Справа № 522/11025/25-Е
Суддя: Домусчі Л. В.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/326/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючої судді Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 19.05.2025 року через систему «Електронний суд» надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови ПН МОД № 011989 від 17.04.2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн. та про поновлення строку.

В обґрунтування позову зазначено, що 17.04.2025 року ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 011891, за змістом якого 17 квітня 2025 року о 15 год. 00 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64 було виявлено та запрошено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33 громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Місце скоєння правопорушення м. Одеса, вул. Преображенська, 64. 17.04.2025 року головним спеціалістом ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області був розглянутий зазначений протокол та винесено постанову серія ПН МОД № 011989 від 17.04.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, за порушення ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн у дохід держави.

Оскаржувану постанову вважає протиправною, винесеною з допущенням порушення прав, оскільки позивача було затримано та позбавлено права отримати правову допомогу адвоката, не враховано того, що позивач не володіє українською мовою та потребував послуг перекладача та захисника. Крім того постанова прийнята без наявних для того підстав і є незаконною. В постанові та в протоколі вказано, що позивач отримав їх копії, однак ОСОБА_1 суті документів не розумів, а підписи поставив на вимогу посадових осіб ДМС, копії документів були отримані стороною позивача лише 08.05.2025 року у відповідь на адвокатський запит. Вважає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 не було враховано всіх обставин справи, а саме, що позивач проживає легально на території України з 2021 року, віза на перебування в Україні тоді не вимагалась, позивач звертався за захистом в Україні, отримав відмову. У подальшому позивач самостійно звернувся до ГУ ДМС в Одеській області де мав узгодити своє добровільне повернення в третю країну. Тобто умислу вчиняти правопорушення у позивача не було.

Ухвалою суду від 22.05.2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду на 28.05.2025 року.

До суду 26.05.2025 року від представника ГУ ДМС України в Одеській області - Казбекова В.Е. надійшов відзив, згідно якого просили відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_1 було документовано довідкою про звернення за захистом, яка неодноразово продовжувалась. 29.04.2024 року позивача було документовано новою довідкою про звернення за захистом від 29.04.2024 № 014136. Відповідно до пп.2 п.2 Постанови КМУ № 150 від 15.02.2012, іноземців та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більше як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС. Однак у своїх поясненнях від 17.04.2025 позивач зазначає, що «..на територію України потрапив у вересні 2020 року, кордон України перетнув нелегально на кордоні Брянської області рф та Сумської області України», також згідно пояснень у особовій справі № 2022OD0096 позивач на питання «Коли ви потрапили на територію України» відповів «наприкінці жовтня 2021 року». Таким чином посилання представника позивача на вищезазначений пункт не є релевантним, оскільки позивач потрапив на території України незаконно та у нього відсутній відповідний паспортний документ. 17.04.2025 уповноваженою посадовою особою ГУ ДМС в Одеській області був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача. Позивач підписав зазначений протокол. 17.04.2025 ГУ ДМС в Одеській області було винесено постанову про накладання адміністративного стягнення відносно позивача. Також позивач отримав копію зазначе6ної постанови, про що зазначено на другому аркуші постанови. Крім того згідно ст. 268 КУпАП позивачу роз`яснено його права та обов`язки про що свідчить його підпис у протоколі про адміністративне правопорушення від 17.04.2025 року серії ПР МОД № 011891.

ГУ ДМС в Одеській області вважає, що адміністративна постанова ГУ ДМС в Одеській області від 17.04.2025 серії ПН МОД № 011989 винесена у відповідності до норм чинного законодавства, у відповідності, та у спосіб, визначений діючим законодавством, передбачений Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, з урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача, що вказує на дотримання ГУ ДМС в Одеській області вимог чинного законодавства, а тому не може бути визнано протиправним та скасовано.

До суду 27.05.2025 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Берковського Р.О. надійшла відповідь на відзив, згідно якої просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування відповіді на відзив зазначено, що у матеріалах справи ОСОБА_1 , що надані відповідачем, містяться пояснення ОСОБА_1 , нібито надані українською мовою, якою, як зазначено в позові, останній не володіє. У цих же поясненнях вказано про те, що він бажає давати пояснення зрозумілою йому мовою, але якою саме не вказано. Далі по тексту пояснень вказано, що ОСОБА_1 розуміє тільки розмовну українську мову. У матеріалах справи містять документи щодо хвороби ОСОБА_1 ОСОБА_1 перетнув кордон та перебував на території України протягом часу, необхідного для звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Таким чином вважає, що дія статті 203 КУпАП не розповсюджується на позивача. Враховуючи те, що існує процедура добровільного повернення іноземця в країну походження чи третю країну, яку і намагався узгодити позивача, про ці наміри були проігноровані відповідачем.

У зв`язку зі знаходженням судді Домусчі Л.В. у відпустці розгляд справи, призначений на 28.05.2025 року, відкладено на 18.06.2025 року.

У судове засідання 18.06.2025 року сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином. В матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 - адвоката Берковського Р.О. про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, розгляд даної справи проводиться судом за згодою представника позивача і за відсутності представників відповідача, повідомленого належним чином, що не перешкоджає розгляду даної справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 КАС України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Між тим, основним принципом в адміністративному судочинстві є дотримування критерію розумності для встановлення строків розгляду справ у суді. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, адже будь-яке зволікання (необґрунтоване) може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. Відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

Відповідно до КАС України, розумним строком вважається найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Окрім того, процесуальні строки є обов`язковими для дотримання та безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності , зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (п. 45 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.98 р.).

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються обставини, які не залежать від волі заінтересованої особи і перешкодили їй виконати процесуальні дії у межах встановленого законом проміжку часу. До таких обставин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

В обґрунтування доводів для поновлення строку звернення з адміністративним позовом позивач зазначив, що оскаржувану постанову, яку винесено 17.04.2025 року, позивач отримав 08.05.2025 року через адвокатський запит, а тому просить поновити йому строк на звернення до суду з позовом. Це обґрунтування на думку суду є поважним, а тому підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У судовій практиці ЄСПЛ (надалі - Європейський Суд), неодноразово повторював, що неможливо припустити, щоб п. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків буде остаточно вирішено.

При вирішенні справи Голдер проти Сполученого Королівства Європейський суд зазначив: «...На думку Суду, було би нерозумно, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції містив детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій і не захищав би в першу чергу того, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, а саме доступу до суду. Такі характеристики процесу як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються змісту, якщо немає самого судового розгляду» (§35 of Judgment of the European Court of Human Rights: Golder v. The United Kingdom, 21 February 1975, Published in A18).

З огляду на викладене та враховуючи, що позивач фактично постанову від 17.04.2025 року отримав 08.05.2025 року та подав позов до суду 18.05.2025 року, дотримуючись критерію розумності встановлених строків для розгляду справи та принципу юридичної визначеності, суд вважає за необхідне поновити строк на подання даного позову.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації та 25.11.2021 року вибув в бік російсько -українського кордону, який перетнув поза пунктом пропуску з території Брянської області рф - 27.11.2021 року.

ОСОБА_1 народився у місті Стерлітамаке, Республіки Башкортостан, РФ, часто стикався з беззаконням влади та свавілля правової системи у рідному місті, переживав за майбутню долю своєї дитини.

ОСОБА_1 звернувся до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області із заявою від 04.11.2022 року про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

24.01.2023 начальником відділу соціальної інтеграції Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області складений висновок про визнання біженцем громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 3671-VI.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» довідка про звернення за захистом в Україні - документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України;

Відповідно до п. 3.2 наказу МВС «Про затвердження Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» від 07.09.2011 N? 649 (далі - Правила) у день отримання заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає заявникові під підпис у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4) довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до зазначеного журналу. Довідка видається строком на один місяць.

У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 було документовано довідкою про звернення за захистом, яка неодноразово продовжувалась. 29.04.2024 року ОСОБА_1 було документовано довідкою про звернення за захистом від 29.04.2024 № 014136.

Відповідно до п.п. б) п. 6.9 Правил у разі оскарження особою зазначеного рішення продовжує строк дії довідки про звернення за захистом в Україні, про що зазначається у журналі реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні.

Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копії ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. Подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації від юридичної служби територіального органу ДМС або юридичної служби ДМС про стан розгляду справи в суді. Подані документи долучаються до особової справи.

Рішенням Державної міграційної служби України від 04.04.2023 року № 39-23 «про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту» відмовлено громадянину рф ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/10433/23 від 26 липня 2023 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року встановлено наступне:

«Окрім того, є важливим момент, що після перетину державного кордону України поза пунктом пропуску, ОСОБА_1 не звернувся без зволікань, як того вимагає стаття 5 Закону № 3671-VI, до компетентного державного органу прикордонної або міграційної служба в Чернігівській або Сумській області (з ними межує Брянська область РФ) із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Прибувши до міста Одеси, заявник також зволікав із зверненням про надання міжнародного захисту і звернувся майже через рік після прибуття в Україну.

Водночас, при прямій і дійсній загрозі життю особи, яка претендує на статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, звернення без зволікань до міграційного органу є виправданим такою небезпекою.

Отож, тривалість проміжків часу між нелегальним перетином кордону України та часом звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, свідчить про відсутність в особи обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань.»

Ухвалами Верховного Суду від 16 квітня 2024 року та 27 червня 2024 року касаційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гареєв Євген Шамільович, на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 420/10433/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення - повернуті скаржнику.

Ухвалами Верховного Суду від 30 липня 2024 року, від 28 жовтня 2024 року, від 27 січня 2025 року та від 23.04.2025 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Гареєва Євгена Шамільовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 липня 2023 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2024 року у справі № 420/10433/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування рішення.

17.04.2025 співробітниками ГУ ДМС в Одеській області було виявлено громадянина рф ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушував правила перебування іноземців в Україні, а саме: проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Під час здійснення перевірки щодо законності перебування в Україні громадянина рф на установчі дані ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що останній прибув до України у 2020 році по за пунктом пропуску в Сумській області. Район і місто через яке він перетнув не пам`ятає. Під час перебування в Україні громадянин рф на установчі дані ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

17.04.2025 року ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області було складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МОД № 011891, за змістом якого 17 квітня 2025 року о 15 год. 00 хв. за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 64 було виявлено та запрошено до ГУ ДМС в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33 громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та ОБГ, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Місце скоєння правопорушення м. Одеса, вул. Преображенська, 64.

17.04.2025 року головним спеціалістом ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області був розглянутий зазначений протокол та винесено постанову серія ПН МОД № 011989 від 17.04.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, за порушення ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", із накладенням стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100 грн у дохід держави.

Наказом № 77 Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ГУ ДМС в Одеській області від 17.04.2025 року «Про визнання недійсною довідки про звернення за захистом в Україні» визнано недійсною довідку про звернення за захистом в Україні серії № 014136, терміном дії до 21.04.2025 року.

ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення від 17.04.2025 року про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене рішення оскаржується позивачем.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-VI, Кодексом України про адміністративні правопорушення та Порядком продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150.

Згідно ч. 2 ст. 203 КУпАП, перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

За змістом ст. ст. 9, 33 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст. 245, 248 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.

За змістом ст.ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.ст. 278-280 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пункт 16 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-УІ визначає, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-УІ іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з абз. 1 ч. 22 ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-УІ іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Частина 1 ст. 9 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22.09.2011 року № 3773-УІ передбачає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Отже, наявність дійсного паспортного документа є обов`язковою умовою законного перебування на території України іноземців.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 року № 150 затверджено Порядок продовження строку перебування та тимчасового проживання, продовження та скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України (далі - Порядок).

Згідно із пунктом 2 Порядку іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи вразі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів уразі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк невизначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Частинами першою, другою статті 17 вказаного вище Закону передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

У своїх поясненнях від 17.04.2025 року ОСОБА_1 зазначає, що: «... на територію України потрапив у вересні 2020 року, КОРДОН УКРАЇНИ ПЕРЕТНУВ НЕЛЕГАЛЬНО на кордоні Брянської області рф та Сумської області Україна.».

Також згідно пояснень у особовій справі № 20220D0096 ОСОБА_1 на питання «Коли Ви потрапили на територію України» останній відповів: «Наприкінці жовтня 2021 року».

Відповідно до ч. ч. 1- 3 ст. 9 Закону України «Про державний кордон»: перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, автомобільних і пішохідних шляхах, в аеропортах (аеродромах), морських і річкових портах, включаючи частину їх акваторії (захищена повністю або частково огороджувальними гідротехнічними спорудами чи об`єктами природного походження), з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, на якій здійснюються прикордонний, митний контроль, інші види контролю і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. Положення про пункти пропуску через державний кордон України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно Постанови Кабінету Міністрів від 29.12.1995 № 1074 «Про Правила в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з країни і транзитного проїзду через її територію» визначено наступне: Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні, зобов`язані мати паспортний документ яким є документ, що підтверджує громадянство іноземця та особи без громадянства або посвідчує особу без громадянства, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, дає право виїзду за кордон і визнаний Україною. Паспортний документ реєструється у порядку, встановленому цими Правилами, і пред`являється на вимогу посадових осіб зазначених у пункті 10 цих Правил органів.

В`їзд в Україну та виїзд з України може здійснюватися: іноземців та осіб без громадянства - за паспортним документом і за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством України.

Реєстрація в пункті пропуску через державний кордон включає в себе проставлення в паспортному документі та/або імміграційній картці іноземця чи особи без громадянства відмітки "В`їзд" ("Виїзд"), занесення відомостей про іноземця чи особи без громадянства і його паспортних даних до відповідного реєстру заповнення імміграційної картки у випадках та порядку, що визначається Адміністрацією Держприкордонслужби. Порядок проставлення та форма відмітки "В`їзд" ("Виїзд") визначається Адміністрацією Держприкордонслужби.

Суд зауважує, що позивач перетнув кордон України нелегально та у нього відсутній відповідний паспортний документ.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 розділу ІІІ Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

З матеріалів справи слідує, що позивач є громадянином російської федерації.

За змістом складеної відносно позивача постанови про адміністративне правопорушення, суть інкримінованого йому адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 203 КУпАП, полягає в перевищенні встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів.

Судом установлено, що під час прийняття оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач правомірно виходив з того, що позивач порушив правила перебування іноземців в Україні та перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування постанови ГУ ДМС України в Одеській області серії ПН МОД № 011989 від 17.04.2025 року про накладення на позивача адміністративного стягнення, а відтак його позов задоволенню не підлягає.

Що стосується посилань позивача щодо незалучення перекладача, суд зазначає, що з текстом оскаржуваної постанови позивач був ознайомлений в повному обсязі, про що свідчать особисті підписи, проставлені в протоколі № МОД 000308 від 17.04.2025 року, в письмових поясненнях ОСОБА_1 від 17.04.0225 року, довідці про особу від 17.04.2025 року, та у рішенні ГУ ДМС в Одеській області про примусове видворення від 17.04.2025 року.

Також суд зазначає, що в графі "перекладач" зазначено, що позивач його "Не потребує".

Доводи представника позивача щодо примусового проставлення підпису не підтверджено належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 19, 121, 122, 241-246, 250, 255, 288, 295 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Поновити строк ОСОБА_1 на звернення до суду з позовом.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 23.06.2025 року.

Суддя Домусчі Л.В.