Справа № 380/26106/24
Суддя: Потабенко Варвара Анатоліївна
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

з питань повернення судового збору

24 червня 2025 року № 380/26106/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про повернення судового збору у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю «ІВП РЕМЕНЕРГО» про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю «ІВП РЕМЕНЕРГО», у якій просить:

- стягнути з ТзОВ «ІВП РЕМЕНЕРГО» на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області заборгованість з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій з 01.09.2024 по 30.11.2024 в сумі 24833,51 грн.

Ухвалою судді від 02.01.25 було залишено позовну заяву без руху.

Ухвалою від 25.01.2025 суддя відкрила провадження у справі та вирішила проводила розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

05.03.2025 від позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі (вх. №3803ел), у якому просить закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю боргу внаслідок його погашення.

Ухвалою від 10.03.2025 суд закрив провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 238 КАС України.

27.03.2025 від позивача надійшло клопотання про повернення судового збору в розмірі 3028,00 грн. (вх. № 25905).

Відповідач міркувань з приводу задоволення заявленого клопотання не висловив.

Розглянувши клопотання про закриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 47 КАС України передбачено право позивача на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову, при цьому суд не приймає відмови позивача від позову, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Позивач у клопотанні про закриття провадження у справі зазначив, що відповідачем повністю усунуто порушення вимог законодавства та сплачено заборгованість з витрат на виплату та доставку пільгових пенсій з 01.09.2024 по 30.11.2024 в сумі 24833,51 грн. на користь Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Частиною 2 ст. 238 КАС України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Згідно ч.1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 2 ст. 132 КАС України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі - крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом.

Водночас, згідно ст. 140 КАС України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача.

Процесуальний закон визначив обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень - це виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Зрештою, у контексті відшкодування судового збору у ст. ст. 139-142 КАС України законодавець визначив коло суб`єктів розподілу чи повернення судового збору, позаяк у вказаних нормах веде мову про сторін (позивача й відповідача) і третю особу.

Аналіз змісту ч. ч. 1-3 ст. 139 КАС України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи. На користь саме такого тлумачення свідчить зміст ч. 3 ст. 139 КАС України, відповідно до якої суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Суд вважає, що такий підхід законодавця до правового регулювання розподілу витрат на сплату судового збору є нерозривно пов`язаним із завданням адміністративного судочинства, котре полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 140 КАС України встановлює особливості розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову. Отже, ці особливості стосуються певної (однієї із багатьох, що згадані в ст. 139 КАС України) ситуації - реалізації позивачем свого процесуального права на відмову від позову та прийняття судом відповідного рішення. Та обставина, що в цій статті не зазначено правового статусу позивача (суб`єкт владних повноважень чи особа), на думку суду, не змінює підходу, запровадженого в загальній нормі (ст. 139 КАС України) про те, що витрати суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору не підлягають розподілу за результатом розгляду справи, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Отже, наведене вище дає підстави для висновку, що передбачене ст. 140 КАС України правило щодо присудження витрат спрацьовує, якщо позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень.

Якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, тоді незалежно від результатів розгляду справи понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не підлягають розподілу.

Інше тлумачення цих статей призведе до парадоксальної ситуації, для прикладу - у випадку задоволення позову суб`єкта владних повноважень до особи про стягнення заборгованості (податкового боргу, адміністративно-господарських санкцій тощо) судовий збір з відповідача стягнутий не буде, а сплата особою - відповідачем боргу до бюджету до прийняття судом рішення та, відповідно, відмови позивача - суб`єкта владних повноважень від позову з мотивів погашення відповідачем заборгованості - призведе до стягнення з відповідача (особи) судового збору.

Суд вважає, що наведені у клопотанні Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області підстави для повернення судового збору ілюструють помилковість описаного позивачем - суб`єктом владних повноважень - підходу до тлумачення норм про розподіл судових витрат у випадку відмови позивача - суб`єкта владних повноважень від позову.

Такий помилковий підхід не сприятиме врегулюванню відповідачами спорів в позасудовому порядку, оскільки їм буде вигідніше «програти справу» і не відшкодовувати судові витрати на сплату судового збору, аніж добровільно виконати вимоги позивача -суб`єкта владних повноважень - до вирішення спору по суті та мати обов`язок відшкодовувати його витрати на сплату судового збору. В контексті цього прикладу видається помилковим аргумент про те, що обов`язок відповідача відшкодувати позивачу (суб`єкту владних повноважень) судовий збір є мірою відповідальності за поведінку, яка змусила позивача вирішувати спір у судовому порядку, незалежно від суб`єктного складу сторін спору, - адже законодавець не покладає на відповідача такого обов`язку у випадку задоволення позовних вимог до нього позивача - суб`єкта владних повноважень.

Вказана правова позиція викладена у постанові ОП КАС ВС від 29.08.2022 у справі № 826/16473/15 і у відповідності до приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд враховує її під час вирішення питання про повернення судового збору.

Враховуючи наведене, у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про повернення судового збору слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 132, 139, 140, 142, 243, 250, 256, 294, 295 КАС України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про повернення судового збору у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до товариства з обмеженою відповідальністю «ІВП РЕМЕНЕРГО» про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд у п`ятнадцятиденний строк з дня її складення.

Повний текст ухвали складено та підписано 24.06.2025.

Суддя Потабенко В.А.