Справа № 640/30523/20
Суддя: Войтович І. І.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року Справа № 640/30523/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтович І. І., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови врахувати до страхового стажу період провадження позивачем підприємницької діяльності з 01.10.2014 по 31.08.2018 (47 місяців), а період з 01.11.2009 по 30.09.2014 (59 місяців) не враховувати до загального страхового стажу,

та зобов`язати відповідача врахувати до страхового стажу період провадження позивачем підприємницької діяльності з 01.10.2014 по 31.08.2018 (47 місяців), а період з 01.11.2009 по 30.09.2014 (59 місяців) не враховувати до загального страхового стажу відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України "Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" №793 від 3 жовтня 2018. Ці зміни провести з дня виходу позивача на пенсію - 5 серпня 2018 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови виключити при розрахунку заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії весь період навчання з 25.09.2003 по 16.07.2004,

та зобов`язати відповідача виключити при розрахунку заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії, весь період навчання з 25.09.2003 по 16.07.2004 відповідно до ст. 40 Закону №1058-ІV. Ці зміни провести з дня виходу позивача на пенсію - 5 серпня 2018 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.12.2020 позовну заяву позивача залишено без руху та надано йому строк для усунення виявлених недоліків.

У встановлений судом строк виявлені недоліки позовної заяви позивачем усунуто.

12.01.2021, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідно до розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.04.2022 року №146 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді, адміністративну справу №640/30523/20 передано іншому судді на розгляд.

28.04.2022, прийнято справу № 640/30523/20 суддею Окружного адміністративного суду міста Києва до свого провадження та продовжено розгляд справи одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13.12.2022 №2825-ІХ ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, дана справа надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.

21.02.2024 вказані матеріали адміністративного позову отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 21.02.2024 справа розподілена судді Войтович І.І.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 прийнято до провадження дану адміністративну справу та визначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позову позивач вказує що з 05.08.2018 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV, має страховий стаж 34 роки 11 місяців 16 днів, розмір пенсії 3069,06 грн.

В період з 26.10.2009 по 31.08.2018 працювала як ФОП, сплачувала ЄСВ з мінімальної заробітної плати.

Позивач звернулась до пенсійного органу із заявою, в якій просила врахувати до страхового стажу період її діяльності як ФОП з 01.10.2014 по 31.08.2018 (47 місяців) та не враховувати до загального стажу період з 01.11.2009 по 30.09.2014 (59 місяців), та покликаючись на положення абз. 3 ч. 1 ст. 40, ч. 3 ст. 24 Закону №1058-ІV та п. 4 Постанови №793, вважає, що відповідач протиправно їй відмовив, не навівши вагомих аргументів.

Позивач відмітила, що період її навчання в Інституті підвищення кваліфікації кадрів Академії муніципального управління з 25.09.2003 по 16.07.2004 та період з 12.09.2003 по 05.09.2004, за який вона отримувала допомогу по безробіттю, перекриваються. Період по безробіттю зараховано до трудового стажу.

Застосовуючи абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону №1058-ІV, Порядок №637, позивач виявила бажання щоб період навчання було виключено з періоду за який враховується заробітна плата для обчислення пенсії. Та відповідач виключив лише частину періоду зі стажу.

Наполягає, що має право обрати період трудової діяльності який підлягає зарахуванню до страхового стажу, а відповідач зобов`язаний за нормами чинного законодавства, за її бажанням, зарахувати до її страхового стажу період підприємницької діяльності з 01.10.2014 по 31.08.2018 (47 місяців) із виключенням 59 місяців з 01.11.2009 по 30.09.2014 із загального страхового стажу та із розрахунку заробітної плати, для отримання нею належного розміру пенсії.

Відповідач застосовуючи норми Закону №1058-ІV, постанови КМУ №793, Порядок №637 вказує, що станом на 03.11.2020 в Реєстрі застрахованих осіб наявна інформація щодо сплати внесків на застраховану особу ОСОБА_1 , як на фізичну особу підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з листопада 2009 року по серпень 2018 року, відповідно до поданої звітності, тому даний період враховано при визначені розміру пенсії.

Вибірковий період роботи для зарахування до страхового стажу не передбачений чинним законодавством.

Також, відповідач повідомив, що в матеріалах пенсійної справи відсутні документи за період з 06.09.2004 по 31.10.2009 які б підтверджували період роботи позивача. Тому зарахувати даний період не має підстав.

Щодо зобов`язання виключити період навчання з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, відповідач звертає увагу, що 15.01.2020 ОСОБА_1 звернулася до управління із заявами, які зареєстровані в Управлінні 22.01.2020 №K-5295/2, K-5295/3, K-5295/4. Управління Листом від 20.02.2020 вих. № 1587-1037/К-02/8-2600/20 повідомлено позивача про відмову у перерахунку пенсії.

Відмітив, що згідно копії диплому позивача про навчання період навчання позивача з 25.09.2003 по 16.07.2004. Враховуючи норми ст. 11, ч. 6 ст. 21 Закону №1058-ІV щодо категорії страхувальників слідує, що студенти не відносяться до категорії осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, звітність за таких осіб до системи персоніфікованого обліку не подавалась.

Відповідно до страхового стажу правомірно зараховувати лише період по 31.12.2003.

Для зарахування періоду навчання після 01.01.2004 року підстав немає.

Отже, період з 01.01.2004 по 05.09.2004 враховано як період безробіття.

Також відповідач зазначив, що за інформацією відділу призначення та перерахунків пенсій № 2 (Дарницький район) при проведенні оптимізації за період з 12.09.2003 по 05.09.2004 розмір пенсії не збільшиться, тому проводити її перерахунок недоцільно. Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 34 роки 11 місяців 16 днів, порахованого по 31.08.2018, що становить 419 місяці та заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 31.08.2018. Загальна кількість місяців становить 217 місяців, період оптимізації 41 місяці (10% від страхового стажу). Проте прооптимізувати періоди заробітної плати з 31.10.2014 по 31.08.2018 неможливо, оскільки це суперечить п.3 частини 1 статті 40 даного Закону №1058-ІV та після виключення 10 відсотків тривалості страхового стажу.

Відповідач вважає заявлені вимоги необґрунтованими, відсутності підстав для їх задоволення.

Відповідач посилається також на пропущений строк звернення до суду із даним позовом, застосовуючи ч. 1 ст. 122 КАС України.

Щодо посилання відповідача на строки звернення до суду, за його переконанням пропущені позивачем, суд зазначає, що за даною справою наявна заява позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням карантинних обмежень у 2010 році, також те, що спірні правовідносини мають триваючий характер (триваюче правопорушення суб`єкта владних повноважень).

Так, позивач зверталась до пенсійного орану із заявами від 31.05.2019 та отримала відповідь від 20.02.2020 №1587-1037/К-02/8-2600/20, із заявами зареєстрованими пенсійним органом від 21.10.2020 та отримала відповідь від 18.11.2020 №26254-27189/К-02/8-2600/20, зі зверненням зареєстрованим 11.11.2020 та отримала відповідь від 16.11.2020 № 2600-0306-8/163150.

Позов подано позивачем до суду засобами поштового зв`язку 02.12.2020.

Застосовуючи положення ст. 122 КА України (шестимісячний строк звернення до суду), за враховуючи зазначене вище, суд зазначає, що в Україні з 12 березня 2020 року діяв карантин, пов`язаний із поширенням гострої респіраторною хворобою COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до пункту 3 розділу VI ПРИКІНЦЕВІ ПОЛОЖЕННЯ Кодексу адміністративного судочинства України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення (зміни внесені Законом України №540-ІХ від 30.03.2020).

В свою чергу, суд враховує висновки Верховного Суду згідно постанови від 27.02.2025 у справі №120/1183/24 та зазначає, що запровадження карантину не є безумовною підставою для поновлення строку звернення до суду і не скасовує обов`язку позивачки повідомити суду обставини, у зв`язку з якими такий строк пропущений, а також надати докази на підтвердження таких обставин.

Відповідно, суд враховує заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення, зазначення нею зокрема поважності причин пропуску строку звернення до пенсійного органу щодо неодноразового звернення позивача із заявами до управління, та зазначає наступне.

Згідно правових висновків Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19, в яких Суд відступив від раніше сформованих висновків та зазначив, що отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо. Також означене висвітлено у постанові Верховного Суду від 04.07.2023 у справі № 320/2938/21.

В даній справі слід врахувати правові висновки сформовані у постанові ВП ВС від 06.02.2025 № 990/29/22, враховуючи правові висновки постанови КАС ВС від 30.01.2025 у справі № 460/9026/24, щодо поняття триваючого правопорушення, вбачається, що «Велика Палата Верховного Суду враховує, що в чинному законодавстві України не визначено поняття «триваюче правопорушення». Разом із цим, за загальноприйнятим у теорії права визначенням триваючим вважають правопорушення, яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов?язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов?язків або виявлення правопорушення. Тобто протиправна бездіяльність не закінчується після спливу законодавчо визначено строку, а продовжує тривати доти, доки не будуть встановлені обставини, які дозволять визначити, чи були дотриманні приписи закону в точному його розумінні. Підсумовуючи наведене вище, Велика Палата Верховного Суд констатує, що строк звернення до суду існує не для того, щоб надавати можливість суб?єкту владних повноважень уникнути відповідальності. Триваюче право повинно бути захищено, а триваюче порушення - припинено, тобто протиправна бездіяльність суб?єкта владних повноважень може бути оскаржена до суду в будь-який час за весь період, протягом якого вона триває. В іншому разі суб?єкт владних повноважень отримав би легітимацію з боку держави у формі забезпечення можливості зловживання правом та безкінечне продовження протиправної поведінки з огляду на відсутність дієвого механізму спонукання до виконання обов?язку. У справі «Лелас проти Хорватії» Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх правопорушень та уникати виконання своїх обов?язків. Ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи, особливо якщо при цьому немає жодного іншого приватного інтересу. На державні органи покладено обов?язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (справа Європейського суду з прав людини «Тошкуце та інші проти Румунії») і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.

Відтак, враховуючи предмет спору у даній справі, який стосується зарахування до страхового стажу періоду роботи ФОП із виключенням зі страхового стажу періоду навчання, проведення належного обрахунку пенсії із застосованими відповідними показниками заробітної плати позивача за відповідні місяці, для отримання належного розміру пенсії, наявність триваючого характеру врегулювання сторонами спірних правовідносин, клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду із даним позовом, суд вважає можливим визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до суду та поновити такий строк. Доводи відповідача суд вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Інших клопотань, доповнень, пояснень від сторін до суду не надійшло.

Справа вирішується судом у порядку письмового провадження враховуючи наявні у справі сформовані сторонами правові позиції, поданих ними доказів.

Судом встановлено наступне.

З 05 серпня 2018 року ОСОБА_1 перебуває на пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV).

ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявами від 31.05.2019 (зареєстровані 31.05.2019 №К-5295/2019, №К-5295/3, №К-5295/4) в яких, застосовуючи абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону №1058-ІV просила зарахувати до її страхового стажу період ФОП 01.11.2009 по 31.08.2018 із виключенням 59 місяців періоду з 01.11.2009 по 31.10.2014 зі страхового стажу та із розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії; період навчання з 25.09.2003 по 16.07.2004 врахувати при обчисленні загального страхового стажу але виключити із розрахунку заробітної плати при обчисленні пенсії; провести оптимізацію за період з 31.10.2014 по 31.08.2018 та перерахунок пенсії з 04.08.2018.

Позивач отримала відповідь від 20.02.2020 №1587-1037/К-02/8-2600/20, в якій ГУ ПФУ в м. Києві вказуючи на положення ст.ст.11, 24, ч. 6 ст. 21 та ст. 40 Закону №1058-ІV, Порядок №637, постанову Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 № 793 "Про внесення змін до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, Порядок №22-1, зазначено про те, що студенти, які проходили навчання не відносяться до категорій осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, звітність за вищезазначених осіб до системи персоніфікованого обліку не подавалась. Відповідно, до страхового стажу правомірно зарахувати лише період по 31 грудня 2003 року. Для зарахування періоду навчання після 01.01.2004 року підстав немає. Отже, період з 01.01.2004 по 05.09.2004 враховано як період безробіття.

За інформацією відділу призначення та перерахунків пенсій № 2 (Дарницький район) при проведенні оптимізації за період з 12.09.2003 по 05.09.2004 розмір пенсії не збільшиться, тому проводити зазначений перерахунок недоцільно.

Пенсію обчислено з урахуванням страхового стажу 34 роки 11 місяців 16 днів порахованого по 31.08.2018, що становить 419 місяця та заробітної плати, визначеної за період роботи з 01.07.95 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 31.08.2018. Загальна кількість місяців становить 217 місяців, період оптимізації 41 місяці (10% від страхового стажу). Проте про оптимізувати періоди заробітної плати з 31.10.2014 по 31.08.2018 неможливо, оскільки це суперечить 3 частини 1 статті 40 даного Закону та після виключення 10 відсотків тривалості страхового стажу.

В матеріалах пенсійної справи відсутні документи за період з 06.09.2004 по 31.10.2009 які б підтверджували період роботи. Тому зарахувати даний період не має підстав.

Позивачем також було подано до пенсійного органу аналогічну заяву зареєстровану пенсійним органом від 21.10.2020 №27189/К-2600-20 та отримано відповідь від 18.11.2020 №26254-27189/К-02/8-2600/20, в якій пенсійний орган покликаючись на положення п. 3.1 розділу XV "Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон 1058) з урахуванням норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017 №2148-08, ст.24 Закону №1058-ІV, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зазначив, що станом на 03.11.2020 в Реєстрі застрахованих осіб наявна інформація щодо сплати внесків на застраховану особу ОСОБА_2 , як на фізичну особу підприємця ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 ) за період з листопада 2009 року по серпень 2018 року, відповідно до поданої звітності, тому даний період враховано при визначені розміру пенсії. Вибірковий період роботи для зарахування до страхового стажу не передбачений чинним законодавством.

Також суд враховує, що позивач звернулась до пенсійного органу зі зверненням зареєстрованим 11.11.2020 та отримала відповідь від 16.11.2020 № 2600-0306-8/163150, з якої вбачається, що заробіток ОСОБА_1 для обчислення пенсії, визначений за період роботи з 01.07.1995 по 31.08.2018, становить 7338,95 грн. (5377,90 х 1,36465, де 5377,90 грн. середній заробіток по народному господарству, 1,36465 коефіцієнт заробітку). Оптимізацією з розрахунку заробітку виключено 41 місяць (період з 01.08.2013 по 31.12.2016). Страховий стаж, який враховано по 31.08.2018, становить 34 роки 11 місяців 16 днів. На даний час розмір пенсії за віком становить 2562,54 грн. (7338,95 x 0,34917, де 7338,95 заробіток для обчислення пенсії, 0,34917 коефіцієнт стажу). Доплата за понаднормовий стаж (за 4 роки) 58,08 грн. Розмір пенсії з надбавками складає 3069,06 грн.

Відтак, предметом спору у даній справі є бездіяльність щодо зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періоду діяльності ФОП, не виключення зі страхового стажу періоду діяльності та не виключення періоду навчання із розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії, у зв`язку із чим така бездіяльність пенсійного органу підлягає перевірці судом на відповідність вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України із дотриманням судом принципів адміністративного судочинства визначених частиною третьої згаданої статті процесуального кодексу.

Позивач наполягає що має право на вибір здобутого нею страхового стажу для зарахування такого пенсійним органом із відповідним розрахунком заробітної плати (доходу) для обчислення її пенсії.

В свою чергу, відповідач наполягає на відсутності у позивача права обирати страховий стаж який підлягає зарахуванню пенсійним органом, додавати чи вилучати певні періоди для розрахунку заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії позивача.

Суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зокрема, в силу частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 3 статті 2 КАС України визначено, що основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина 3 статті 3 КАС України).

За частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказана норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

«На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

У постанові від 11.09.2023 у справі № 420/14943/21 Верховний Суд зазначив таке:

«… у контексті вимог частини другої статті 2 КАС України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) … критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинами справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права … невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності …».

Вирішуючи спір між сторонами суд зазначає наступне.

Умови, порядок обчислення, підтвердження та зарахування періодів роботи (трудового стажу) до страхового стажу для призначення пенсії, врегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII), Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України (далі - Порядок № 22-1), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту б, е статті 3 Закону №1788-XII право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема:

- особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, - за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України;

- вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

Згідно зі статтею 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується, віднесено також, серед іншого: будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків; навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі; тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Частинами першою та другою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За частиною третьою даної статті страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком № 637.

За абзацом 3 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.

Відповідно до п.1 ч. 3-1 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1058-IV (враховуючи зміни внесені Законом № 2148-VIII від 03.10.2017, набув чинності 11.10.2017) до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

У відповідності до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Водночас, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку №637).

Відповідно до пунктом 4 Порядку № 637 (в редакції на час призначення пенсії, враховуючи зміни, внесені згідно з Постановою КМУ №1788 від 20.11.2003), періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Також, суд зазначає, що відповідно до статті 11 Закону № 1058-IV особи, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 6 статті 21 Закону № 1058-IV визначено категорії страхувальників, які повинні подавати до територіальних органів Пенсійного фонду України звітність до персоніфікованого обліку.

Зокрема, відомості про фізичних осіб - підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.

Аналіз змісту наведених вище норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію фізичній особі-підприємцю є наявність стажу роботи, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України. При цьому пенсійним законодавством України передбачено перелік документів, які можуть підтвердити страховий стаж підприємця, що зокрема залежить від обраної системи оподаткування.

Відповідно, відомості щодо підприємницької діяльності осіб які застосовували спрощену систему оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховується при призначенні пенсії на підставі довідки про реєстрацію ФОП незалежно від сплати страхових внесків, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Згідно наданої до справи копії матеріалів пенсійної справи позивача вбачається, що згідно Реєстру застрахованих осіб станом на листопад 2020 року наявна інформація про сплату страхових внесків на ОСОБА_1 як на ФОП за період з листопада 2009 року по серпень 2018 року, що відповідно зараховано відповідачем та як наслідок спростовує твердження позивача про не зарахування до страхового стажу діяльності як ФОП з 01.10.2014 по 31.08.2018.

В свою чергу, позивач заявляє про зобов`язання не враховувати до зазначеного стажу період діяльності як ФОП з 01.11.2009 по 30.09.2014, та суд зазначає, що чинне законодавство не передбачає вибіркового періоду роботи для зарахування до страхового стажу. Пенсійний орган за наявності відомостей про сплату страхових внесків не має альтернативного правила поведінки ніж зарахувати відповідний період особи до її страхового стажу. Позивачем не наведено достатніх доводів та не надано належних доказів за заявленою вимогою.

Щодо періоду навчання та безробіття, що зараховується до страхового стажу, суд враховує надані сторонами докази та зазначає наступне.

Згідно наданого позивачем диплому позивача про перепідготовку ДСК № 055249 виданого згідно рішення державної кваліфікаційної комісії 14.07.2004, ОСОБА_1 проходила підвищення кваліфікації кадрів Академії муніципального управління, присвоєно кваліфікацію «економіст» спеціальність 7.050106 «Облік і аудит».

Згідно додатку до диплому 02 НОМЕР_2 період вступу 25 вересня 2003 року та дата випуску 16 липня 2004 року.

Згідно частини 5 статті 21 Закону № 1058-IV відомості про осіб, які підлягали загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття та отримували допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, подаються державною службою зайнятості.

За абзацом 3 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

За пунктом 8 Порядку № 637 час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Враховуючи вищезгадане положення статті 11, статті 21, 24 Закону № 1058-IV, право на трудову пенсію студентів та зокрема встановлених законодавством категорій страхувальників слідує, що студенти, які проходили навчання не відносяться до категорій осіб, які підлягали загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, звітність за вказаних осіб до системи персоніфікованого обліку не подавалась, відповідно відповідачем вказаний період навчання позивача з 25 вересня 2003 року по 16 липня 2004 року не було враховано до стажу.

Також, суд зауважує, що в матеріалах пенсійної справи судом не встановлено наявність документів про освіту наданих позивачем до позову диплома НОМЕР_3 та додатку до диплому 02 НОМЕР_2 .

За абзацом 5 підпункту 2 пункту 2.1 Порядку №22-1 період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці, а починаючи з 01 січня 2010 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

З копії трудової книжки позивача НОМЕР_4 останній запис за №21 від 26.08.2003 про звільнення з посади вчителя хімії (Наказ Дарницького управління освіти від 26.08.2003 №1187-с).

За наявними у справі матеріалами пенсійної справи позивача судом встановлено, що відповідачем зараховано позивачу до страхового стажу період безробіття з 12 вересня 2003 року по 31 грудня 2003 року та з 01.01.2004 по 05.09.2004, що виключає обґрунтованість вимоги позивача виключити при розрахунку заробітної плати, яка враховується при обчисленні пенсії весь період навчання з 25.09.2003 по 16.07.2004.

Також, суд зазначає про відсутність у справі спору щодо зарахування до стажу позивача періоду роботи з 06 вересня 2004 року по 31 жовтня 2009 року, що виключає необхідність у наданні оцінки судом на доводи відповідача.

Сторонами погоджено що страховий стаж позивача обчислено 34 роки 11 місяців 16 днів.

Як встановлено судом, відповідачем враховано до страхового стажу позивача період діяльності ФОП з листопада 2009 року по серпень 2018 року.

Щодо твердження позивача про наявність у неї права вибірково обирати стаж який підлягає зарахуванню із розрахунку заробітної плати (доходу) суд зазначає слідуюче.

Згідно статті 40 Закону № 1058-IV ( в редакції станом на час призначення пенсії позивачу) для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв (абзац перший).

У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж (абзац другий).

За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців (абзац третій).

При обчисленні коефіцієнта заробітної плати (доходу) за періоди сплати страхових внесків за застрахованих осіб, зазначених у пунктах 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та за періоди, які включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, враховується мінімальний розмір заробітної плати (абзац 7 частини 2 статті 40 № 1058-IV).

Відповідно, при обчисленні коефіцієнта заробітної плати за період безробіття після 01.01.2004 враховується мінімальний розмір заробітної плати.

Частина 3 статті 40 Закону № 1058-IV вказує на те, що при обчисленні заробітної плати (доходу), з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу) для застрахованих осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність і обрали особливий спосіб оподаткування своїх доходів (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), та членів їхніх сімей, що беруть участь у здійсненні підприємницької діяльності, отриманий ними дохід за відповідний місяць визначається за формулою: З = П х Ч / Т, де: З - сума заробітної плати (доходу) застрахованої особи, з якої фактично сплачено страхові внески згідно з цим Законом за місяць, за який розраховується коефіцієнт заробітної плати (доходу); П - сума фактично сплаченого відповідного податку у розрахунку на відповідний місяць, у гривнях; Ч - відсоток відрахувань до Пенсійного фонду від суми фактично сплаченого відповідного податку, чинний в межах відповідного періоду; Т - розмір страхового внеску до солідарної системи у відповідному місяці.

Під час визначення доходу фізичної особи - підприємця для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується розмір податку, що сплачує така фізична особа, без збільшення розміру податку, передбаченого законодавством, за членів його сім`ї, які беруть участь у здійсненні цією фізичною особою підприємницької діяльності, та за осіб, які перебувають з нею у трудових відносинах. Під час визначення доходу члена сім`ї фізичної особи - підприємця для обчислення коефіцієнта заробітної плати (доходу) враховується сума податку, внесена за одного члена сім`ї, на яку відповідно до законодавства збільшується відповідний податок зазначеної фізичної особи - підприємця.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 24 Закону №1058-VI, якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

У разі якщо зазначену доплату не було здійснено, до страхового стажу зараховується період, визначений за кожний місяць сплати страхових внесків за формулою: ТП = Св : В, де: ТП - тривалість періоду, що зараховується до страхового стажу та визначається в місяцях; Св - сума фактично сплачених страхових внесків за відповідний місяць; В - мінімальний страховий внесок за відповідний місяць.

Відтак, вказана норма статті 40 Закону № 1058-IV зокрема надає право особи при призначенні пенсії виключити за її вибором періоди стажу до 60 календарних місяців не залежно від перерв, що включаються до страхового стажу на випадок безробіття. Також, надано право виключення особою будь-якого періоду страхового стажу але підряд та за умови, що такі періоди складають не більш як 10 відсотків тривалості стажу, врахованого в одинарному розмірі. Якщо страховий стаж становить менший період, враховується заробітна плата за фактичний стаж. Та, загалом період за який враховується заробітна плата не може бути меншим ніж 60 календарних місяців.

Відповідно через процес виключення певних періодів страхового стажу з розрахунку заробітної плати з метою збільшення розміру пенсії застосовується період оптимізації заробітної плати для обчислення пенсії, що надає можливість виключити до 60 календарних місяців страхового стажу, але не більше 10% від загальної тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Оптимізація має наслідки покращення індивідуального коефіцієнту заробітної плати та, як наслідок, збільшення розміру пенсії.

З матеріалами пенсійної справи ОСОБА_1 пенсію останньої на дату її призначення обчислено з урахуванням страхового стажу 34 роки 11 місяців 16 днів, що складає 419 місяців. Після 01.07.2000 страховий стаж ОСОБА_1 склав 12 років 6 місяців 1 день, що становить 150 місяців.

Стаж позивача враховано в одинарному розмірі.

Заробітну плату визначено за період роботи з 01.07.1995 по 30.06.2000 та з 01.07.2000 по 31.08.2018.

Загальна кількість місяців заробітної плати становить 217 місяців, в оптимізацію включено 41 місяць, що є 10% від страхового стажу, та після оптимізації взято 176 місяці.

Індивідуальний коефіцієнт для обчислення до оптимізації склав 0,99437, страховий стаж за місяці врахованої заробітної плати склав 169,0 176-11+120/30, індивідуальний коефіцієнт для обчислення після оптимізації взято 1,19024.

Середньомісячний заробіток для обчислення взято 6400,99000.

Позивач просить врахувати до страхового стажу період провадження позивачем підприємницької діяльності з 01.10.2014 по 31.08.2018 (47 місяців), а період з 01.11.2009 по 30.09.2014 (59 місяців) не враховувати до загального страхового стажу

Відповідно суд вкотре зазначає, що спірний період з 01.10.2014 по 31.08.2018 до страхового стажу позивачу враховано.

Період з 01.11.2009 по 30.09.2014 спірний у даній справі, не є періодом безробіття позивача, який можна було б виключити зі страхового стажу за ст. 40 Закону №1058-VI, останній був врахований відповідачем до страхового стажу як період діяльності ФОП. Такий період можна виключити якщо він становить заявлені кількість місяців підряд та за умови, що такі періоди складають не більш як 10 відсотків тривалості стажу, врахованого в одинарному розмірі.

Суд зазначає, що заявлені позивачем до виключення з її страхового стажу період з 01.11.2009 по 30.09.2014 є 59 місяців, що складає більш як 10 % від страхового стажу із 176 місяців заробітної плати після оптимізації.

Відповідно заявлений позивачем період оптимізації з 01.10.2014 по 31.08.2018 не знайшов свого законодавчого застосування.

Таким чином, твердження позивача не знайшли свого підтвердження та спростовані доводами відповідача і наданими матеріалами пенсійної справи.

Суд розглянув у даній справі дії відповідача не як бездіяльність, що заявлена позивачем, а як проявлена активна форма поведінки, що виразилась у відмові позивачу щодо вибіркового зарахування періоду діяльності ФОП із застосуванням заробітної плати за спірний період для обчислення її пенсії, що викладено у листах-відповіді від 20.02.2020 вих. № 1587-1037/К-02/8-2600/20 та від 18.11.2020 №26254-27189/К-02/8-2600/20, та у висновку суду такі дії відповідача суд вважає правомірними.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 74 КАС України).

Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі (абзац 2 частина 2 статті 77 КАС України).

Згідно частин 1-4 статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно з вимогами пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Решта доводів не впливають на висновки суду та не підлягають наданню оцінки.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу у справі витрат у суду відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Войтович І. І.