обов`язок доказування (спростування) цього факту саме суб`єктом владних повноважень. Також позивач зазначає, що вимога про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 грн х кількість побутових споживачів газу в Україні зумовлена тим, що саме ця величина має бути основою при визначенні обсягу споживання природного газу згідно з абзацами 1, 3, 4 пункту 6 оскаржуваної постанови, а в подальшому і ціни природного газу для побутових споживачів. На думку позивача, зважаючи на те, що кількість побутових споживачів природного газу в Україні, за офіційними даними Міністерства енергетики України, становить близько 12,5 мільйона осіб, доцільним є визначення розмір компенсації моральної шкоди у сумі, що дорівнює 1 грн х 12, 5 млн, яка підлягає стягненню з Кабінету Міністрів України на її користь.

Відповідно до протоколу судового засідання від 15.04.2024 представник відповідача заявив клопотання про залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме у зв`язку з тим, що на дату постановлення ухвали Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі №640/167/20 про відкриття провадження вже існувало рішення суду у справі №640/2412/20 за позовом ОСОБА_1 до тих самих сторін, про той самий предмет і з тих самих підстав, яким останній відмовлено у задоволенні позовних вимог; представник позивача проти вказаного клопотання заперечив, зазначивши, що у справі №640/2412/20 предметом оскарження була інша редакція постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867, яка охоплювала внесені до неї зміни.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року у задоволенні клопотання представника Кабінету Міністрів України про залишення позову без розгляду відмовлено. Закрито провадження в адміністративній справі №640/167/20 на підставі пункту 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2024 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Автоматизованою системою документообігу суду 17 вересня 2024 року для розгляду адміністративної справи № 640/167/20 визначено головуючим суддею Діску А.Б.

Протоколом повторного автоматичного визначення складу колегії суддів від 01.10.2024 визначено склад колегії: головуюча суддя - Діска А.Б., судді - Жукова Є.О., Кочанова П. В.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року прийнято адміністративну справу №640/167/20 до провадження колегією суддів. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 18.11.2024.

05.11.2024 до Київського окружного адміністративного суду надійшов відзив Кабінету Міністрів України, в якому відповідач повторно наголошує на втраті чинності оскаржуваною постановою, та відсутності порушеного права позивача.

12.11.2024 позивач подала до Київського окружного адміністративного суду відповідь на відзив, у якій зазначено, що твердження відповідача щодо втрати чинності оскаржуваної постанови є необґрунтованими. На думку позивача, суд при розгляді справи має надати оцінку підставам позову та відповідним обставинам, що об`єктивно існували на момент виникнення спірних правовідносин. Зазначена позиція ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 09.02.2022 у справі №826/9302/18.

Окрім того, позивач вказує, що підставою для оскарження постанови №867 є неналежне визначення відповідачем ціни природного газу для побутових споживачів у відповідному Положенні. Зі змісту Закону України «Про ринок природного газу» вбачається, що ціни на ринку природного газу мають формуватися на засадах недискримінаційності, прозорості та економічної обґрунтованості з урахуванням відповідних витрат. Натомість зазначені характеристики в оспорюваному Положенні, за твердженням позивача, відсутні.

Ухвалою колегії суддів, занесеною до протоколу судового засідання від 18.11.2024, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті на 13.01.2025.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 січня 2025 року запропоновано Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подати до суду протягом 10 днів з моменту отримання даної ухвали письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог. Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено. Відкладено судове засідання у справі на 10.03.2025.

29.01.2025 до Київського окружного адміністративного суду надійшли письмові пояснення третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у яких викладено заперечення щодо доводів позивача про протиправність оскаржуваної постанови. Зі змісту пояснень вбачається, що, на переконання третьої особи, позивач не має належних повноважень для надання правової оцінки акту Кабінету Міністрів України, а викладені у позовній заяві твердження є лише суб`єктивними судженнями. При цьому, за позицією третьої особи, повноваження щодо вирішення питань відповідності нормативно-правових актів положенням Конституції України належать виключно Конституційному Суду України.

Крім того, Національна комісія зазначає, що позивач помилково тлумачить норми Закону України «Про ринок природного газу», зокрема статтю 4, у частині твердження про те, що видання постанови №867 призвело до незаконного вилучення коштів (власності) побутових споживачів природного газу. Третя особа наголошує, що зазначена постанова не встановлює тарифів на транспортування, розподіл, зберігання (закачування, відбір) природного газу, не містить положень щодо примусового вилучення коштів споживачів, а також не передбачає обов`язкових приписів для побутових споживачів. Навпаки, положення акта забезпечує можливість вільного вибору постачальника природного газу, що, на думку третьої особи, свідчить про відсутність порушення прав позивача.

07.03.2025 до Київського окружного адміністративного суду надійшли заперечення позивача щодо пояснень третьої особи - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У поданих запереченнях позивач зазначає, що доводи третьої особи є безпідставними, а також наполягає на наявності у неї законного права звертатися до адміністративного суду з вимогою про визнання незаконною постанови Кабінету Міністрів України, яка, на її думку, порушує її права та законні інтереси. Зокрема, позивач вважає порушеним своє право на встановлення справедливої, економічно обґрунтованої та прозорої ціни на природний газ для побутових споживачів, оскільки прийняття оскаржуваної постанови відбулося з порушенням вимог Закону України «Про ринок природного газу», а також основоположних принципів державного регулювання у сфері енергетики, зокрема принципів прозорості, недискримінаційності та економічної доцільності формування цін.

Під час судового засідання 10.03.2025 суд з`ясував позицію учасників щодо можливості продовження розгляду справи в порядку письмового провадження. Враховуючи висловлену згоду, колегія суддів ухвалила перейти до розгляду справи за правилами письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

На підставі статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» 19.10.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (далі - постанова Кабінету Міністрів України №867, Положення №867).

Положення, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №867, визначає обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, що покладаються на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (далі - спеціальні обов`язки), зокрема, для забезпечення стабільності, належної якості та доступності природного газу, підтримання належного рівня безпеки його постачання споживачам без загрози першочерговій цілі створення повноцінного ринку природного газу, заснованого на засадах вільної конкуренції з дотриманням принципів пропорційності, прозорості та недискримінації.

За приписами пункту 9 Положення №867 (тут і далі у редакції, чинній станом на момент звернення позивача до суду 07.12.2019) з 1 січня 2019 р. по 1 травня 2020 р. НАК «Нафтогаз України» зобов`язана постачати природний газ побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України «Міжнародний дитячий центр «Артек», постачання яким у відповідному місяці постачання не здійснює інший постачальник (у тому числі інший постачальник із спеціальними обов`язками відповідно до цього Положення), незалежно від наявності заборгованості (у тому числі простроченої) у споживача перед попереднім постачальником у разі виконання всіх таких умов:

1) укладення споживачем договору розподілу природного газу з оператором газорозподільної системи, до якої підключений об`єкт газовикористання споживача;

2) присвоєння споживачу оператором персонального коду ідентифікації споживача як суб`єкта ринку природного газу або його точки комерційного обліку (далі - ЕІС-код споживача);

3) отримання НАК «Нафтогаз України» не пізніше 20 грудня 2018 р. (або до 20 числа місяця, що передує місяцю постачання, якщо першим місяцем постачання не є січень 2019 р.) від Мінфіну (за зверненням НАК «Нафтогаз України») або безпосередньо від споживача під час укладення договору постачання природного газу такої інформації про споживача: вид об`єкта газовикористання; поштова адреса об`єкта газовикористання; найменування оператора газорозподільної системи, з яким споживач уклав договір розподілу природного газу; EІC-код споживача.

Постачання природного газу відповідно до цього пункту здійснюється за ціною, що визначається відповідно до пунктів 12 і 13 цього Положення, збільшеною на торговельну надбавку (націнку) постачальника, яка не може перевищувати 2,5 відсотка зазначеної ціни.

Кожен побутовий споживач має право на вільний вибір та зміну постачальника на умовах та у порядку, визначених законодавством.

Відповідно до пункту 12 Положення № 867 з 1 листопада 2018 р. по 31 грудня 2019 р. (включно) НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за ціною (без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, які підлягають обов`язковій оплаті відповідно до умов договорів транспортування та розподілу природного газу), що розраховується за такою формулою:

Ц = (Цбаз х Кд),

де Ц - ціна продажу/постачання природного газу;

Цбаз - середня арифметична ціна продажу/постачання природного газу НАК «Нафтогаз України» для промислових споживачів, за умови попередньої оплати до періоду поставки газу, що діяла з 1 липня 2018 р. по 30 вересня 2018 р. (8981 гривня за 1000 куб. метрів згідно з прейскурантом на природний газ із ресурсів НАК «Нафтогаз України»);

Кд - коефіцієнт дисконту, що дорівнює:

0,6943 - для розрахунку ціни природного газу з 1 листопада 2018 року;

0,8 - для розрахунку ціни природного газу з 1 травня 2019 року.

Додатком до Положення №867 було визначено Перелік постачальників природного газу, на яких покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) до зміни постачальника природного газу.

14.11.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №942 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 18 червня 2014 р. № 217 і від 19 жовтня 2018 р. № 867».

Кабінетом Міністрів України затверджено наступні зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 (далі - Зміни):

2. У пункті 11 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867:

1) абзац шостий після слів і цифр «не нижче 90 відсотків» доповнити словами і цифрами «(у період з 1 грудня 2018 р. до 1 квітня 2019 р. - не нижче 78 відсотків, а для виробника теплової енергії, управління майном якого здійснює Фонд державного майна і який використовує природний газ для виробництва теплової та електричної енергії, у період з 16 листопада 2018 р. до 1 квітня 2019 р. - не нижче 60 відсотків)»;

2) абзац дванадцятий після слів і цифр «не нижче 90 відсотків» доповнити словами і цифрами «(у період з 1 грудня 2018 р. до 1 квітня 2019 р. - не нижче 78 відсотків)».

29.09.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 857 «Про внесення зміни до пункту 11 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».

Вказаною постановою Кабінету Міністрів України внесено зміну до пункту 11 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 (Офіційний вісник України, 2018 р., № 98, ст. 3226, № 92, ст. 3052), доповнивши абзац шостий після слів і цифр «у період з 16 листопада 2018 р. до 1 квітня 2019 р.» словами і цифрами «та у період з 1 жовтня 2019 р. до 1 травня 2020 р.».

27.11.2019 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1000 «Про внесення змін до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».

Кабінетом Міністрів України затверджено наступні зміни, що вносяться до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 (далі - Зміни):

1. Пункт 6 доповнено абзацом такого змісту:

«У разі визначення для цілей пункту 13 цього Положення цін на два періоди поставки: місяць та квартал, НАК «Нафтогаз України» придбаває природний газ за ціною, яка є середньою арифметичною ціною продажу/постачання природного газу на відповідний місяць та квартал за вирахуванням торговельної надбавки (націнки) НАК «Нафтогаз України» на рівні 1,917 відсотка зазначеної ціни.».

2. Пункт 13 викласти в такій редакції:

«13. З 1 січня 2020 р. НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем) на відповідні періоди поставки (місяць або квартал), але не вище середньої арифметичної ціни газу, за якою Компанія пропонує газ промисловим споживачам за умови попередньої оплати до відповідного періоду поставки газу (місяць або квартал). Вимоги щодо граничного рівня ціни застосовуються окремо до кожного періоду поставки.

На період з 1 січня 2020 р. ціна природного газу визначається одночасно на два періоди поставки:

квартал - продаж/постачання природного газу за ціною I кварталу здійснюється відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення на період I кварталу та квітня 2020 р.;

місяць - продаж/постачання природного газу за щомісячними цінами здійснюється відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення у разі відсутності договору постачання природного газу за квартальними цінами, укладеного з окремими побутовими споживачами, виробниками теплової енергії та релігійними організаціями (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державним підприємством «Міжнародний дитячий центр «Артек», за квартальними цінами.».

З матеріалів адміністративної справи вбачається, що позивач зверталася до адміністративного суду з позовними вимогами про визнання протиправними (неправомірними) дії (бездіяльність) Кабінету Міністрів України при виданні постанови від 19.10.2018 № 867 зі змінами, зобов`язання відповідача при здійсненні повноважень, визначених абз. 16 підп. 2) п. 1 ст. 20 Закону №796-XII по здійсненню державного управління у сфері використання надр та природних ресурсів враховувати обсяг природного газу власного видобутку та кількість споживачів газу, визнання протиправною та нечинною з дати її видання постанову Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 зі змінами та стягнення з Кабінету Міністрів на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у сумі 12 500 000 грн., що дорівнює 1 грн. х кількість побутових споживачів газу в Україні.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року у справі № 640/2412/20 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року та постановою Верховного Суду від 20 червня 2023 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, вважаючи, що постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 порушено її права як побутового споживача природного газу, зокрема право на отримання повної та достовірної інформації про структуру ціни природного газу, оскільки на думку позивача, формування ціни є непрозорим, адже в первинній редакції оскаржуваної постанови відсутня чітка інформація щодо наявності або відсутності у структурі ціни частки газу власного видобутку, а також звертаючи увагу на те, що зазначеним нормативно-правовим актом було фактично обмежено право побутових споживачів на вільний вибір постачальника природного газу, звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Беручи до уваги, що зі змісту вищевказаних рішень вбачається, що судами в рамках справи № 640/2412/20 було надано оцінку доводам позивача зазначеним у позовній заяві, які стосуються саме внесених змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867, у межах адміністративної справи №640/167/20 судом надається оцінка доводам позивача про обґрунтованість визначеної у Постанові від 19.10.2018 №867 у первинній редакції ціни природного газу, щодо наявності чи відсутності у структурі ціни частки газу власного добутку, щодо обмеження вибору побутових споживачів з обрання постачальника газу, які наведені останньою у позовній заяві в рамках судової справи №640/167/20.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014 №794-VII (далі Закон №794-VII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №794-VII (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

За приписами пункту 3 частини першої статті 2 Закону №794-VII до основних завдань Кабінету Міністрів України належить, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров`я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування;

Відповідно до статті 3 Закону №794-VII діяльність Кабінету Міністрів України ґрунтується на принципах верховенства права та законності.

Згідно з положеннями статті 4 вказаного Закону Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Статтею 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Відповідно до приписів статті 20 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України, серед іншого забезпечує проведення державної політики цін та здійснює державне регулювання ціноутворення.

За приписами частини першої статті 49 Закону №794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Згідно з пунктом 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт - акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 №1160-IV визначено, що регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 №329-VIII (далі Закон №329-VIII).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №329-VIII (тут і далі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на виконання зобов`язань України за Договором про заснування Енергетичного Співтовариства та Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, цей Закон спрямований на імплементацію актів законодавства Енергетичного Співтовариства у сфері енергетики, а саме: Директиви 2009/73/ЄС про спільні правила внутрішнього ринку природного газу та про скасування Директиви 2003/55/ЄС; Регламенту (ЄС) 715/2009 про умови доступу до мереж транспортування природного газу та яким скасовується Регламент (ЄС) 1775/2005; Директиви 2004/67/ЄС про здійснення заходів для забезпечення безпеки постачання природного газу.

Статтею 3 Закону №329-VIII передбачено, що ринок природного газу має функціонувати на засадах вільної добросовісної конкуренції, крім діяльності суб`єктів природних монополій, та за принципами, зокрема:

- забезпечення високого рівня захисту прав та інтересів споживачів природного газу, у тому числі забезпечення першочергового інтересу безпеки постачання природного газу, зокрема шляхом диверсифікації джерел надходження природного газу;

- вільної торгівлі природним газом та рівності суб`єктів ринку природного газу незалежно від держави, згідно із законодавством якої вони створені;

- вільного вибору постачальника природного газу.

Водночас, відповідно до частини другої статті 3 глави II Директиви 2009/73/ЄС у повній мірі беручи до уваги відповідні положення Угоди (994_017), зокрема її Статті 86, держави-члени можуть покладати на підприємства, що працюють у газовій галузі, виходячи з загальних економічних інтересів, зобов`язання громадського обслуговування, які можуть стосуватися надійності, в тому числі надійності постачання, регулярності, якості та ціни поставок газу і захисту довкілля, в тому числі енергетичної віддачі та охорони клімату. Такі зобов`язання повинні бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними, та такими, що піддаються перевірці.

Так, статтею 11 Закону №329-VIII, яка визначає спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, встановлено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання.

Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України.

Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.

Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на суб`єктів ринку природного газу, мають бути необхідними та пропорційними меті задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку природного газу.

До загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу належать:

1) національна безпека, а також безпека постачання природного газу;

2) стабільність, належна якість та доступність енергоресурсів;

3) захист навколишнього природного середовища, у тому числі енергоефективність, збільшення частки енергії з альтернативних джерел та зменшення викидів парникових газів;

4) захист здоров`я, життя та власності населення.

Рішення Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу має визначати:

1) загальносуспільний інтерес у процесі функціонування ринку природного газу, для забезпечення якого покладаються спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу;

2) обсяг спеціальних обов`язків;

3) коло суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки;

4) обсяг прав суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків;

5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки;

6) територію та строк виконання спеціальних обов`язків;

7) джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається суб`єктам ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням положення частини сьомої цієї статті.

Вибір суб`єкта або суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки відповідно до частини першої цієї статті, здійснюється у прозорий і недискримінаційний спосіб на підставі критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України, та не має створювати перешкод для реалізації прав споживачів на вільний вибір постачальника.

З вищенаведених приписів законодавства вбачається, що Закон України «Про ринок природного газу» регулює функціонування ринку природного газу в Україні, ґрунтуючись на принципах вільної конкуренції, захисту прав споживачів, безпеки постачання та інтеграції з ринками країн Енергетичного Співтовариства. Цей Закон імплементує низку актів Європейського Союзу в українське законодавство, включаючи Директиви та Регламенти, що регламентують функціонування внутрішнього газового ринку, забезпечення безпеки постачання та прозорість енергетичних ринків. Водночас держава може у виключних випадках покладати спеціальні обов`язки на окремих суб`єктів ринку задля забезпечення загальносуспільних інтересів (національної безпеки, стабільності постачання, захисту довкілля тощо). Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, пропорційними та прозорими; не повинні створювати дискримінаційних умов або перешкод для розвитку ринку; не можуть обмежувати права постачальників з країн Енергетичного Співтовариства; не покладаються на споживачів та повинні супроводжуватися визначенням компенсації суб`єктам, які їх виконують.

Отже, Уряд України має право у виключних випадках покладати спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку природного газу з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

На виконання статті 11 Закону №329-VIII Кабінетом Міністрів України видано постанову від 18.10.2018 № 867, якою затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу.

Зі змісту пояснювальної записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» (арк.102-106 том V) вбачається, що Положенням покладаються такі спеціальні обов`язки:

«1) на ПАТ «НАК «Нафтогаз України»: продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

постачати природний газ побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України «Міжнародний дитячий центр «Артек», постачання яким у відповідному періоді і (місяця постачання) не здійснює інший постачальник (у тому числі інший постачальник із спеціальними обов`язками відповідно до цього Положення), на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

постачати природний газ виробникам теплової енергії, в тому числі тим, що використовують природний газ для виробництва електричної енергії, управління майном яких здійснюється суб`єктами господарювання, які залучені Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, відповідно до статті 21 Закону України «Про Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» для всіх категорій використання природного газу на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

придбати такий природний газ у господарських товариств, 100 відсотків акцій (паїв, часток) який належать державі або іншому господарському товариству, єдиним акціонером якого є держава (ПАТ «Укргазвидобування», ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз»), для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» та виробників теплової енергії для всіх категорій використання природного газу на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

2) на операторів газорозподільних систем надавати інформацію, необхідну для забезпечення безперервного постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України «Міжнародний дитячий центр «Артек», на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

3) на постачальників природного газу, які придбали природний газ у НАК «Нафтогаз України» відповідно до цього Положення, - постачати такий природний газ побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України «Міжнародний дитячий центр «Артек» і звітувати про його використання на умовах та у порядку, що визначені цим Положенням;

4) на господарські товариства, 100 відсотків акцій (поїв, часток) яких належать державі або іншому господарському товариству, єдиним акціонером якого є держава (ПАТ «Укргазвидобування», ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз»), - продавати природний газ НАК «Нафтогаз України» для формування ресурсу природного газу для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності), державного підприємства України «Міжнародний дитячий центр «Артек» та виробників теплової енергії для всіх категорій використання природного газу та умовах та у порядку, що визначені цим Положенням.

При виборі суб`єктів рину природного газу (постачальників природного газу) на яких покладаються спеціальні обов`язки були враховані пропозиції НКРЕКП, а саме:

- наявність ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання природного газу;

- наявність розвиненої мережі точок контракту для надання інформації побутовим споживачам;

- наявність матеріальної бази для забезпечення функціонування точок контракту протягом п`яти робочих днів/40 годин на тиждень;

- функціонування на належному рівні персонального веб-сайту у мережі Інтернет, та забезпечення можливості функціонування особистого кабінету споживача в мережі Інтернет;

- забезпечення мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів при наданні послуг постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 21.09.2017 №1156.».

Відповідно до обґрунтування до Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (арк. 114-132 том V) відображено обґрунтування підходу до визначення ціни на природний газ для потреб, зокрема, побутових споживачів, обґрунтування продовження терміну покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу, захист населення через субсидії та аналіз питання компенсації економічно обґрунтованих витрат суб`єкту ринку природного газу, на якого покладені спеціальні обов`язки. Зокрема, зазначається, що ціна, передбачена проектом Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу є економічно обґрунтованою, у тому числі у розумінні вимог частини другої статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення» і пункту 6 статті 4 Закону України «Про ринок природного газу», оскільки базується на принципі повної компенсації витрат постачальника та має на меті забезпечувати співставність ціни на природний газ з витратами на придбання і продаж з торговою націнкою.

Суд також звертає увагу, що в обґрунтуваннях щодо проекту оскаржуваної постанови вказано, що згідно з Договором про заснування Енергетичного Співтовариства та Угодою про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами - членами, з іншої сторони, Україна взяла на себе міжнародні зобов`язання з реформування енергетичного сектору , які включають в себе і питання ціноутворення, відповідні вимогам МВФ. У 2017 році Кабінет Міністрів України схвалив Енергетичну стратегію України на період до 2035 року «Безпека, енергоефективність, конкурентоспроможність», якою передбачені поетапні кроки на шляху лібералізації внутрішнього ринку природного газу та його інтеграції до європейського ринку природного газу.

Таким чином, можна дійти висновку, що прийняття оскаржуваної постанови було зумовлено необхідністю забезпечити суспільно значущі цілі зокрема, формування конкурентної ціни, стабільність і доступність природного газу, а також підтримання безпеки й безперервності його постачання споживачам у перехідний період реформування газового ринку, про що йдеться у самій постанові, виданій відповідачем.

При цьому суд наголошує, що обов`язок з продажу газу є спеціальним обов`язком, визначення обсягу та умов виконання якого передбачені статтею 11 Закону №329-VIII. Водночас, ціна на природний газ є однією з умов виконання спеціального обов`язку щодо продажу газу.

У контексті зазначеного суд звертає увагу, що частина четверта статті 11 Закону України «Про ринок природного газу» прямо передбачає право Кабінету Міністрів України покладати спеціальні обов`язки на суб`єктів ринку газу з метою забезпечення загальносуспільних інтересів.

Що стосується твердження позивача про те, що відповідач, приймаючи постанову Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, поклав саме на побутових споживачів спеціальні обов`язки у вигляді встановлення ціни постачання природного газу, суд вважає зазначене твердження помилковим та необґрунтованим.

Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу покладає такі обов`язки виключно на певні категорії суб`єктів, зокрема: ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», операторів газорозподільних систем, постачальників природного газу, які здійснюють закупівлю газу у НАК «Нафтогаз України» відповідно до зазначеного Положення, а також на господарські товариства, 100% акцій (паїв, часток) яких належать державі або господарським товариствам, єдиним акціонером яких є держава (зокрема ПАТ «Укргазвидобування», ДАТ «Чорноморнафтогаз»).

Водночас, за змістом оскаржуваної постанови побутові споживачі не належать до кола суб`єктів ринку природного газу, на яких покладаються спеціальні обов`язки.

Крім того, на переконання суду, доводи позивача про те, що постановою № 867 нібито порушено статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є необґрунтованими.

Пункт 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції дозволяє державі здійснювати контроль за використанням власності в інтересах загального блага. Встановлення фіксованої ціни на газ в умовах PSO є тимчасовим заходом соціального захисту, що не порушує балансу між інтересами держави та правами окремої особи.

У практиці ЄСПЛ визнається, що держави мають широку дискрецію у регулюванні соціально-економічної політики, включаючи ціноутворення на енергоресурси.

Так, у практиці ЄСПЛ визнається, що держави мають широку свободу розсуду (дискрецію) у сфері соціальної та економічної політики, зокрема у питаннях, що стосуються регулювання цін, тарифів та доступу до базових ресурсів, таких як енергія, вода чи газ. У п. 46 рішення у справі "James and Others v. the United Kingdom" Суд зазначив, що "у питаннях загальної економічної політики національні органи влади є більш компетентними, ніж міжнародний суд", а тому їм надається широка дискреція у прийнятті рішень, які спрямовані на досягнення суспільного інтересу.

Також у рішенні "Hatton and Others v. the United Kingdom" Суд підкреслив, що влада має право здійснювати баланс між приватними інтересами особи та загальним інтересом суспільства, і втручання держави може бути виправданим, якщо воно переслідує легітимну мету та не є непропорційним.

Таким чином, встановлення спеціальних обов`язків та фіксованої ціни на природний газ є проявом реалізації державної соціально-економічної політики, спрямованої на захист побутових споживачів, і не становить порушення прав, гарантованих Конвенцією.

Щодо доводів позивача про те, що формування ціни є непрозорим, адже в первинній редакції оскаржуваної постанови відсутня чітка інформація щодо наявності або відсутності у структурі ціни частки газу власного видобутку, а отже, й порушено право позивача на отримання повної та достовірної інформації про структуру ціни природного газу, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 9 постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867 передбачено, що з 01 січня 2019 р. по 1 травня 2020 р. НАК «Нафтогаз України» зобов`язана постачати природний газ побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України «Міжнародний дитячий центр «Артек», постачання яким у відповідному місяці постачання не здійснює інший постачальник (у тому числі інший постачальник із спеціальними обов`язками відповідно до цього Положення).

З пункту 13 Положення №867 вбачається, що з 01.01.2020 НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення за цінами, що встановлюються продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем) на відповідні періоди поставки (місяць або квартал), але не вище середньої арифметичної ціни газу, за якою Компанія пропонує газ промисловим споживачам за умови попередньої оплати до відповідного періоду поставки газу (місяць або квартал). Вимоги щодо граничного рівня ціни застосовуються окремо до кожного періоду поставки.

На період з 1 січня 2020 р. ціна природного газу визначається одночасно на два періоди поставки

квартал - продаж/постачання природного газу за ціною I кварталу здійснюється відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення на період I кварталу та квітня 2020 р.;

місяць - продаж/постачання природного газу за щомісячними цінами здійснюється відповідно до пунктів 7, 8 і 11 цього Положення у разі відсутності договору постачання природного газу за квартальними цінами, укладеного з окремими побутовими споживачами, виробниками теплової енергії та релігійними організаціями (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державним підприємством «Міжнародний дитячий центр «Артек», за квартальними цінами.

Відповідно до пункту 14 Положення №867 постачальники природного газу, що закуповують природний газ у НАК «Нафтогаз України» відповідно до пунктів 7 і 8 цього Положення, зобов`язані, зокрема, до 1 травня 2020 р. постачати такий природний газ виключно побутовим споживачам, релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та державному підприємству України «Міжнародний дитячий центр «Артек» за ціною, в якій торговельна надбавка (націнка) постачальника не може перевищувати 2,5 відсотка ціни природного газу, за якою такі постачальники закупили зазначені обсяги природного газу у НАК «Нафтогаз України» відповідно до цього Положення (без урахування податку на додану вартість).

Зазначені положення передбачають так звану «верхню межу» ціни за природний газ за якою НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 і 11 Положення №867 і яка застосовується у випадку перевищення ціни, яка сформувалася на вільному ринку природного газу між продавцем (постачальником) і покупцем (споживачем).

Суд звертає увагу на те, що положення частин 12 та 13 постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 №867, не визначають конкретної ціни постачання/продажу природного газу побутовим споживачам, а лише встановлюють граничну ціну на природний газ, за якою НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 7, 8 та 11 цього Положення і яка буде застосовуватись лише у випадку перевищення ціни, яка сформувалась на вільному ринку природного газу між постачальником і споживачем.

Водночас, Постанова Кабінету Міністрів України № 867 не встановлює структуру ціни, а лише регламентує порядок покладення спеціальних обов`язків та затверджує граничний рівень ціни на природний газ, за якою НАК «Нафтогаз України» здійснює продаж/постачання природного газу.

Відсутність у тексті постанови деталізованої інформації щодо складових ціни, зокрема частки газу власного видобутку, не свідчить про її протиправність. Оскаржуваний нормативний акт має рамковий характер і не містить детального розкриття цінових компонентів, які регулюються іншими нормативними актами та/або комерційними договорами.

Право споживача на отримання повної та достовірної інформації про структуру ціни на природний газ забезпечується на рівні постачальника газу, а не через постанову Кабінету Міністрів.

Постанова Кабінету Міністрів України № 867 не є договором з конкретним споживачем і не встановлює механізм розкриття цінової інформації безпосередньо для споживачів. Відповідні зобов`язання щодо надання інформації передбачені договором постачання природного газу та регуляторними вимогами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг.

Підпункт 2 пункту 1 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлює загальне право споживача на інформацію, але не регулює склад або структуру цін, встановлених нормативно-правовими актами.

Цей закон визначає обов`язки постачальників щодо інформування споживачів, а не компетенцію Кабінету Міністрів щодо формування цін. Відтак, посилання позивача на цей нормативний акт у контексті оскарження постанови Кабінету Міністрів України є необгрунтованими.

Якщо позивач має зауваження щодо конкретної інформації від постачальника, він може вимагати її безпосередньо у постачальника або звернутися до регулятора, але зазначені позивачем обгрунтування не можуть бути підставою для визнання постанови Кабінету Міністрів України № 867 протиправною.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що відсутність в оскаржуваній постанові Кабінету Міністрів України деталізованої інформації про складові структури ціни, зокрема частки газу власного видобутку, не є порушенням прав позивача на отримання інформації, оскільки така постанова є рамковим нормативним актом, що встановлює граничні ціни, а не детальний порядок їх формування; питання прозорості та надання інформації регулюється іншими нормативно-правовими актами і здійснюється постачальниками та регулятором;посилання позивача на підпункт 2 пункту 1 статті 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у контексті оскарження постанови КМУ є безпідставним.

Суд також зазначає, що згідно з приписами частини першої статті 12 Закону України «Про ринок природного газу» постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником, на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором.

Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 2 статті 12 Закону України «Про ринок природного газу»).

Відповідно до пункту 9 оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України кожен побутовий споживач має право на вільний вибір та зміну постачальника на умовах та у порядку, визначених законодавством.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 не створює жодних обмежень щодо реалізації прав споживачів на вільний вибір постачальника, а також не позбавляє позивача, як побутового споживача, можливості обирати постачальника природного газу та права укладати договори постачання природного газу за цінами, які встановлюються за згодою сторін відповідно до Закону України «Про ринок природного газу».

Щодо доводів позивача з приводу того, що постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 обмежено право побутових споживачів на вільний вибір постачальника природного газу, посилаючись на наявність у додатку до постанови 44 постачальників газу, у той час як на дату набрання чинності постановою на ринку діяло значно більше постачальників (відповідно 441 станом на 01.11.2018 та 596 станом на 05.01.2021), що, на думку позивача, суперечать вимогам підпунктів 1 та 2 пункту 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає таке.

Як зазначено вище, відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України № 867 встановлено спеціальні обов`язки лише для визначених у додатку до постанови постачальників природного газу, які забезпечують постачання газу за фіксованою ціною для певної категорії побутових споживачів з метою соціального захисту населення. Зазначений перелік не є обмеженням для інших суб`єктів ринку та не позбавляє споживачів права обирати будь-якого іншого постачальника, що здійснює господарську діяльність відповідно до законодавства.

Право побутових споживачів на вільний вибір постачальника природного газу закріплено в статті 12 Закону України «Про ринок природного газу», де встановлено, що споживачі мають право вільно обирати постачальника газу. Постанова Кабінету Міністрів України № 867 не скасовує цього права, а лише регулює умови діяльності певної категорії постачальників у рамках покладених спеціальних обов`язків.

Зауваження Міністерства юстиції України до проекту оскаржуваної постанови, на які звертає увагу позивача, не є підставою для визнання її протиправною. Оскаржувана постанова була погоджена відповідно до вимог чинного законодавства та пройшла належні процедури погодження і прийняття. Доказів зворотного до суду не надано.

Відтак, постановою Кабінету Міністрів України № 867 не обмежується право побутових споживачів на вільний вибір постачальника природного газу, а забезпечується баланс між захистом споживачів і розвитком конкурентного ринку природного газу.

Враховуючи вищезазначене, доводи позивачки про обмеження права на вільний вибір постачальника природного газу постановою Кабінету Міністрів України № 867 не мають правового підґрунтя та не знайшли свого підтвердження у ході розгляду справи.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що постанова Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 була прийнята з дотриманням вимог, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України, та з метою належного виконання положень Закону України «Про ринок природного газу».

У цьому контексті суд також звертає увагу на те, що предметом оскарження з боку позивачки є постанова Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867, яка на момент ухвалення судового рішення втратила чинність і, відповідно, не підлягає застосуванню до будь-якого суб`єкта правовідносин, у тому числі й до позивача.

З огляду на викладене, слід акцентувати увагу на тому, що поняття «юридичного спору» не може тлумачитися виключно технічно або формально. Такий підхід суперечить як природі судового процесу, так і суті права на судовий захист, гарантованого Конституцією України (стаття 55).

Суд має виходити з сутнісного змісту спору, а не лише з формального підтвердження порушення суб`єктивного права. Конституційний Суд України у Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004 вказав, що поняття «охоронюваний законом інтерес» тлумачиться як легітимне прагнення особи до користування певним благом, навіть якщо воно ще не набуло форми суб`єктивного права. Таким чином, сам факт наявності охоронюваного інтересу вже є підставою для звернення до суду.

Цей підхід відповідає як принципу доступу до правосуддя, так і системному тлумаченню норм процесуального права.

Відповідно до статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Отже, мета адміністративного судочинства - захист порушених прав або законних інтересів особи у публічно-правових відносинах. Закон не вимагає, щоб інтерес був вже реалізованим суб`єктивним правом. Навпаки, суд повинен оцінювати, чи є спірне правовідношення, в межах якого інтерес особи заслуговує на судовий захист.

З урахуванням того, що позивач просить визнати протиправним та нечинним нормативно-правовий акт у відповідній редакції, який вичерпав свою дію станом на момент ухвалення рішення у справі, адже підлягав застосуванню виключно в період з 01.11.2018 по 20.05.2021, суд вважає, що вказані обставини є додатковою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Наразі процесуально неможливо визнати зазначену постанову нечинною, оскільки вона втратила свою юридичну силу та фактичне застосування, а відтак не породжує правових наслідків для будь-якого суб`єкта правовідносин, у тому числі й для позивача. Відповідно, обраний нею спосіб захисту - визнання акта протиправним та нечинним - в умовах відсутності чинності цього акта не є таким, що може забезпечити відновлення порушених прав чи інтересів у розумінні статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на встановлені вище судом обставини, враховуючи те, що положення оскаржуваної постанови Кабінету Міністрів України не спричинили порушення прав або інтересів позивача, а обраний нею спосіб захисту не може забезпечити відновлення передбачуваних порушених прав, зважаючи на те, що на момент ухвалення рішення постанова втратила чинність і не застосовується, суд дійшов висновку, що відсутня правова передумова для судового захисту, передбаченого статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо позовної вимоги про стягнення з Кабінету Міністрів України на користь позивача моральної шкоди у розмірі 12 500 000 грн (що, як зазначено в позовній заяві, відповідає 1 грн на кожного побутового споживача природного газу в Україні) суд зазначає таке.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному або душевному стражданні, приниженні честі, гідності, ділової репутації фізичної чи юридичної особи, а також в інших немайнових втратах, заподіяних протиправною поведінкою. Стаття 1173 Цивільного кодексу України передбачає, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, підлягає відшкодуванню незалежно від вини такого органу.

Положення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вимагає, щоб у позовній заяві були зазначені: у чому полягає шкода, якими неправомірними діями або бездіяльністю вона заподіяна, та якими доказами це підтверджується. Тягар доказування факту заподіяння моральної шкоди покладається на позивача.

Оцінюючи наведені у справі обставини, суд встановив, що позивач не навела конкретних доказів того, що прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 № 867 спричинило їй моральні або фізичні страждання, приниження честі, гідності чи інші втрати немайнового характеру. Також не доведено наявності причинного зв`язку між прийняттям вказаного нормативно-правового акта та виникненням страждань чи переживань, які б могли досягти рівня шкоди в юридичному розумінні.

Загальні емоційні оцінки або негативне ставлення до нормативно-правового акта не є достатньою підставою для визнання моральної шкоди такою, що підлягає відшкодуванню. Як роз`яснив Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, не кожне порушення прав чи негативна емоція становить підставу для відшкодування моральної шкоди необхідна наявність глибших страждань або приниження, підтверджених доказами.

Також суд звертає увагу, що визначення розміру моральної шкоди за арифметичним принципом (1 грн х кількість побутових споживачів газу) без урахування індивідуального характеру страждань позивачки суперечить принципу особистості немайнової шкоди та засад справедливості, розумності й виваженості, передбачених законодавством та судовою практикою.

У межах цієї справи суд дійшов висновку про відсутність протиправних дій з боку Кабінету Міністрів України під час прийняття постанови № 867. Відповідно, відсутній юридичний факт, який міг би бути підставою для присудження відшкодування моральної шкоди.

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позовної вимоги про стягнення з Кабінету Міністрів України на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 12 500 000,00 грн, як такої, що не ґрунтується на належних та допустимих доказах і не відповідає вимогам закону щодо підстав та способу захисту прав у даній категорії справ.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Судові витрати не підлягають розподілу відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання дій протиправними, визнання протиправною та нечинною постанови та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуюча суддя Діска А.Б.

Судді: Жукова Є.О.

Кочанова П.В.