Справа № 460/15443/24
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2025-05-21 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2025 року м. Рівне №460/15443/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Щербакова В.В. за участю секретаря судового засідання Дацюк В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник не з`явився,

відповідача: представник Кузьмич Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка"

до Головного управління ДПС у Рівненській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" до Головного управління ДПС у Рівненській області, відповідно до прохальної частини якої ПВКФ «Фіалка» просила визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення форми «Р» №702 від 12.11.2024 р., яким Позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 25 079 274 грн., з якого 16 719516 основне зобов`язання, 8 359758 грн. штрафні санкції

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 р. закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Згідно з позовною заявою та усними поясненнями представника позивача в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням вимог податкового законодавства, без з`ясування всіх обставин та з надуманих причин. Зокрема, сторона позивача заперечувала встановлені в ході перевірки порушення податкового законодавства щодо нереальності господарських операцій ПВКФ «Фіалка» із ТОВ «Ремікс» (), ТОВ «СТАНЛІБ» (), ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» (), ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (),ТОВ «Хемптонс Трейд» (), покликаючись на те, що всі первинні бухгалтерські документи складені належним чином та є в наявності, а порушення певними постачальниками товарів (робіт, послуг) процедури подання звітності не може бути підставою для висновків про порушення покупцем товарів (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування податкового кредиту, доходів та витрат, тому платник податків (покупець товарів, робіт, послуг) не повинен зазнавати відповідних негативних наслідків через можливу неправомірну діяльність контрагентів його контрагентів. Додатково, сторона позивача зауважувала, що контролюючим органом не заперечувалися фактичні обставини щодо наявності у Позивача ТМЦ, згадка про які містяться у первинних документах сформованих за участі вище перелічених контрагентів, та подальше їх використання у господарській діяльності, яке належним чином відображене в даних бухгалтерського та податкового обліку.

Таким чином сторона позивача спростовуючи висновки відповідача про порушення платником податків вимог законодавства, просила скасувати в судовому порядку оскаржувані нею податкові повідомлення-рішення як протиправні.

Згідно з відзивом на позов та усними поясненнями представників Головного управління ДПС у Рівненській області, сторона відповідача позов не визнала. Свої заперечення обґрунтувала тим, що в ході проведення перевірки було встановлено нереальність господарських операцій позивача із рядом контрагентів, що стало наслідком завищення сум податкового кредиту із ПДВ. При цьому, сторона відповідача наголошувала на тому, що для підтвердження реальності господарських операцій наявність первинних документів є обов`язковою умовою, проте не виключною, адже наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування, як витрат так і податкового кредиту, а отже обов`язковою умовою для підтвердження реальності є також встановлення реального руху активів в процесі господарських операцій. Перевіркою встановлено обставини щодо відсутності складських приміщень у контрагентів із яких здійснювалася відгрузка придбаних позивачем ТМЦ, адреса розташування яких внесена до представлених позивачем ттн під час перевірки. Вказане на переконання контролюючого не можливість реального постачання таким контрагентом товарів. За сукупністю наведеного, сторона відповідача в судовому засіданні просила відмовити в позові повністю.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини справи та фактичні правовідносини сторін.

Приватна виробнича-комерційна фірма «Фіалка» (Код , адреса: 35314, Рівненська область, Рівненський район, село Зоря, вул. Конституції, буд 24 кв. 16) є діючим суб`єктом господарювання (дата державної реєстрації: 18.02.1994 року, дата запису в ЄДР: 27.02.2007 року номер запису 0002077), не перебуває в процесі припинення, в тому числі, є зареєстрованою у контролюючих органах та є платником на загальній системі оподаткування та платником податку на додану вартість у відповідності із Витягом з реєстру платників податку на додану вартість №167, відтак, при здійсненні господарської діяльності має право на складання та реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Зареєстрованими видами діяльності Приватної виробничо-комерційної фірми «фіалка» (надалі по тексту - позивач) є:

Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний),

Код КВЕД 42.11 Будівництво доріг і автострад,

Код КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля,

Код КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи,

Код КВЕД 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво,

Код КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням,

Код КВЕД 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику,

Код КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н.в.і.у.,

Код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами,

Код КВЕД 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

Код КВЕД 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту.

Позивач здійснює свою діяльність щодо господарської діяльності з будівництва об`єктів згідно ліцензії Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 04.04.2016 №13-Л видана ПВКФ «Фіалка, яка є безстроковою у відповідності до п. 12 ч. 12 Закону «Про ліцензування видів господарської діяльності» та підтверджується відповідним листом з Державної інспекції архітектури та містобудування України.

Як слідує із матеріалів справи, в процесі своєї діяльності, ПВКФ «Фіалка» використовує найману працю її працівників та здійснює свою діяльність в офісному приміщені площею 311,5 кв. м. за адресою м. Рівне, провулок Шпанівський, 55, яким користується на підставі укладеного договору оренди №1 від 04.01.2021 року та в орендованих двох складських приміщеннях розташованих за адресами: 1) приміщення площею 327,2 кв. м., що знаходиться Рівненська область, м. Рівне, вул. Кн. Володимира, 112 М.; 2) приміщення площею 1 065,8 кв. м., що знаходиться Рівненська область, Рівненський район, с. Ясининичі, вул. І.Франка, 2. Окрім того вказана інформаціє підтверджується повідомленням про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через, які проводиться діяльність форми 20-ОПП подані 31.05.2021 року.

Головним управлінням ДПС у Рівненській області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПВКФ «Фіалка» щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні податкового кредиту з податку на додану вартість, що містяться в деклараціях з ПДВ по взаємовідносинах з ТОВ «Ремікс» () за грудень 2022 р., з ТОВ «СТАНЛІБ» () за грудень 2022 р., ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» () за листопад 2023 р., ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» () за жовтень, листопад, грудень 2023 р., ТОВ «Хемптонс Трейд» () за жовтень, листопад, грудень 2023 р., за результатами якої складено акт №13680/Ж5/17-00-07-01-15/30207687 від 13.09.2024 р. (далі акт перевірки).

Висновками акту перевірки №13680/Ж5/17-00-07-01-15/30207687 від 13.09.2024 р. встановлено наступні порушення:

- п. 185.1. ст. 185, пп.«а» п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 201.10 ст. 201 розділу III Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту в сумі 16 719 516 грн , в т.ч.: за грудень 2022р. в сумі 754 108 грн. по ТОВ «СТАНШБ» (), за грудень 2022 р. в сумі 927 748 грн. по ТОВ «РЕДМІКС» (код ЄДРГІОУ 43732557), за листопад 2023 р. в сумі 3 370 946 грн. по TOB «НІК ТЕРМІНАЛ» (код 44580194), за жовтень 2023 р., листопад 2023 р., грудень 2023 р. сумі 5 369 402 «ХЕМПТОНС ТРЕЙД» (код 44536061) , за жовтень 2023р., листопад 2023р., грудень 2023 р. в сумі 6 297 312 грн. по ТОВ «ТИСЯЧА І ОДНА ДРІБНИЧКА» (код 43928167),

- що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 16 719 516 грн., в т.ч : за грудень 2022 р. в сумі 1 681 856 грн. та за грудень 2023р. в сумі 15 037 660 грн.

Як слідує із матеріалів справи, ПВКФ «Фіалка» заперечила висновки акту перевірки, у зв`язку із чим у відповідності до ст. 86 ПК України, позивачем було подано заперечення на акт перевірки №193 від 29.10.2024 р. в яких позивач висловив незгоду із висновками, що містяться в ньому, разом із якими повторно надав для контролюючого органу ряд документів, щодо яких в акті перевірки містилося посилання як не надані, або не належні.

У відповідь на вказані заперечення позивача, контролюючим органом було надано відповідь №7386/Ж12/17-00-07-02-22 від 07.11.2024 р., в яких контролюючий орган відмовив у врахуванні доводів ПВКФ «Фіалка», що містилися у запереченнях до акту перевірки.

Одночасно, разом відповіддю на заперечення, 02.12.2024 року на адресу позивача надійшло податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області: Головного управління ДПС у Рівненській області форми «Р» №702 від 12.11.2024 р., яким Позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 25 079 274 грн., з якого 16 719516 основне зобов`язання, 8 359758 грн. штрафні санкції.

За результатами аналізу наявних матеріалів справи, пояснень та доводів сторін, суд не погоджується висновками контролюючого органу, що містяться в акті перевірки з огляду на наступне.

Так, із аналізу змісту акту перевірки вбачається що правовою підставою для формування висновків контролюючого органу про наявність відповідних порушень податкового законодавства слугують твердження ревізорів контролюючого органу про:

- укладення Позивачем правочинів у формі договорів поставки із ТОВ «Ремікс» (), ТОВ «СТАНЛІБ» (), ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» (), ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (),ТОВ «Хемптонс Трейд» () по операціям з яких ПВКФ «Фіалка» сформовано податковий кредит на загальну суму в розмірі 16 719 516 грн., які мають ознаки безтоварних правочинів, що на переконання контролюючого органу свідчить про безпідставність включення вищевказаної суми ПДВ до складу податкового кредиту у декларації.

- віднесення контролюючим органом операції із ТОВ «Ремікс» (), ТОВ «СТАНЛІБ» (), ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» (), ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (),ТОВ «Хемптонс Трейд» () до категорії безтоварних у зв`язку із формуванням висновку контролюючого органу про відсутність у ПВКФ «Фіалка» документів, що підтверджуються якість придбаних ТМЦ у вищевказаних контрагентів та подальший рух/використання придбаних ТМЦ у господарській діяльності ПВКФ «Фіалка». В підтвердження чого, ревізори ГУ ДПС у Рівненській області посилаються на акти відмови у наданні документів, під час перевірки, що складені за наслідком неможливості вручення відповідних запитів про надання документів для посадових осіб ПВКФ «Фіалка».

Однак, з таким висновками контролюючого органу суд не погоджується з огляду на наступне.

Так, як вбачається із акту перевірки, основним аргументом контролюючого органу для віднесення операцій позивача із ТОВ «Ремікс» (), ТОВ «СТАНЛІБ» (), ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» (), ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (),ТОВ «Хемптонс Трейд» () до категорії безтоварних є твердження контролюючого органу про неможливість фактичної поставки товару у зв`язку із не встановленням джерела походження товару та не підтвердження товарів в «ланцюгу» постачання від виробника до ПВКФ «Фіалка», а також відсутністю в контрагентів Позивача у використанні складських приміщень з яких здійснювалося відгрузка товару.

Щодо зауважень контролюючого органу по операціям із ТОВ «СТАНЛІБ»

Так, судом встановлено, що між ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «Станліб» було укладено договір поставки продукції №19-12 від 19.12.2022 р. На виконання такого договору ТОВ «Станліб» було поставлено меблі (столи та крісла офісні), в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 12 Акту перевірки) на загальну суму 4 524 648,24 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом не висунуто. Відгрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Млинівська до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 14 Акту перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

Однак, у акті перевірки стверджується, що згідно даних повідомлень про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП у ТОВ «Станліб» відсутні відповідні складські приміщення по вул. Млинівська у м. Рівне, та правові підстави для їх використання. Однак, як слідує із доводів та пояснень позивача щодо наявності у ТОВ «Станліб» відповідних складських приміщень по вул. Млинівська у м. Рівне, та правових підстав для їх використання, то з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента (з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «Станліб» своїм листом повідомило, що за запитуваними адресами, а саме м. Рівне вул. Млинівська, наявні складські приміщення логістичних центрів, які використовуються ТОВ «Станліб» на умовах договорів зберігання, що укладені із контрагентами ТОВ «Станліб» - власниками таких логістичних центрів. А відтак, відвантаження поставленої продукції здійснювалося із найближчого логістичного складу у м. Рівне, що розташований по вул. Млинівська. При цьому, ТОВ «Станліб» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «Станліб» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №19-12 від 19.12.2022 р. Вказані запит та відповідь наявні в матеріалах справи.

Що ж до твердження контролюючого органу про відсутність у названого контрагента Позивача транспортних засобів, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару Позивачу, то з даного приводу позивачем було повідомлено, що доставка товару здійснювалася власними силами та засобами Позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, чітко вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у Позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у Позивача відповідних вантажних транспортних засобів.

Судом також встановлено, що відомості про перевезення товару від ТОВ «Станліб», були належними чином відображені позивачем у даних подорожнього листів наявних у нього вантажних транспортних засобів

Окрім того, судом враховано, що в ході реєстрації податкових накладних по операціям із ТОВ «Станліб», ДПС України рішень про зупинення реєстрації відповідних податкових накладних не приймалося, що також фактично спростовує інформацію відповідача про неможливість прослідування походження відповідного товару по ланцюгу постачання, так і виконання із ПВКФ «Фіалка» укладеного правочину, адже у разі відсутності такого товару по даним ЄРПН у контрагента Позивача, ДПС України було б безумовно прийнято рішення про зупинення реєстрації податкових накладних.

Що ж до зауважень контролюючого органу по операціям із ТОВ «Ремікс»

Судом встановлено, що ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «Ремікс» було укладено договір поставки продукції №19-12 від 19.12.2022 р. На виконання такого договору ТОВ «Ремікс» було поставлено меблі (тумби, комоди, вітальні) в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 18-19 Акту перевірки) на загальну суму 5 566 498,02 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом не висунуто. Відгрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Старицького до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 20 Акту перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

Однак, в акті перевірки стверджується, що у даного контрагента відсутні складські приміщень у м. Рівному по вул. Старицького. Однак, як слідує із доводів та пояснень позивача, з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «Ремікс» вказало, що за запитуваними адресами за вказаними у листі адресами: м. Рівне вул. Старицького, ТОВ «Ремікс» використовує складські приміщення логістичних центрів, згідно умов договорів зберігання. Тому, відвантаження продукції здійснювалося із найближчих логістичних центрів, що розташовані за вказаними адресами. При цьому, ТОВ «Ремікс» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «Ремікс» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №19-12 від 19.12.2022 р. Вказані запит та відповідь наявні в матеріалах справи.

Що ж до твердження контролюючого органу про відсутність у названого контрагента Позивача транспортних засобів, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару Позивачу, то з даного приводу позивачем було повідомлено, що доставка товару здійснювалася власними силами та засобами Позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, чітко вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у Позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у Позивача відповідних вантажних транспортних засобів.

Судом також встановлено, що відомості про перевезення товару від ТОВ «Ремікс», були належними чином відображені позивачем у даних подорожнього листів наявних у нього вантажних транспортних засобів.

Окрім того, судом враховано, що в ході реєстрації податкових накладних по операціям із ТОВ «Ремікс», ДПС України рішень про зупинення реєстрації відповідних податкових накладних не приймалося, що також фактично спростовує інформацію відповідача про неможливість прослідування походження відповідного товару по ланцюгу постачання, так і виконання із ПВКФ «Фіалка» укладеного правочину, адже у разі відсутності такого товару по даним ЄРПН у контрагента Позивача, ДПС України було б безумовно прийнято рішення про зупинення реєстрації податкових накладних.

Що ж до зауважень контролюючого органу по операціям із ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ»

Судом встановлено, що ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» було укладено договір поставки продукції №01/11-23 від 01.11.2023 р. На виконання такого договору ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» було поставлено будівельні-матеріали та обладнання (тканина синтетична для гідроізоляції та сантехнічні вироби) в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 26-27 Акту перевірки) на загальну суму 20 225 676,16 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом не висунуто. Відгрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Млинівська до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 27-28 Акту перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

Однак, в акті перевірки стверджується, що у даного контрагента відсутні складські приміщень у м. Рівному по вул. Млинівська. Однак, як слідує із доводів та пояснень позивача, з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» вказало, що за запитуваними адресами за вказаними у листі адресами: м. Рівне вул. Млинівська, ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» використовує складські приміщення логістичних центрів, згідно умов договорів зберігання. Тому, відвантаження продукції здійснювалося із найближчих логістичних центрів, що розташовані за вказаними адресами. При цьому, ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №01/11-23 від 01.11.2023 р. Вказані запит та відповідь наявні в матеріалах справи.

Що ж до твердження контролюючого органу про відсутність у названого контрагента Позивача транспортних засобів, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару Позивачу, то з даного приводу позивачем було повідомлено, що доставка товару здійснювалася власними силами та засобами Позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, чітко вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у Позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у Позивача відповідних вантажних транспортних засобів.

Судом також встановлено, що відомості про перевезення товару від ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ», були належними чином відображені позивачем у даних подорожнього листів наявних у нього вантажних транспортних засобів.

Окрім того, судом враховано, що в ході реєстрації податкових накладних по операціям із ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ», ДПС України рішень про зупинення реєстрації відповідних податкових накладних не приймалося, що також фактично спростовує інформацію відповідача про неможливість прослідування походження відповідного товару по ланцюгу постачання, так і виконання із ПВКФ «Фіалка» укладеного правочину, адже у разі відсутності такого товару по даним ЄРПН у контрагента Позивача, ДПС України було б безумовно прийнято рішення про зупинення реєстрації податкових накладних.

Що ж до зауважень контролюючого органу по операціям із ТОВ «Хемптонс Трейд»

Судом встановлено, що між ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «Хемптонс Трейд» було укладено договір поставки продукції №СЕ 11-09/23-17 від 11.09.2023 р. На виконання такого договору ТОВ «Хемптонс Трейд» було поставлено будівельні-матеріали та обладнання (плитка керамічна у асортименті, сантехнічні вироби та обладнання) в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 44 Акту перевірки) на загальну суму 32 216 414 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом не висунуто. Відгрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Млинівська до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 45-46 Акту перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

Однак, в акті перевірки стверджується, що у даного контрагента відсутні складські приміщень у м. Рівному по вул. Млинівська. Однак, як слідує із доводів та пояснень позивача, з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «Хемптонс Трейд» вказало, що за запитуваними адресами за вказаними у листі адресами: м. Рівне вул. Млинівська, ТОВ «Хемптонс Трейд» використовує складські приміщення логістичних центрів, згідно умов договорів зберігання. Тому, відвантаження продукції здійснювалося із найближчих логістичних центрів, що розташовані за вказаними адресами. При цьому, ТОВ «Хемптонс Трейд» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «Хемптонс Трейд» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №СЕ 11-09/23-17 від 11.09.2023 р. Вказані запит та відповідь наявні в матеріалах справи.

Що ж до твердження контролюючого органу про відсутність у названого контрагента Позивача транспортних засобів, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару Позивачу, то з даного приводу позивачем було повідомлено, що доставка товару здійснювалася власними силами та засобами Позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, чітко вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у Позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у Позивача відповідних вантажних транспортних засобів.

Судом також встановлено, що відомості про перевезення товару від ТОВ «Хемптонс Трейд», були належними чином відображені позивачем у даних подорожнього листів наявних у нього вантажних транспортних засобів.

Окрім того, судом враховано, що в ході реєстрації податкових накладних по операціям із ТОВ «Хемптонс Трейд», ДПС України рішень про зупинення реєстрації відповідних податкових накладних не приймалося, що також фактично спростовує інформацію відповідача про неможливість прослідування походження відповідного товару по ланцюгу постачання, так і виконання із ПВКФ «Фіалка» укладеного правочину, адже у разі відсутності такого товару по даним ЄРПН у контрагента Позивача, ДПС України було б безумовно прийнято рішення про зупинення реєстрації податкових накладних.

Що ж до зауважень контролюючого органу по операціям із ТОВ «Тисяча і одна дрібничка»

Судом встановлено, що між ПВКФ «Фіалка» та ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» було укладено договір поставки продукції №ТІ 25-09/23-17 від 25.09.2023 р. На виконання такого договору ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» було поставлено будівельні-матеріали та обладнання (плитка керамічна у асортименті, сантехнічні вироби та обладнання, обладнання для систем опалення) в кількості та обсягах, що вказані у видаткових накладних (перелік яких наведено на ст. 62 Акту перевірки) на загальну суму 6 297 311,50 грн. з ПДВ. Вказані видаткові накладні надавалися до перевірки, зауважень щодо повноти їх змісту контролюючим органом не висунуто. Відгрузка та фактична доставка товару по маршруту м. Рівне, вул. Млинівська до вул. Кн. Володимира, 112М здійснювалася ПВКФ «Фіалка» власними транспортними засобами, що підтверджується наданими до перевірки товарно-транспортними накладними, перелік яких наведено на ст. 63-64 Акту перевірки, подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП.

Однак, в акті перевірки стверджується, що у даного контрагента відсутні складські приміщень у м. Рівному по вул. Старицького. Однак, як слідує із доводів та пояснень позивача, з даного приводу позивач звернувся із запитом до свого контрагента з метою відповідного з`ясування даних обставин. У відповідь на такий запит, ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» вказало, що за запитуваними адресами за вказаними у листі адресами: м. Рівне вул. Млинівська, ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» використовує складські приміщення логістичних центрів, згідно умов договорів зберігання. Тому, відвантаження продукції здійснювалося із найближчих логістичних центрів, що розташовані за вказаними адресами. При цьому, ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» в повній мірі підтвердило фактичні обставини здійснення господарських операцій між ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» та ПВКФ «ФІАЛКА» згідно умов договору поставки №ТІ 25-09/23-17 від 25.09.2023 р. Вказані запит та відповідь наявні в матеріалах справи.

Що ж до твердження контролюючого органу про відсутність у названого контрагента Позивача транспортних засобів, згадка про які міститься в товарно-транспортних накладних, якими здійснювалася доставка товару Позивачу, то з даного приводу позивачем було повідомлено, що доставка товару здійснювалася власними силами та засобами Позивача. У відомостях про перевізника товар згідно перелічених у акту перевірки товарно-транспортних накладних, чітко вказано, що перевізником є ПВКФ «Фіалка». Обставини щодо наявності у Позивача відповідних транспортних засобів підтверджуються подорожніми листами вантажних автомобілів, договорами оренди транспортних засобів, повідомленнями ПВКФ «Фіалка» про об`єкти оподаткування або об`єкти пов`язані з оподаткуванням або через які провадяться за формою №20-ОПП, а також відомостями внесеними до Акту перевірки щодо наявності у Позивача відповідних вантажних транспортних засобів.

Судом також встановлено, що відомості про перевезення товару від ТОВ «Тисяча і одна дрібничка», були належними чином відображені позивачем у даних подорожнього листів наявних у нього вантажних транспортних засобів.

Окрім того, судом враховано, що в ході реєстрації податкових накладних по операціям із ТОВ «Тисяча і одна дрібничка», ДПС України рішень про зупинення реєстрації відповідних податкових накладних не приймалося, що також фактично спростовує інформацію відповідача про неможливість прослідування походження відповідного товару по ланцюгу постачання, так і виконання із ПВКФ «Фіалка» укладеного правочину, адже у разі відсутності такого товару по даним ЄРПН у контрагента Позивача, ДПС України було б безумовно прийнято рішення про зупинення реєстрації податкових накладних.

Водночас, суд звертає увагу на позиції Верховного Суду щодо наявності хиб в оформленні товарно-транспортних накладних, твердження про існування яких покладено в основу виявлених порушень. Так, Верховний Суд у постанові від 27 вересня 2023 року по справа № 380/14750/21 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/113802587) вказав, що ТТН на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки. Вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже відсутність у позивача деяких товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків (як на це звертав увагу податковий орган) не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.

Окрім того, як слідує із матеріалів справи, придбані у ТОВ «Ремікс», ТОВ «СТАНЛІБ», ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ», ТОВ «Тисяча і одна дрібничка», ТОВ «Хемптонс Трейд» товарно-матеріальні цінності (будівельних матеріалів, меблів та обладнання), були частково використані позивачем вході власної господарської діяльності під час виконання робіт будівельного підряду, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями щодо оприбуткування придбаних ТМЦ в складському обліку, накладними на відпуск (внутрішнє переміщення) названих тмц до місця їх використання, відповідними актами про їх списання внаслідок використання в ході власної господарської діяльності, договорами будівельного підряду/субпідряду, актами приймання виконаних будівельних робіт, актами звірки взаєморозрахунків, що підтверджують використання названих ТМЦ в ході виконання будівельних робіт, а також даними інвентаризаційних описів складських залишків, які формувалися за результатами інвентаризації в ході здійснення цієї та попередніх перевірок контролюючого органу.

Вказані, документи у своїй сукупності підтверджують обставини щодо подальшого руху придбаних у ТОВ «Ремікс» (), ТОВ «СТАНЛІБ» (), ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ» (), ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» (),ТОВ «Хемптонс Трейд» () товарно-матеріальних цінностей, та їх подальше використання в господарській діяльності Позивача.

За таких умов суд констатує, що контролюючим органом було помилково віднесено операції із ТОВ «СТАНЛІБ», ТОВ «Ремікс», ТОВ «НІК ТЕРМІНАЛ», ТОВ «Хемптонс Трейд», ТОВ «Тисяча і одна дрібничка» до категорії безтоварних.

Так, згідно з п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до п.198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум ПДВ, що відносяться до податкового кредиту.

Покупцю товарів/послуг заборонено відносити суми ПДВ до податкового кредиту в разі відсутності факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг, податкових накладних у Реєстрі.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними або іншими документами, встановленими ПК, що посвідчують право на віднесення сум податку до податкового кредиту. Це право вони мають незалежно від часу внесення платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру. Визначальним є факт підтвердження операцій податковими накладним і факт внесення їх до Реєстру в строки визначені для складання та подання податкової звітності з ПДВ.

У відповідності до Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р. №1246, податкові накладні від постачальників були прийняті та зареєстровані податковим органом, а також включені ПВКФ «ФІАЛКА» до податкових декларацій з ПДВ за відповідні періоди, які були прийняті податковим органом без заперечень.

Згідно Постанови КМУ № 1165 від 11 грудня 2019 р. «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», визначено повноваження податкового органу щодо зупинення реєстрації податкової накладної та або відмови в її реєстрації, а також критерії за якими повинен діяти такий орган. А саме згідно п.5, п. 6, п. 7 зазначеного Порядку Податкова накладна / розрахунок коригування, які підлягають моніторингу, перевіряються на відповідність критеріям ризиковості платника податку, критеріям ризиковості здійснення операцій та показникам позитивної податкової історії платника податку. У разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну / розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється. У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна / розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної / розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної / розрахунку коригування зупиняється.

Однак, слід наголосити, що на час складання податкових накладних та подачі їх на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних, жодних рішень про зупинення їх реєстрації або відмови їх у реєстрації не приймалося.

При цьому, слід зважити, критерії на які посилалися працівники податкового органу у акті перевірки, ґрунтуються на показниках позитивної податкової історії платника податку постачальника.

А відтак, якщо податковий орган вказує, що постачальники ПВКФ «ФІАЛКА» є недобросовісними, мають негативну історію платника податків, а їхня діяльність не спрямована досягнення реальної цілі господарської діяльність, то такі обставини мали бути виявленні саме на стадії реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, за наслідком чого мало бути прийняте рішення про зупинення реєстрації податкової накладної та або відмови в її реєстрації. Зазначений правовий механізм, якраз і створений державою для того щоб відсіювати недобросовісних платників податків та не допускати їх до підриву нормальної господарської діяльності решти платників податків.

Як, наслідок, якщо податковий орган допустив реєстрацію податкових накладних виписаних вище переліченими контрагентом-постачальником, то у ПВКФ «ФІАЛКА» були усі підстави вважати, що його постачальники відповідають усім критеріям добросовісності та мають показники позитивної податкової історії платника податку.

А відтак, правомірність формування податкового кредиту з ПДВ ПВКФ «ФІАЛКА» ґрунтується на вимогах чинного законодавства, оскільки податковий кредит сформований на підставі належно оформлених та зареєстрованих податкових накладних, отриманих від контрагентів, які мали спеціальну правосуб`єктність.

На час проведення планової перевірки всі податкові накладні були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктами 21.1.1., 21.1.2., 21.1.3., 21.1.4. п. 21.1. ст. 21 ПК України закріплено, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій;

Відповідно до ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Норми Конституції України є нормами прямої дії (ст.8).

З огляду на наведене, ПВКФ «ФІАЛКА» не може нести юридичну відповідальність у вигляді зменшення сум податково кредиту за недотримання її контрагентами норм Податкового кодексу України, в тому числі, дотримання термінів подачі податкової звітності.

Відтак, ПВКФ «Фіалка» мала законне право на формування податкового кредиту на підставі отриманих податкових накладних від вище перелічених контрагентів, та правомірно включила їх до складу податкового кредиту за відповідні періоди.

Окрім того, суд не погоджується з твердженням посадових осіб контролюючого органу проте, що наявні хиби у товарно-транспортних накладних свідчать про свідчить про неможливість реального переміщення придбаного ПВКФ «Фіалка» товару. Зазначений висновок є очевидно суперечним, оскільки суперечить іншим даним встановленим в ході перевірки, в тому рахунку відомостям щодо фактичного використання товару.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, відповідно до абзацу дев`ятого цієї ж частини, неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

При цьому, як вказувалось вище, контролюючим органом не було встановлено фактичне джерело походження товарів наявних у ПВКФ «ФІАЛКА» та механізм набуття прав щодо таких товарів. Тобто, в даному разі, має місце відсутність повного з`ясування всіх обставин справи з боку ревізорів ГУ ДПС у Рівненській області, в тому рахунку не встановлення об`єктивних даних щодо реального джерела походження, придбаних ПВКФ «ФІАЛКА» товарів, які на переконання контролюючого органу ні де не придбавалися.

Так, слід зважити, що відповідно до пункту 102.1. ст. 102 ПК України контролюючий орган, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації.

Відповідно до пункту 75.1 ст. 75 контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктами 78.1.1. та 78.1.4. пункту 78.1. ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав:

отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту;

виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Отож, у випадку виявлення недостовірних даних у звітності перелічених контрагентів, (які стосуються походження ТМЦ, податок на додану вартість за якими став предметом формування податкових зобов`язань вказаного контрагента у господарських операцій, що стали об`єктом контролю) відповідач, як контролюючий орган повинен був направити обов`язковий письмовий запит до вказаного контрагента про надання документального підтвердження походження ТМЦ за вказаними операціями, а за необхідності провести позапланову перевірку.

Однак, як вбачається із акту перевірки, відзиву на позовну заяву, таких дій відповідач, як контролюючий орган не здійснив, та не перевірив причини наявної розбіжностей, чи ознак неблагонадійності такого контрагента. Вказане свідчить про самоусунення відповідача від виконання власних функціональних обов`язків.

Поряд з тим, суд наголошує, що неможливість встановлення (виявлення) відповідачем у контрагента позивача основних засобів виробництва, виробничих приміщень, жодним чином не може свідчити про відсутність господарської діяльності з боку такого контрагента, адже такі засоби можуть бути залучені контрагентами виключно на умовах оренди, підряду, чи окремих послуг. Зазначені відомості можуть бути перевірені відповідачем виключно лише в межах зустрічної перевірки такого контрагента. Однак, як вбачається із акту перевірки, таким правом контролюючих орган не скористався, та не представив будь-яких доказів, окрім посилання на наявну інформаційно-аналітичну базу, які б містили в собі результати таких перевірок.

Так, Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Таких висновків дійшов Верховний Суд і в постанові від 30.01.2018 у справі №2а/1770/3360/12, від 19.06.2018 у справі №826/7704/16 (адміністративне провадження №К/9901/38191/18).

В своєму Акті перевірки та відзиві відповідач не зазначає відомості про дослідження руху товарів/послуг за ланцюгом постачання, як одного з аргументів податкового органу щодо фіктивного характеру операцій.

Відтак, на переконання суду, такі дані жодним чином не можуть свідчити про нереальність/фіктивність правочинів позивача з контрагентами-постачальниками. В даному випадку, відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом

На переконання суду, висновки контролюючого органу базуються крім іншого, на податковій інформації, сформованій за результатами аналізу відомостей, отриманих від інших податкових органів, та аналізу діяльності по ланцюгу постачання. При цьому контролюючим органом не здійснено ґрунтовного аналізу сутності та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.

При цьому, слід зважити, що податкова інформація, яка наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом.

Водночас слід зважити, що під час перевірки контролюючий орган не ставив під сумнів достовірність наданої позивачем первинної документації, а висновки відповідача про безтоварність спірних операцій зроблені лише на підставі аналізу зібраної податкової інформації щодо контрагентів позивача або з огляду на неможливість проведення звірки цих контрагентів. Ця інформація (за умови невиконання відповідачем обов`язку із самостійного встановлення та доведення факту порушення платником податків вимог податкового законодавства) не має преюдиціального значення та не є такою, що достовірно та безсумнівно підтверджує відсутність реального руху активів між позивачем та його контрагентами.

Згідно правової позиції Верховного Суду (постанова від 02.04.2020 у справі № 160/93/19), Верховний Суд зауважив, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на податковий кредит, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Також, критично Верховний Суд відноситься до висновків податкового органу щодо фіктивності господарських операцій через відсутність управлінського та технічного персоналу у контрагента платника податків, що перевіряється. Так, у постановах від 11.09.2018 р. у справі №804/4787/16 та від 30.08.2019 р. у справі №804/17176/14 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що відсутність ресурсів у контрагентів позивача не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди або лізингу.

Отже, платник податків не повинен перевіряти кількість працюючих осіб у контрагента, під час поставки товару/надання послуг. Контрагент самостійно обирає модель ведення підприємницької діяльності та самостійно буде вирішувати, чи достатньо працюючих осіб для поставлення товару/надання відповідних послуг покупцю/замовнику, чи потрібно залучати інших осіб, які також можуть працювати за цивільно-правовими договорами, або іншими видами договорів, які не заборонені чинним законодавством.

При цьому, слід зважити, що види діяльності контрагентів позивача, які містяться у ЄДРПОУ охоплюють зміст тих операцій, які мали місце з позивачем.

Посилання контролюючого органу на наявність акту про неможливість проведення зустрічної звірки контрагента по ланцюгу постачання, а також на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, як критерії оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення акту про неможливість проведення звірки будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаного акту з відображенням в ньому окремих відомостей, не відповідають критерію юридичної значимості, як не відповідає такому критерію і інформація з інформаційно-аналітичних баз контролюючих органів, оскільки така також не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, а отже не є належним доказом в розумінні процесуального Закону (Постанова ВС від 12.06.2018 р. у справі № 826/16272/13-а).

Така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону (Постанова ВС від 27.03.2018 р. у справі № 816/809/17).

Будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального Закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань, а тому здобуті таким чином докази не можуть визнаватись належними (Постанова ВС від 27.02.2018 р. у справі № 811/2154/13-а).

Також, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 20.03.2018 року у справі №804/939/16 дійшов висновку, що податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача стосовно ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер та не вважається належним доказом у розумінні процесуального Закону.

Будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення документальних перевірок, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, оскільки є лише відображенням якості роботи окремих працівників контролюючого органу.

У своїй постанові від 05.02.2020 р. по справі № 823/1519/16 Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду критично віднісся до посилань контролюючого органу на аналіз податкової інформації, отриманої відносно контрагентів позивача, як на підставу для відмови у задоволенні позову, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, знаходження за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів тощо. Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

Як слідує із висновку Верховного Суду (постанова від 20.03.2018 у справі №804/939/16, адміністративне провадження №К/9901/376/17) податкова інформація, що наявна в інформаційно - аналітичних базах відносно контрагентів позивача по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Дії контролюючого органу щодо внесення до електронної бази даних інформації, отриманої внаслідок здійснення заходів податкового контролю, є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків по збиранню доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження даних податкового обліку платників податків, які не створюють для платника податків самостійного юридичного наслідку. Інформація, отримана податковим органом за результатами податкового контролю, використовується для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу. Це в однаковій мірі стосується і дій податкового органу щодо внесення такої інформації до існуючих інформаційних систем (Постанова ВС від 23.05.2018 р. у справі № 804/853/14).

Згідно вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно доктрини реальності господарської операції, яка застосовується у судовій практиці Верховного Суду, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.

Нормами Податкового кодексу України презюмується вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків, як обов`язкова ознака господарської операції.

Надані під час перевірки первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, є підставою для податкового обліку, містять достатні дані про зміст та обсяг господарських операцій, їх учасників, дату і місце їх складання, а отже підтверджують фактичне здійснення спірних господарських операцій з придбання Підприємством послуг, а висновки перевіряючих є хибними, оскільки всі витрати підтверджені первинними документами та здійснені у зв`язку з провадженням господарської діяльності.

Контролюючим органом не зазначено в акті перевірки про обставин, які б ставили під сумнів фактичне здійснення спірних господарських операцій. Зокрема, не надано доказів, що підтверджували б невідповідність змісту угод дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків чи свідчили про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів, отриманих внаслідок виконання договорів або приховування дійсного об`єкта оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету, отримання незаконних пільг з оподаткування тощо.

Варто зазначити, що підставою для донарахування платнику податку грошових зобов`язань може слугувати лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними платниками податків (постачальниками) з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками від виконання податкових зобов`язань. Однак, матеріали перевірки таких доказів не містять.

Також, Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у своїх постановах: від 13 березня 2018 року у справі №814/3520/13-а, від 31 липня 2018 року у справі №815/3725/13-а, від 03 квітня 2018 року справі №804/1963/17, від 27 березня 2018 у справі №816/809/17, від 27 лютого 2018 року у справі №813/1766/17, від 05 червня 2018 року у справі №809/1139/17, від 17 січня 2018 року у справі №804/8943/13-а, від 23 січня 2018 року у справі № 826/7047/13-а, від 15 травня 2018 року у справі №815/423/17, від 26 червня 2018 року у справі №808/2360/17, від 26 червня 2018 року у справі №826/5522/14, від 26 червня 2018 року у справі №826/548/17, від 23 липня 2019 року у справі №2а/0370/307/11, від 30 серпня 2019 р. у справі №804/17176/14, від 21 січня 2020 року у справі №814/2335/14, від 05 лютого 2020 року у справі №823/1519/16, від 20 лютого 2020 року у справі №802/1255/17-а, висловлює правову позицію, що у ході дослідження господарських операцій необхідно звертати увагу на: реальність здійснення оподатковуваних операцій, які повинні мати ділову мету та економічну вигоду; документальне підтвердження здійснення господарських операцій первинними документами, які супроводжують операції певного виду; наявність у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявність розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Верховний Суд у своїх постановах критично ставиться до висновків податкового органу, як на підставу неправомірності формування даних податкового обліку, на відсутність у платника податків документів які б свідчили про транспортування придбаного товару, оскільки такі документи, зокрема, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У даному випадку позивач здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення, у зв`язку з чим, відсутність товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

При цьому, суд звертає, що всі документи які стосуються операцій із спірними контрагентами були представлені до перевірки. Зміст досліджуваних операцій вказує, що позивачем здійснювалося придбання відповідних послуг, які позивачем використані в ході здійснення основою свого виду господарської діяльності.

Також, вирішуючи даний спір обов`язковому з`ясуванню підлягає питання щодо правової можливості самостійного визнання посадовими особами відповідача правочинів нікчемними (безтоварними), які такі що спрямовані на порушення інтересів держави і суспільства.

Так, 02 квітня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 2а-3925/12/2170, адміністративне провадження №К/9901/3257/18 (ЄДРСРУ № 80867725) досліджував питання правомірності встановлення актом податкової перевірки нікчемності правочину.

Правочин, який вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, згідно з частиною першою статті 203, частиною другою статті 215 ЦК України є нікчемним.

Право органу державної податкової служби самостійно визнавати нікчемними правочини законом в тому числі з підстав безтоварності не передбачено.

Аналогічна правова позиція висловлена 17.01.2018 р. та 24.01.2018 р. Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в контексті справ № 2а-9880/12/1370 (ЄДРСРУ 71692581), № 2а-11097/12/2070 (ЄДРСРУ 71834563), № 826/3446/13-а (ЄДРСРУ 71829617), № 2а-11097/12/2070 (ЄДРСРУ 71829442), № 2а-6341/12/2070 (ЄДРСРУ 71829249) .

Отже, підстави нікчемності правочину встановлюються законом, а встановлення актом перевірки нікчемності правочину з підстав його безтоварності знаходиться за межами компетенції податкового органу, не належить до функції контролю дотримання платниками податків податкового законодавства. Не вимагається визнання такого договору і в суді. За наявності відповідних обставин предметом розгляду та дослідження є податкові наслідки вчинення відповідних дій без урахування наявності цивільно-правового договору та реальність господарських операцій, як підстава виникнення права на формування платником податку своїх даних податкового обліку.

20 березня 2018 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в контексті справи № 805/10886/13-а, адміністративне провадження №К/9901/1424/18 (ЄДРСРУ № 72863889) викладено правову позицію, яка зводиться до наступного.

Жодним законом не передбачено право органу державної податкової служби самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини і дані, вказані платником податків в податкових деклараціях. Відтак, встановлення актом перевірки нікчемності правочину знаходиться за межами компетенції податкового органу, не належить до функції контролю дотримання платниками податків податкового законодавства.

Верховний Суд вважає за наявності ознак нікчемності чи безтоварного правочину, податкові органи мають право та повинні звертатися до судів з позовами про стягнення в доход держави коштів, отриманих по правочинах, здійснених з метою, що свідомо суперечить інтересам держави і суспільства, посилаючись на їх нікчемність, а не класти власний висновок в основу податкового правопорушення та визначати на цій підставі грошове зобов`язання.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року по справі № 813/2230/13-а, адміністративне провадження №К/9901/28484/18 (ЄДРСРУ № 78325837) та 11 грудня 2018 року по справі №810/4274/16, адміністративне провадження №К/9901/41566/18 (ЄДРСРУ № 78468199).

Окрім того, Верховний Суд погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій неодноразово вказував, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про відсутність укладених трудових договорів між контрагентом та фактичним виконавцем робіт/ послуг, так само як і інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними та допустимими первинними документами податкового та бухгалтерського обліку (Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року в рамках справи № 805/2030/16-а,адміністративне провадження №К/9901/28918/18 (ЄДРСРУ № 78771679), від 21 грудня 2018 року по справі № 826/5774/17, адміністративне провадження №К/9901/63719/18 (ЄДРСРУ № 78771564), від 20 грудня 2018 року по справі №826/9632/16, адміністративне провадження №К/9901/32828/18 (ЄДРСРУ № 78716371), від 20 грудня 2018 року по справі №826/20081/16, адміністративне провадження №К/9901/42306/18 (ЄДРСРУ № 78716040), від 20 грудня 2018 року по справі №815/4992/16, адміністративне провадження №К/9901/41342/18, від 20 грудня 2018 року по справі № 820/2946/18, адміністративне провадження №К/9901/64596/18 (ЄДРСРУ № 78771722) та від 20 грудня 2018 року по справі № 818/770/17, адміністративне провадження №К/9901/38096/18 (ЄДРСРУ № 78771434)).

При цьому, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності, та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків (Постанова КАС ВС від 19 лютого 2019 року по справі № П/811/217/17, адміністративне провадження №К/9901/38084/18, ЄДРСРУ № 79956733).

Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу (Постанова КАС ВС від 9 березня 2019 року по справі № 810/302/15, адміністративне провадження №К/9901/19359/18 (ЄДРСРУ № 80580348).

В той же час, не заперечуючи факт перерахування позивачем коштів своїм контрагентам, а ні посадові особи ДПС, а ні інші контролюючі чи правоохоронні органи навіть не намагалися встановити економічну доцільність укладення позивачем із його контрагентами «безтоварних правочинів», не проведено також визначення подальшого руху перерахованих позивачем коштів, оскільки без фактичного повернення таких коштів особі, яка їх перерахувала, втрачається будь-яке економічне підґрунтя укладення «безтоварних правочинів». Оскільки, у разі якщо кошти для покупця товару не повертаються, то в будь-якому разі покупець несе відповідні витрати, та не має жодного зиску від укладення правочину, а ніж той який пов`язаний із безпосереднім придбанням необхідного йому товару за договором.

Крім того, 07 серпня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 870/4806/12, адміністративне провадження №К/9901/5850/18 (ЄДРСРУ № 75757107) чітко зазначив, що наявність податкової інформації про «фіктивність» контрагентів є неприйнятною оскільки склад податкового правопорушення не може доводитися податковою інформацією, яка має виключно інформаційне навантаження вільного розсуду податкового органу (припущень), та не заснована на аналізі первинних та інших документів.

Підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

За змістом указаної норми, за умови подання платником податків усіх належним чином оформлених документів, передбачених податковим законодавством, дані податкового обліку вважаються сформованими платником податків правомірно (обґрунтовано).

Таким чином, виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування платником даних свого податкового обліку, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи.

Тому, на переконання суду, позиція відповідача щодо нереальності здійснених операцій, за умови, наявності у позивача всіх підтверджуючих документів щодо придбання таких /послуг, придбання позивачем саме послуг які необхідні йому для здійснення основного виду господарської діяльності, без надання з боку відповідача доказів існування будь-якої іншої мети позивача, ані ж тієї, що пов`язана із придбання та використання товару, є завідомо необґрунтованою.

Що ж твердження контролюючого органу, щодо не прийнятності в якості доказу частини представлених для суду разом із позовом документів, як такі що не надані позивачем для контролюючого органу (акту прихованих робіт та журналу виконаних робіт по об`єкту будівництва), то з даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України, у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в пункті 86.7 статті 86 цього Кодексу платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документів, які пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає в порядку пункту 86.7 статті 86 цього Кодексу документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки, такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Обов`язок платника податків надати на вимогу контролюючого органу усі документи пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, також випливає з пункту 85.2 статті 85 ПК України, зокрема платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Отож правові наслідки, передбачені ст. 44 ПК України настають для платників податків не лише за не надання до перевірки первинних документів, але і інших документів та інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів.

Водночас судом ураховано, що право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу із поданням учасником процесу нових доказів, що у протилежному випадку є обмеження судом предмету дослідження та призведе до неповноти дослідження й порушення справедливого судового розгляду, про що неодноразово наголошується Верховним Судом у постановах від 12.11.2018 у справі №806/434/16, від 24.01.2019 у справі № 820/12113/15, від 12.02.2019 у справі №820/6512/16.

Разом із тим, в п. 44.6 ПКУ йдеться саме про ненадання документів, які є мінімально необхідними для відображення операцій у податковому та бухгалтерському обліку. Такий підхід підтверджується вже достатньо усталеною практикою Верховного Суду (далі ВС), наприклад, постановами від 15.12.2022 у справі №540/1280/19, від 22.06.2020 у справі №520/4539/19, від 11.06.2020 у справі №816/1109/18, від 19.03.2019 у справі №804/15542/13-а.

Інші документи перебувають поза межами дії норми п. 44.6 ст. 44 ПКУ, про що ВС зробив висновок у постанові від 20.12.2021 (справа №200/6804/19-а). Суд зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно виснували, що документи про транспортування товарно-матеріальних цінностей (товарів), на відсутність яких у позивача під час перевірки посилався відповідач, не є первинними документами щодо господарських операцій з поставки товару (такими є видаткові накладні, рахунки-фактури, розрахункові документи, тобто документи, які безпосередньо опосередковують постачання/продаж товару).

Верховний Суд у своїх правових висновках акцентував увагу не необхідності безумовного дотримання принципу офіційного з`ясування обставин у справі та змагальності сторін, Вказаний принцип зобов`язує суду надати відповідну оцінку наданим платником податку документам, що такі документи існували на момент формування ним податкової звітності. Положення п. 44.6 ПКУ не є процесуальною нормою судового процесу. При цьому, суд зважає, що норми матеріального права не встановлюють правило, що податковий облік формується виключно на підставі документів, наданих для перевірки контролюючому органу. Тобто можна констатувати колізію між правом податкового органу винести рішення без врахування документів і правом платника податку довести, що такі документи існували на момент обліку, а облік на підставі цих документів правомірний.

З огляду на принцип змагальності сторін та офіційного з`ясування обставин у справі, суд обмежений в можливості неприйнятті наданих позивачем документів, якщо такі документи хоча і не були представлені до перевірки, однак стосуються предмету спору та даються можливість сформувати висновок щодо обставин, які підлягають встановленню в межах вирішення спірних питань. Як стверджує вищенаведена судова практика, таке право не обмежене процесуальним законом.

Відтак, за наслідком вище описаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПВКФ «Фіалка» з приводу визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області: «Р» №702 від 12.11.2024 р., яким Позивачу визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 25 079 274 грн., з якого 16 719516 основне зобов`язання, 8 359758 грн. штрафні санкції, підлягають до повного задоволення.

За таких умов, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».

Головне управління ДПС у Рівненській області належними і допустимими доказами у справі не довело факту наявності перелічених в акті перевірки порушень ПВКФ «Фіалка» в охопленому перевіркою періоді вимог податкового законодавства.

За наведеного, позовні вимоги ПВКФ «Фіалка» підлягають до повного задоволення з огляду на висновки суду, що сформовані у даному рішенні.

За правилами частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За наведеного, із урахуванням висновків щодо повного задоволення позову, сплачена позивачем сума судового збору в розмір 30280,00 грн. має бути компенсована позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Повний текст судового рішення складено з врахуванням строку перебування головуючого судді у щорічній основній відпустці.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Рівненській області №702 від 12.11.2024.

Стягнути на користь Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 30280,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 23 червня 25 року.

Учасники справи:

Позивач: Приватна виробничо-комерційна фірма "Фіалка" (вул. Конституції, 24, кв.16,с. Зоря,Рівненська обл., Рівненський р-н,35314, ідентифікаційний код 30207687)

Відповідач: Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, буд. 12,м. Рівне,Рівненська обл.,33023, )

Суддя В.В. Щербаков