Справа № 320/6198/24
Суддя: Діска А.Б.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 року №320/6198/24

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючої судді - Діски А.Б., суддів: Кочанової П. В., Жукової Є. О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг про визнання протиправним нормативно-правового акта в частині та стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, у якому просив суд:

- визнати недійсною та скасувати встановлену у Додатку 3 до Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 №544 норму щодо фіксованої ціни на електричну енергію в розмірі 2,64 грн за 1 кВт.год.;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України виключити зазначену у Додатку 3 до Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 №544 норму щодо фіксованої ціни на електричну енергію в розмірі 2,64 грн за 1 кВт.год.;

- стягнути з Кабінету Міністрів України на користь позивача для відшкодування завданої моральної шкоди 398415,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що встановлення Кабінетом Міністрів України ціни на електроенергію у розмірі 2,64 грн за 1 кВт.год. є протиправним, оскільки Законом України «Про Кабінет Міністрів України», зокрема статтями 2, 20, не передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати ціни на електричну енергію.

На думку позивача, встановлення цін на електричну енергію, зокрема, на послуги постачальника універсальної послуги, відноситься до повноважень Регулятора, яким відповідно до приписів Закону України «Про ринок електричної енергії» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Позивач вказує, що протиправним рішенням Кабінету Міністрів України про встановлення фіксованої ціни на електричну енергію в розмірі 2,64 грн за 1 кВт.год йому завдано моральну шкоду, яка полягає у переживаннях та душевних стражданнях, які позивач зазнав внаслідок рішення відповідача.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 22.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні колегією суддів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.03.2024 задоволено клопотання представника відповідача та продовжено строк на подання відзиву та доказів на 10 днів з моменту отримання даної ухвали.

08.04.2024 до суду надійшов відзив Кабінету Міністрів України, зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні. Відповідач вказує, що Кабінет Міністрів України наділений законодавчими повноваженнями на встановлення фіксованої ціни на електричну енергію для побутових споживачів. Так, зокрема, відповідно до статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», повноваження щодо встановлення фіксованої ціни на електричну енергію для побутових споживачів установлюються Кабінетом Міністрів України на підставі Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України та визначається Додатком 3 до цього Положення, що, на думку відповідача, спростовує твердження позивача про відсутність у Кабінету Міністрів України повноважень на встановлення фіксованої ціни на електричну енергію для побутових споживачів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.04.2024 задоволено клопотання позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 16.05.2024 клопотання представника відповідача про залучення третьої особи задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг.

11.06.2024 до суду надійшли пояснення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг, відповідно до яких третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, вказує про хибність доводів позивача, а також про відсутність компетенційного спору між Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг, та Кабінетом Міністрів України щодо реалізації їхньої компетенції у сфері управління та встановлення цін та тарифів на електричну енергію. Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг, також вказує, що механізм формування цін на електричну енергію для побутових та малих непобутових споживачів під час надання універсальних послуг визначено Порядком формування цін на універсальні послуги, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг від 05.10.2018 №1177, згідно з пунктом 1.4 якого ціна на універсальні послуги включає ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника універсальних послуг, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу на відповідному класі напруги згідно з укладеними договорами про надання послуг. Водночас, законодавством не передбачені повноваження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг щодо встановленні цін та тарифів на електричну енергію для побутових споживачів.

19.06.2024 представником відповідача подано заяву із процесуальних питань, в якій останній вказує, що позивачем всупереч положенням процесуального законодавства подано заяву про зміну позовних вимог, оскільки така подана 06.06.2024, що є порушенням статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України.

19.06.2024 до суду надійшла відповідь позивача на відзив Кабінету Міністрів України, в якій зазначено про незгоду позивача з доводами відповідача, оскільки встановлення цін (тарифів) на всі послуги з постачання електричної енергії не відносяться до спеціальних обов`язків. Відтак, на думку позивача, Кабінет Міністрів України жодним нормативно-правовим актом не наділений повноваженнями щодо встановлення цін (тарифів) на електричну енергію, а формування такого права в Положенні про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 №483, є необґрунтованим та безпідставним.

У судовому засіданні 20.06.2024 з метою з`ясування питання подання позивачем про зміну позовних вимог суд оголосив перерву.

25.06.2024 канцелярією суду було зареєстровано заяву позивача про зміну позовних вимог, відповідно до якої останній просить суд викласти позовні вимоги у такій редакції:

« 1. Визнати протиправними, недійсними з моменту прийняття та скасувати встановлені у Додатку З до Положення про покладання спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затверджених постановами Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 №544 та від 31.05.2024 №632 норм щодо фіксованих цін на електричну енергію у розмірі 2,64 та 4,32 грн за 1 кВт.год відповідно.

2. Заборонити Кабінету Міністрів України своїми рішеннями встановлювати ціни та тарифи на електричну енергію, зокрема для побутових споживачів.

3. Стягнути з Кабінету Міністрів України на користь позивача для відшкодування завданої моральної шкоди 398 415, 00 грн.»

03.07.2024 позивачем до суду подано заяву про витребування доказів та додаткових пояснень у справі, в якій останній просить суд витребувати у відповідача економічне обґрунтування ціни на електроенергію з 1, 44 грн до 2, 64 грн за 1 кВт.год.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 26.09.2024, колегією суддів прийнято до розгляду заяву позивача про зміну позовних вимог та відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів у зв`язку з його необгрунтованістю.

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 26.09.2024, колегією суддів ухвалено оголосити перерву для надання часу відповідачу для опублікування оголошення про оскарження Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2024 № 632.

06.11.2024 відповідачем подано до суду уточнений відзив, у якому проти задоволення позову заперечує.

Ухвалою суду від 14.11.2024 судом повторно зобов`язано Кабінет Міністрів України, відповідно до вимог частини 4 статті 264 КАС України, опублікувати оголошення про оскарження нормативно-правового акта - окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2024 № 632 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483", у виданні, в якому ця постанова була або мала бути офіційно оприлюднена, та оголошено перерву у розгляді справи до 16.12.2024.

Ухвалою від 16.12.2025 колегією суддів закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

10.02.2025 у судове засідання належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи позивач та представник третьої особи не з`явились, представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 10.02.2025, колегія суддів ухвалила перейти до розгляду справи за правилами письмового провадження.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» Кабінетом Міністрів України 05 червня 2019 року прийнято постанову № 483 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії».

30 травня 2023 року постановою Кабінету Міністрів України № 544 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 483" з метою забезпечення сталої роботи об`єднаної енергетичної системи України Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства енергетики щодо застосування з 1 червня 2023 р. нових фіксованих цін на електричну енергію для побутових споживачів. Внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 483 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії» (Офіційний вісник України, 2019 р., № 49, ст. 1658; 2021 р., № 4, ст. 220, № 67, ст. 4232; 2023 р., № 46, ст. 2468) зміни:

1. У пункті 2 постанови цифри і слова 31 травня 2023 року замінити цифрами і словами 31 грудня 2023 року.

2. Пункт 1 додатка 3 до Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого зазначеною постановою, викласти в такій редакції:

1. Фіксовані ціни на електричну енергію для побутових споживачів становлять з 1 червня 2023 р. по 31 грудня 2023 р. включно:

СпоживачФіксована ціна на електричну енергію в гривнях за 1 кВт·год
без податку на додану вартістьподаток на додану вартістьз податком на додану вартість
Індивідуальні та колективні побутові споживачі (зокрема гуртожитки), а також споживачі (цілі споживання), які визначені в абзацах одинадцятому - чотирнадцятому пункту 13 розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ринок електричної енергії2,20,442,64.

31 травня 2024 року постановою Кабінету Міністрів України № 632 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 483" з метою забезпечення сталої роботи об`єднаної енергетичної системи України Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства енергетики щодо застосування з 1 червня 2024 р. нових фіксованих цін на електричну енергію для побутових споживачів. Внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 483 Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії (Офіційний вісник України, 2019 р., № 49, ст. 1658; 2021 р., № 67, ст. 4232; 2024 р., № 43, ст. 2604) зміни:

1. У пункті 2 постанови слова і цифри та діє до 31 травня 2024 року замінити словами і цифрами та діє до 30 квітня 2025 року.

2. Пункт 1 додатка 3 до Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого зазначеною постановою, викласти в такій редакції:

1. Фіксовані ціни на електричну енергію для побутових споживачів становлять з 1 червня 2024 р. по 30 квітня 2025 р. включно:

СпоживачФіксована ціна на електричну енергію в гривнях за 1 кВт·год
без податку на додану вартістьподаток на додану вартістьз податком на додану вартість
Для індивідуальних та колективних побутових споживачів, а також споживачів (цілі споживання), які визначені в абзацах одинадцятому - чотирнадцятому пункту 13 розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про ринок електричної енергії3,60,724,32
Для індивідуальних та колективних побутових споживачів, які проживають в житлових будинках (у тому числі в житлових будинках готельного типу, квартирах), обладнаних в установленому порядку електроопалювальними установками:
у період з 1 червня по 30 вересня (включно);3,60,724,32
у період з 1 жовтня по 30 квітня (включно):
- до 2000 кВтгод спожитої електричної енергії на місяць (включно, за весь обсяг споживання);2,20,442,64
- понад 2000 кВтгод спожитої електричної енергії на місяць (за весь обсяг споживання)3,60,724,32

Позивач, вважаючи, що норма щодо фіксованої ціни на електричну енергію в розмірі 2,64 грн за 1 кВт.год, встановлена у Додатку 3 до Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 №544, та в розмірі 4,32 грн за 1 кВт.год, встановлена у Додатку 3 до Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2024 № 632 є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 113 Конституції України встановлено, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади та у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Повноваження Кабінету Міністрів України у спірних правовідносинах регламентовано Конституцією України, Законом України «Про Кабінет Міністрів України» 27.02.2014 № 794-VII (далі - Закон № 794-VII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Регламентом Кабінету Міністрів України, затвердженим постановою КМУ від 18.07.2007 № 950 (далі - Регламент).

Відповідно до приписів статті 1 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Приписами статті 117 Конституції України визначено, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Аналогічно, відповідно до частин першої та другої статті 49 Закону № 794-VII Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і Законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та Законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Подана позовна заява направлена на захист порушених, на думку позивача, суб`єктом владних повноважень Кабінетом Міністрів України прав, оскільки встановлення Кабінетом Міністрів України ціни на електроенергію у фіксованому розмірі 2,64 грн за 1 кВт.год. та 4,32 грн за 1 кВт.год. є протиправним, адже Законом України «Про Кабінет Міністрів України», зокрема статтями 2, 20, не передбачено право Кабінету Міністрів України встановлювати ціни на електричну енергію. На думку позивача, встановлення цін на електричну енергію, а саме на послуги постачальника універсальної послуги, відноситься до повноважень Регулятора, яким відповідно до приписів Закону України «Про ринок електричної енергії» та Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Суд звертає увагу, що статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Згідно із частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

З огляду на вимоги статей 2, 5 Кодексу адміністративного судочинства України об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу, як об`єкта судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені Кодексом адміністративного судочинства України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово застосовував критерії, які дозволяють виявити наявність або відсутність охоронюваного законом інтересу в особи, яка звертається за судовим захистом. Судовому захисту в адміністративному судочинстві підлягає законний інтерес, який:

- має правовий характер, тобто перебуває у сфері правового регулювання, але виходить за межі суб`єктивного права;

- пов`язаний з конкретним матеріальним або нематеріальним благом;

- є визначеним. Благо, на яке спрямоване прагнення, не може бути абстрактним або загальним. У позовній заяві або скарзі особа повинна зазначити, який саме її інтерес порушено та в чому він полягає;

- є персоналізованим (суб`єктивним). Тобто належить конкретній особі - позивачу або скаржнику;

- порушений суб`єктом владних повноважень.

Відтак, у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто, передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення, при цьому, задоволенню підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Своєю чергою неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Суд зауважує, що постанова Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 в цілому поширюється на визначене коло суб`єктів господарювання (учасників ринку електроенергії, на яких покладено спеціальні обов`язки).

Постановами Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 № 544 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 року № 483» та від 31.05.2024 № 632 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 483" з метою забезпечення сталої роботи об`єднаної енергетичної системи України Кабінетом Міністрів України внесено до постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії» зміни щодо фіксованих цін на електричну енергію для побутових споживачів шляхом фіксації в період з 01.06.2023 на рівні 2,64 грн за 1 кВт.год., а з 01.06.2024 - на рівні 4,32 грн за 1 кВт.год.

Разом з тим в контексті доводів позивача про відсутність у Кабінету Міністрів України повноважень на встановлення ціни на електричну енергію суд зазначає, що у даному випадку, встановлення відповідачем фіксованої ціни на електроенергію для побутових споживачів означає, що будь-які інші ціни (тарифи) для населення, зокрема передбачені компетенцією Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, не можуть застосовуватись, оскільки відповідно до абзацу 9 п.13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії», повноваження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг по регулюванню цін для побутових споживачів відсутні з 01.07.2019.

Суд зауважує, що механізм формування цін на електричну енергію для побутових та малих непобутових споживачів під час надання універсальних послуг визначено Порядком формування цін на універсальні послуги, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг від 05.10.2018 №1177, згідно з пунктом 1.4 якого ціна на універсальні послуги включає ціну купівлі електричної енергії на ринку електричної енергії, ціну (тариф) на послуги постачальника універсальних послуг, ціни (тарифи) на послуги оператора системи передачі та оператора системи розподілу на відповідному класі напруги згідно з укладеними договорами про надання послуг. Водночас, законодавством не передбачені повноваження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг, щодо встановлення цін та тарифів на електричну енергію для побутових споживачів, про що також вказує Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг, в наданих до суду поясненнях. Третя особа також наголосила про відсутність спору між державними органами щодо зазначеної компетенції на встановлення фіксованих цін та тарифів на електричну енергію для побутових споживачів.

Крім того, за приписами статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема:

1) забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, включаючи забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії за механізмом ринкової премії;

2) виконання функцій постачальника універсальних послуг;

3) виконання функцій постачальника "останньої надії";

4) надання послуг із забезпечення розвитку генеруючих потужностей;

5) підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії.

Спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії покладаються на: гарантованого покупця; постачальників універсальних послуг; оператора системи передачі; виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, яким встановлено "зелений" тариф, на строк застосування "зеленого" тарифу; виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, які за результатами аукціону набули право на підтримку, - на строк дії підтримки таких виробників.

Для забезпечення загальносуспільних інтересів відповідно до частини третьої цієї статті Кабінет Міністрів України може покладати на учасників ринку інші спеціальні обов`язки з дотриманням норм цієї статті.

З метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії Кабінетом Міністрів України у передбачених цією частиною випадках та на визначений строк на учасників ринку (крім споживачів) можуть покладатися спеціальні обов`язки. Пропозиції щодо обсягів та умов покладення спеціальних обов`язків готуються Регулятором з урахуванням вимог цієї статті та подаються до Кабінету Міністрів України після проведення консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства.

До загальносуспільних інтересів, які можуть забезпечуватися Кабінетом Міністрів України шляхом покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку, належить:

1) національна безпека, а також безпека постачання електричної енергії;

2) стабільність, належна якість та доступність електричної енергії, у тому числі для вразливих споживачів;

3) захист навколишнього природного середовища, енергоефективність, збільшення частки енергії, виробленої з альтернативних джерел, та зменшення викидів парникових газів;

4) захист здоров`я, життя та власності населення.

Спеціальні обов`язки, які покладаються Кабінетом Міністрів України на учасників ринку, мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та мати тимчасовий характер.

Обсяг та умови виконання спеціальних обов`язків, покладених Кабінетом Міністрів України на учасників ринку, мають бути необхідними та пропорційними до мети задоволення правомірного загальносуспільного інтересу та такими, що створюють найменші перешкоди для розвитку ринку електричної енергії.

У рішенні Кабінету Міністрів України про покладання спеціальних обов`язків на учасників ринку визначаються:

1) загальносуспільний інтерес, для забезпечення якого на учасників ринку покладаються спеціальні обов`язки;

2) зміст та обсяг спеціальних обов`язків;

3) учасники ринку, на яких покладаються спеціальні обов`язки;

4) обсяг прав учасників ринку, на яких покладаються спеціальні обов`язки, необхідних для виконання таких обов`язків;

5) категорії споживачів, яких стосуються спеціальні обов`язки;

6) територія та строк виконання спеціальних обов`язків;

7) джерела фінансування та порядок визначення компенсації, що надається учасникам ринку, на яких покладаються спеціальні обов`язки, з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті.

Положенням про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, з урахзуванням постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2020 № 1325 визначено фіксовану ціну на електричну енергію для побутових споживачів у Додатку 3 до цього Положення.

Як вбачається з матеріалів справи, у подальшому постановами Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 № 544 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483" та від 31.05.2024 № 632 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 483" було внесено зміни.

Так, зокрема пункт 1 Додатку 3 Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою викладено у новій редакції і встановлено новий розмір фіксованої ціни для побутових споживачів із запропонуванням єдиної ціни у розмірі 2,64 грн за 1 кВт.год з 01.06.2023 та з 01.06.2024 - на рівні 4,32 грн за 1 кВт.год.

Необхідність внесення таких змін було викладено у пояснювальній записці до оскаржуваної постанови. Як вбачається із вказаної пояснювальної записки постанова Кабінету Міністрів України № 483 є єдиним механізмом, який врегульовує питання щодо здійснення розрахунків між учасниками ринку в рамках застосування фіксованої ціни для побутових споживачів із застосуванням єдиних тарифів в залежності від обсягів їх споживання та категорії споживача.

Постановою Кабінету Міністрів України № 483 передбачено, що фіксована ціна на електричну енергію для побутових споживачів є тимчасовою та діє до чітко встановленої дати.

У контексті наведеного, суд також враховує доводи відповідача щодо того, що ціна на електричну енергію для всіх категорій побутових споживачів, у тому числі - вразливих, починаючи з 01.06.2023 буде формуватися на ринкових засадах, що призведе до зростання її вартості більше ніж в три рази (до 6 грн/кВт год).

Водночас, в умовах складної економічної ситуації через повномасштабну агресію російської федерації та з урахуванням запровадженого, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» виникає необхідність підтримки населення з метою уникнення значного зростання фінансового навантаження на побутових споживачів всіх категорій, у тому числі від підвищення цини на електричну енергію. Таким чином, вказані обставини вимагають збереження пільгових цін на електричну енергію для побутових споживачів та продовження їх дії з урахуванням безпеки постачання.

На підставі аналізу вищевказаного, суд дійшов висновку, що Кабінетом Міністрів України на виконання положень статті 62 Закону України «Про ринок електричної енергії», з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян та з метою виконання учасниками ринку електричної енергії покладених на них Урядом спеціальних обов`язків правомірно та у межах закріплених законодавством повноважень було встановлено фіксовану ціну на електричну енергію для побутових споживачів.

Водночас, суд наголошує, що позивачем щодо оскаржуваних постанов Кабінету Міністрів України від 30.05.2023 №544 та від 31.05.2024 № 632, зокрема в частині визначення фіксованої ціни на електричну енергію для побутових споживачів, не надано жодних доказів, що вона дійсно порушує його права та відміняє будь-які пільги щодо нього. У позовній заяві позивач зазначив виключно про завдання йому моральної шкоди, що полягає у переживаннях та душевних стражданнях внаслідок прийняття протиправної, на думку позивача, постанови.

Відповідно до частини другої статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Вказаною нормою встановлені певні обмеження щодо кола осіб, які мають право звернутися із позовом, зокрема норми спірної постанови повинні безпосередньо стосуватися прав та/або охоронюваних інтересів позивачів.

Отже, обов`язковою умовою надання судового захисту є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наведені вище положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявник уважає, начебто, певні положення норм законодавства впливають на його правове становище.

Аналіз зазначених норм права дає підстави вважати, що судовому захисту підлягають порушені права, свободи та інтереси, належні безпосередньо заявнику.

Як убачається з матеріалів справи, спір між позивачем та відповідачем зводиться до його незгоди з законодавчо встановленими повноваженнями відповідача на прийняття постанови, якою внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 483, та які, на думку позивача, є безпідставними та протиправними. Натомість під час розгляду справи встановлено, що повноваження Кабінету Міністрів України на прийняття оскаржуваної постанови та встановлення фіксованих цін та тарифів на електричну енергію є такими, що відповідають приписам чинного законодавства України, зокрема нормам Закону України «Про Кабінет Міністрів України» та Закону України «Про ринок електричної енергії».

Аналізуючи наведені положення та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку, що спірна постанова відповідача не породжує для позивача юридичних наслідків, а тому не має обґрунтованих підстав вважати, що відповідач безпосередньо порушив права позивача.

Сама по собі незгода позивача з прийнятими змінами до постанови Кабінету Міністрів України від 05.06.2019 № 483 не може бути підставою для висновку, що спірні постанови є протиправними, та не може свідчити про існування між позивачем та відповідачем правових відносин, які потребують судового захисту.

Наведені висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 30.06.2020 в справі № 826/13187/17, від 06.02.2020 в справі № 804/3819/17 та від 25.06.2020 у справі № 826/9665/16.

Згідно із частинами 1-3 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Оскільки адміністративний позов не підлягає задоволенню, відсутні підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетичних та комунальних послуг про визнання протиправним нормативно-правового акта в частині та стягнення коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуюча суддя Діска А.Б.

Судді: Кочанова П.В.

Жукова Є.О.