Справа № 240/7417/24
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7417/24

Головуючий у 1-й інстанції: Чернова Ганна Валеріївна

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

23 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Сторчака В. Ю. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Житомирської митниці, в якому просила:

-визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів № UA101000/2024/000066/2 від 12.03.2024.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.

Розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що декларантом позивача 11.03.2024 до відділу митного оформлення №3 Коростишів митного поста «Житомир-центральний» з метою імпорту товару «Легковий автомобіль: марка VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, номер кузова - НОМЕР_1 , тип двигуна дизель, календарний рік виготовлення 2014», що ввозився на ім`я громадянки ОСОБА_1 , подано митну декларацію № 24UA471U0.

Заявлена митна вартість товару визначена за основним методом на рівні 10100 доларів США за одиницю (8100 вартість авто + 2000 транспортні витрати).

На підтвердження визначеної у декларації митної вартості товару представником позивача до митної декларації подано:

- рахунок-фактура№РІ-54 від 10.10.2023;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.05.2014 без перекладу;

- довідка про транспортні витрати від 11.03.2024;

- довіреність на право представляти інтереси від отримувача товару;

- квитанцію про передоплату за митне оформлення на користь Житомирської митниці від 08.03.2024;

- документи, що ідентифікують особу отримувача товару.

Під час перевірки документів, поданих для підтвердження заявленої митної вартості товару, митним органом було встановлено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України за МД № 24UA471U0 від 11.03.2024, є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.

Зважаючи на вказане, митний орган запропонував декларанту надати за власним бажанням додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару, на що представник декларанта надав переклад техпаспорту та повідомив про неможливість надання додаткових документів.

Оскільки на письмову вимогу митниці додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом надано не було, інспектором митниці було розпочато процедуру консультацій. З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів, в ході проведення консультації декларанту надано інформацію щодо вартості схожого товару, а саме товару, митну вартість якого було задекларовано за першим методом (за ціною угоди) за митною декларацією №23UA89U6 від 11.12.2023.

За результатами вивчення поданих декларантом документів, відповідачем 23 квітня 2024 року прийнято рішення про коригування митної вартості товару № UА 101020/2024/000018/1.

В розділі 33 названого рішення зазначено:

«На виконання вимог Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджений наказом Держмитслужби України від 01 липня 2021 року №476, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких уже здійснено. За результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.

Відповідно до рахунку-фактури №РІ-54 від 10.10.2023 легковий автомобіль придбано у юридичної особи AUTOVINI INC (South Korea) за умови поставки 100% передоплата. Для підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, а також, в разі його наявності - контракт на купівлю транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, серед іншого є: 1) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються (оцінюваного товару; 2) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Разом з тим, всупереч вищезазначених вимог декларантом до митного оформлення не подано документ про оплату оцінюваного товару, як це передбачено ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Документи, що долучені до митної декларації, не містять цінової інформації про товар.

Відповідно до довідки про витрати на доставку оцінюваного автомобіля від 11.03.2024 витрати на доставку легкового автомобіля до кордону України склали 2000,00 доларів США. У зв`язку з відсутністю у даній довідці країни відправлення оцінюваного автомобіля та через відсутність інших документів, що підтверджують відомості про маршрут слідування товару, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України, митниця позбавлена можливості перевірити числові значення складової митної вартості - витрат на транспортування.

Таким чином, відомості про витрати на транспортування оцінюваного транспортного засобу не базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, що позбавляє митний орган перевірити достовірність декларування витрат на транспортування, що відповідно до ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України є складовою митної вартості.

Додатково наданий документ - техпаспорт, перекладений українською мовою, не містить цінової інформації про товар або інших відомостей для підтвердження складових митної вартості оцінюваного товару.

Ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України встановлено, що декларантом не надано такі додаткові документи, що підтверджують заявлену митну вартість (товару, а саме:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товару, митна вартість якого визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом).

3) висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією;

4) копію митної декларації країни відправлення.

Ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України закріплено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням мав можливість надати інші додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно із ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

З метою обґрунтованого вибору другорядного методу визначення митної вартості оцінюваних товарів проведено консультацію, в ході якої декларанту було запропоновано інформацію щодо вартості схожого товару.

Методи 2а і 2б не можуть бути застосовані у зв`язку з відсутністю цінової інформації на ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методи 2в і 2г - в зв`язку з відсутністю основи для віднімання та додавання вартості. Митна вартість визначена за резервним методом, із врахуванням обмежень, передбачених ч. 3 ст. 64 Митного кодексу України, яка ґрунтується на раніше визнаній (визначеній) митними органами митній вартості схожого товару: МД № 23UА89U6 від 11.12.2023 - «Автомобіль легковий, б/в- 1шт.: марка - Volkswagen, модель - Тоuareg, календарний рік виготовлення - 2014, номер кузова (шасі, рами) - НОМЕР_3 , вид палива-дизель;- об`єм двигуна - 2967см3- потужність - 193кВт, тип транспортного засобу - універсал,- загальна кількість місць, включаючи місце водія за документами виробника - 5;- колісна формула - 4x4- категорія транспортного засобу М1,- призначення: для перевезення пасажирів по дорогах загального користування. Виробник: Volkswagen, DЕ. Торгівельна марка: Volkswagen» -14550,32 доларів США за одиницю з дотриманням принципів і критерїв, визначених Угодою про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року».

На виконання прийнятого рішення митним органом складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA101030/2024/000031.

Позивач не погодившись із рішенням про коригування митної вартості, звернулася до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ст.67 Конституції України закріплено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначеннями наведеними у пунктах 23 та 24 частини 1 статті 4 МК України митне оформлення- виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль-сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

За змістом статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу (частини 1 та 2 статті 51 МК України).

У частині 2 статті 52 МК України зазначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Частиною першою статті 53 МК України врегульовано, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено,-банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності-інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування,-страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 МК України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті забороняється (частина п`ята статті 53 МК України).

Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 12.03.2019 у справі №820/8016/15 та від 26.11.2019 у справі №821/107/16.

Статтею 57 Митного кодексу України передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 (визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів) і 60 (визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 (визначення митної вартості на основі віднімання вартості) Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 (визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 58 МК України закріплено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи.

За приписами частин четвертої п`ятої статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.

Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті-це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Так, судом першої інстанції встановлено, що Житомирською митницею в якості підстави для надання позивачем додаткових документів у повідомленні зазначено, що заявлена декларантом митна вартість товару є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів, а документи, подані для митного оформлення, містять розбіжності та не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Також судом зауважено, що при митному оформлені представником позивача надано:

- рахунок-фактура№РІ-54 від 10.10.2023;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.05.2014 без перекладу;

- довідку про транспортні витрати від 11.03.2024;

- довіреність на право представляти інтереси від отримувача товару;

- квитанцію про передоплату за митне оформлення на користь Житомирської митниці від 08.03.2024;

- документи, що ідентифікують особу отримувача товару.

При цьому, будь-яких інших документів, які б містили інформацію про вартість імпортованого товару та правильність її визначення у поданій митній декларації, декларант митному органу разом з останньою не надав. Зокрема не надано платіжного документу (платіжного доручення, квитанції, розписки тощо), що стосуються оцінюваного товару; договору купівлі-продажу транспортного засобу чи інших договорів (угод, контрактів) про поставку товару, митна вартість якого визначається.

Суд першої інстанції зазначив, що митний орган, в зв`язку з ненаданням позивачем договору купівлі-продажу чи іншого документа, який би регулював вказані відносини, керувався інформацією, зазначеною в інвойсі №РІ -54 від 10.10.2023.

Інвойс №РІ -54 від 10.10.2023 містить інформацію про те, що товар поставляється зі знижкою 400 доларів США, однак, до митної декларації декларантом не надано жодного товаросупровідного документу, у якому б передбачалося надання покупцю будь-яких знижок на оцінюваний товар.

Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що в п.2 інвойсу №РІ-54 від 10.10.2023 вказано, що додатковий пакет документів, а саме сертифікат про зняття з обліку, перекладений на англійську мову, буде відправлено за додатковим запитом та за додаткову оплату. Як вбачається з наданих документів, такий додатковий документ (додаток 10) все ж таки був надісланий покупцю, але доказів оплати такої послуги до митного оформлення надано не було, чим також було порушено положення ст.53 Митного кодексу України.

Щодо відсутності відомостей про витрати на транспортування, судом першої інстанції вказано на те, що жодними документами, які надані декларантом митному органу, не прослідковується відомостей про навантаження/розвантаження товару та його транспортування морським транспортом, а також подальшого його транспортування наземним транспортом із зазначенням маршруту та протяжністю у кілометрах до місця ввезення до митного кордону України (Львівська митниця), які, відповідно до п. 5 ч.10 ст. 58 МК України, впливають на митну вартість товару. Тобто, на момент розмитнення вказаного автомобіля у Житомирської митниці була відсутня будь-яка інформація про підтвердження суми оплати витрат на транспортування в розмірі саме 2000 доларів США.

За вказаних обставин, суд першої інстанції погодився з доводами відповідача, що документи, подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості, містили недоліки та не містили всіх відомостей на підтвердження числових значень складових митної вартості товару, а саме вартості товару та витрат на його транспортування, у зв`язку із чим у митного органу виникли обґрунтовані сумніви у правильності визначеної декларантом митної вартості, про що зазначено безпосередньо і в рішенні про коригування митної вартості, а позивач такі недоліки не усунула та не підтвердила задекларовану нею митну вартість.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції надаючи правову оцінку доводам сторін, виходить із наступного.

Як вбачається зі змісту рішення про коригування митної вартості товарів № UA101000/2024/000066/2 від 12.03.2024, митницею проведено порівняння рівня заявленої митної вартості товару з інформацією, наявною в АСМО «Інспектор», а також з рівнем митної вартості товарів, митне оформлення яких вже здійснено і саме за результатами перевірки встановлено, що заявлена митна вартість товарів є нижчою за вартість ввезених на митну територію України схожих товарів.

За висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а, у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При цьому, сама лише інформація з бази даних ЄЛІС ДФС про вантажну митну декларацію, яка була взята митним органом за основу при коригуванні митної вартості товару, не може бути достатнім доказом ціни, за якою відповідну партію товару, за такою декларацією, дійсно було імпортовано до України.

Крім цього, Верховний Суд в постанові від 02 липня 2020 року у справі №804/2061/17 зауважив, що розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за другорядними методами, як помилково вважає митний орган.

Отже, є безпідставними посилання відповідача на раніше визначену митну вартість схожих товарів та зауважує, що наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари розмитнено у попередні періоди за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, висловленими у постанові від 16.07.2020 у справі №815/6833/17.

Поряд з цим, за висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20.06.2023 у справі № 1.380.2019.006247 наявність в базі даних ЄАІС ДМСУ інформації про те, що товар, який задекларовано та ввезено в Україну за іншою вартістю, ніж задекларовано позивачем, за відсутністю інших, визначених законом підстав, не може бути підставою для коригування митної вартості товару, ввезеного позивачем, оскільки з бази даних не вбачається умови договору, між ким він укладався, при цьому безліч обставин можуть впливати на ціну товару (його характеристика, виробник, умови і обсяги поставки, наявність знижок), адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономної волі і свободи договору.

Також з матеріалів справи з`ясовано, що для підтвердження митної вартості транспортного засобу відповідачу надано наступні документи:

1) інвойс № PL 54 від 10.10.2023;

2) довідку про витрати на доставку від 11.03.2024;

3) інформацію з аукціону щодо замовлення автомобіля Volkswagen Touareg;

4) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.05.2014;

5) довідку про відповідність екологічним нормам № 11/03/2024-23 від 11.03.2024;

6) фото транспортного засобу;

7) довіреність № 148 від 06.03.2024.

У постанові Верховного Суду від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 міститься висновок про те, що інвойс є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю. У даній постанові вказано, що інвойс, засвідчений підписом та скріплений печаткою, є належним та допустимим засобом доказування митної вартості, якщо орган доходів та зборів не доведе, що такий інвойс отримано з порушенням закону.

Як підставно зазначено позивачем, у графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів № UA101000/2024/000066/2 від 12.03.2024 та серед матеріалів справи № 240/7417/24 відсутні будь-які докази того, що інвойс № PІ-54 від 10.10.2023 отримано з порушенням закону.

При цьому, позивачем підставно звернуто увагу на те, що компанія Autowini.inc не зверталась до позивача з будь-якими листами, повідомленнями-вимогами чи претензіями щодо невиконання зобов`язання з оплати транспортного засобу Volkswagen Touareg (VIN - НОМЕР_1 , а відповідач не повідомляв про надходження документально підтвердженої офіційної інформації від митних органів країни відправлення щодо недостовірності заявленої митної вартості, що також підтверджує протиправність коригування митної вартості задекларованого товару.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що крім інвойса № РІ-54 від 10.10.2023, відомості про знижку у розмірі 400 доларів США містив також документ «інформація з аукціону щодо замовлення автомобіля Volkswagen Touareg», а відтак є помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність інформації про те, що товар поставляється зі знижкою 400 доларів США.

Також позивач стверджує, що на підтвердження того, що країною відправлення товару є ОСОБА_2 свідчить інформація з аукціону щодо замовлення автомобіля Volkswagen Touareg.

Згідно з п. 10 свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.05.2014, адреса попереднього власника автомобіля Volkswagen Touareg: 3F, 2645, Nambusunhwan-ro, Gangnam-gu, Сеул, Республіка Корея.

Довідка про транспортні витрати від 11.03.2024 підтверджує доставку легкового автомобіля Volkswagen Touareg, номер кузова НОМЕР_1 до державного кордону України.

Однак ні відповідачем, ні судом першої інстанції, оцінка вказаним документам не надавалася.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано та матеріали справи не містять належних та достатніх аргументів та доказів з приводу того, що подані позивачем документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості товару, чи є недостатніми для визначення митної вартості товару за основним методом (ціною договору).

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги слід вважати обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Відповідно до статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню то на користь позивача підлягає поверненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в загальному розмірі 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 311 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Житомирської митниці про коригування митної вартості товарів № UA101000/2024/000066/2 від 12.03.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Житомирської митниці судові витрати в розмірі 3028 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Сторчак В. Ю. Матохнюк Д.Б.