Справа № 580/1931/23
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 червня 2025 року Справа № 580/1931/23

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Міщенко Д.А.,

позивача ОСОБА_1 (особисто) та його представниці Толмачової А.О.(згідно з довіреністю),

представниці відповідача Панасенко Г.Ю. (згідно з довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву про перегляд рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ в особі Смілянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

16.03.2023 та 17.03.2023 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі позивач) до УПРАВЛІННЯ ДЕРЖАВНОЇ МІГРАЦІЙНОЇ СЛУЖБИ УКРАЇНИ В ЧЕРКАСЬКІЙ ОБЛАСТІ в особі Смілянського відділу Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області (18002, Черкаська обл., місто Черкаси, бульвар Шевченка, будинок 117; ) (далі відповідач) про: визнання протиправним і скасування рішення від 05.01.2023 №7709 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації - позивачу; зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву від 17.10.2021, як громадянина Російської Федерації, про надання дозволу на імміграцію з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду; стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на його користь сплаченого судового збору в розмірі 1073, 60грн.

Обґрунтовуючи зазначив, що оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у наданні дозволу на імміграцію в Україну. Підставою рішення зазначив п.5 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» заборона в`їзду на територію України особам на підставі закону. Стверджує про відсутність щодо нього будь-яких заборон у в`їзді на територію України, а також відсутність будь-яких рішень компетентних органів його примусового повернення на територію Російської Федерації. Вказує, що в оскаржуваному рішенні відсутнє вмотивування із нього неможливо встановити, які саме порушення стали причиною відмови.

Ухвалою від 21 березня 2023 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та вирішив її розгляд здійснювати правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з даними довідки про доставку електронного листа ухвалу відповідач отримав 21.03.2023, а позивач 06.04.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про поштове вручення.

31.03.2023 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Обґрунтовуючи зазначив, що спірне рішення прийняв на підставі п.5 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» у зв`язку із забороною в`їзду на територію України. Рішення ГУДМС у Харківській області від 18.03.2021 про заборону позивачу в`їзду на територію України є чинним та в установленому законом порядку не скасоване. Тому вважає, що спірне рішення є законним та не підлягає скасуванню.

13.04.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Обґрунтовуючи зазначив, що не знав про існування рішення ГУДМС у Харківській області від 18.03.2021 про заборону йому в`їзду на територію України. Тому не міг оскаржити його раніше. Відповідач не надав до суду належних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених п.5 ч.1 ст.10 Закону України «Про імміграцію» та були підставою для відмови у наданні дозволу на імміграцію. Вказані обставини свідчать про відсутність здійснення відповідачем всебічного вивчення питання при розгляді заяви позивача про надання дозволу на імміграцію та без повного аналізу інформації, що свідчить про недотримання відповідачем встановленої процедури та термінів для розгляду вказаного питання, що є підставою для визнання спірного рішення неправомірним та його скасування.

14 квітня 2023 року ухвалою суд. відмовив повністю у задоволенні клопотання позивача (вх. від 12.04.2022 № 14173/23 та від 13.04.2023 № 14308/23) про витребування доказів. Ухвалою від 26 квітня 2023 року суд задовольнив клопотання (вх.№ 15660/23) та продовжив строк для надання суду відповіді на відзив та доказів для її обґрунтування до 02 травня 2023 року.

05.05.2023 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Стверджує, що 27.10.2021 звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на імміграцію та в цей момент перебував на території України. Письмові запити щодо розгляду його заяви відповідач направив 22.12.2022 та 23.12.2022, тобто після закінчення допустимого терміну в один рік. Вважає, що факт недотримання процедури та строків розгляду заяви про дозвіл на імміграцію є підставою для скасування рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію. ГУДМС у Харківській області ніколи не відвідував, постійно проживає в м.Сміла Черкаської області зі своєю дружиною, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи. 06.01.2021 позивач пересік територію України з метою з`єднання з сім`єю та її не залишав. 07.03.2023 відповідач виніс рішення про примусове повернення позивача до країни походження, у т.ч. на підставі спірного рішення, з терміном виконання до 12.03.2023, а також 14.03.2023 спроби примусового видворення за межі України.

Ухвалою від 19.05.2023 суд відмовив у задоволенні клопотання позивача (вх. № 16325/23) про зупинення провадження у справі.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

19.05.2023 суд ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову повністю.

06.05.2025 від позивача на адресу суду надійшла заява до правонаступника відповідача Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби в особі Смілянського відділу (25015, м.Кропивницький, вул.Ігоря Замоцького, буд.25-а; ) про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, в якій просить скасувати вказане вище рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити йому позовні вимоги (далі - Заява). Вважає, що скасування апеляційним судом рішення про заборону в`їзду від 01.05.2025 є істотною нововиявленою обставиною, яка в сукупності з фактичною неможливістю подання повторної заяви про надання дозволу на імміграцію, становлять достатні підстави для перегляду рішення суду у цій справі.

Ухвалою від 12 травня 2025 року суд залишив її без руху. 16.05.2025 від позивача на адресу суду на виконання вимог вказаної ухвали надійшло клопотання про усунення недоліків, до якого додав квитанцію до платіжної інструкції від 15.05.2025 №27 про сплату судового збору в сумі 1610,40грн за звернення до адміністративного суду зі вказаною Заявою.

Ухвалою від 21.05.2023 року суд прийняв її до розгляду, відкрив провадження за нововиявленими обставинами та призначив відкрите судове засідання.

28.05.2025 відповідач подав суду заперечення, в якому просив відмовити у задоволенні Заяви повністю, обґрунтовуючи відсутністю нововиявлених обставин, які би існували на дату ухвалення ним та судом рішень.

30.05.2025 суду надійшла заява позивача про розподіл судових витрат у сумі 37809,80грн: 5904,80грн судовий збір, 31500,00грн витрати на адвоката, 405,00грн поштові витрати.

05.06.2025 відповідач подав суду заперечення на заяву позивача вх.30.05.2025 з проханням відмовити у розподілі судових витрат із-за їх необґрунтованості. Щодо неї позивач подав відповідь вх.20.06.2025, в якій зауважив, що для участі в цій справі позивач залучив фахівчиню у сфері права ОСОБА_2 , з якою укладено договір та понесені значні фінансові витрати.

У відкритому судовому засіданні 20.06.2025 суд постановив ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Сторони підтримали правові позиції щодо Заяви, вказані в наданих суду письмових заявах.

Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що Заява задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), на яку посилання в Заяві, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи відповідно до вимог п.1 ч.4 ст.361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами. Також не є нововиявленою обставиною зміна судової практики під час вирішення подібних правовідносин у постановах Верховного Суду.

Суд для виконання ст.242 КАС України врахував висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 лютого 2020 року у справі № 815/6834/15:

"...Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справ.

Не вважаються нововиявленими нові обставини, які виявлені після ухвалення судом рішення, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.

Обставини, що виникли чи змінилися після ухвалення судом рішення, а також обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях, касаційній скарзі або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими."

У вказаному контексті суд урахував, що в цій справі ухвалене рішення, що набрало законної сили, про відмову у задоволенні позову. У мотивувальній частині суд встановив такі обставини.

27.10.2021 позивач - громадянин Російської Федерації звернувся до відповідача заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну відповідно до пункту 1 частини З статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки його дружина є громадянкою України, перебуває у шлюбі понад 2 роки.

22.12.2022 Смілянський відділ УДМС у Черкаській області направив запити до УДМС у Черкаській області та до ГУДМС в Харківській області для перевірки інформації щодо наявності/відсутності інформації про заборону в`їзду в Україну позивачу. 23.12.2022 УДМС у Черкаській області у відповідь направило лист, яким повідомило, що позивач до адміністративної відповідальності на території УДМС у Черкаській області не притягувався, рішення про заборону в`їзду на територію України та примусове повернення (видворення) з території України відносно нього не приймалися. Водночас повідомили, що згідно з архівними даними підсистеми «Незаконний мігрант» ЄГАС УМП наявна інформація про заборону в`їзду на територію України вищевказаному громадянину. Рішення про заборону позивачу в`їзду на територію України прийняте 18.03.2021 ГУДМС у Харківській області на підставі статті 13 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». 05.01.2023 ГУДМС у Харківській області надало відповідь на запит Смілянського відділу УДМС у Черкаській області та повідомило, що 18.03.2021 відносно позивача прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України строком до 18.03.2024.

05.01.2023 відповідач прийняв рішення № 7709 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянину Російської Федерації позивачу на підставі пункту 5 частини 1 статті 10 Закону України «Про імміграцію», а саме особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України (далі Спірне рішення).

Відмову у задоволенні позову суд мотивував тим, що підстава для відмови у наданні дозволу на імміграцію відповідає п.5 ч.1 ст.10 Закону №2491-ІІІ, а саме, що дозвіл на імміграцію не надається особам, яким на підставі закону заборонено в`їзд на територію України. У висновку за результатами розгляду матеріалів справи громадянина Російської Федерації позивача відповідач зазначив, що за результатами перевірки встановив, що відносно позивача 18.03.2021 на підставі ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п.п. «г» п.4 наказу МВС України від 17.12.2013 № 1235 «Про затвердження Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства» прийнято рішення про заборону в`їзду на територію України до 18.03.2024 (орган ГУ ДМС в Харківській області).

Тому суд вказав про правомірність Спірного рішення, урахувавши відсутність доказів скасування рішення від 18.03.2021 ГУ ДМС в Харківській області про заборону в`їзду позивачу на територію України до 18.03.2024. Також констатував, що оскільки станом на дату винесення відповідачем Спірного рішення та дату вирішення спірних правовідносин у цій справі воно є чинним, воно підлягало врахуванню відповідачем під час прийняття спірного рішення.

Після набрання законної сили рішенням суду в цій справі щодо позивача виникли інші правовідносини.

Зокрема, 02.05.2023 ГУ ДМС України в Харківській області прийняло рішення про відкликання згаданого вище рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну. Отже, достроково така заборона позивачу знята.

Крім того 01.05.2025 Другий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову в справі №712/3913/23 про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог цього ж позивача щодо визнання протиправним і скасування рішення від 18.03.2021 про заборону йому в`їзду в Україну.

Вказані обставини та факти позивач помилково вважає нововиявленими, оскільки вони не існували до прийняття Спірного рішення відповідачем і рішення суду в цій справі. Відповідно на дату ухвалення рішення суду були відсутні докази протиправного порушення відповідачем порядку, меж у способу дій. Вказане рішення суду апеляційної інстанції є доказом, що не існував під час виникнення спірних правовідносин і їх вирішення судом. Тому вони не дають підстав для відповідного порядку перегляду рішення суду по суті позовних вимог.

Натомість відкликання заборони в`їзду та додаткове скасування рішення, що виникли після ухвалення рішення суду в цій справі, дають позивачу законне сподівання під час нового звернення до відповідача отримати рішення з урахуванням вказаних вище фактів і в разі його невідповідності закону - оспорити його в загальному порядку.

Відповідно до ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Оскільки нововиявлених обставин, які існували під час розгляду позову в цій справі та могли вплинути на результат його вирішення судом, не встановлено, відсутні підстави для задоволення Заяви, а рішення суду належить залишити в силі.

Згідно з ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Зважаючи на результат розгляду Заяви, відсутні підстави для розподілу заявлених позивачем судових витрат.

Керуючись ст. ст.2-20, 44-45, 72-80, 122-123, 167, 169, 183, 205, 236, 240-256, 295, 361-370 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити повністю в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19.05.2023 за нововиявленими обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копії ухвали направити учасникам спору.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 15 днів з дати підписання повного її тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Повний текст ухвали виготовлений 23.06.2025.