Справа № 420/6718/25
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6718/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Радчука А.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 , у якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо виплати ОСОБА_1 нарахованого грошового забезпечення (з урахування усіх утримань) за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн.;

стягнути з військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 нараховане грошове забезпечення (з урахування усіх утримань) за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн.;

визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення (з урахування усіх утримань) за період з листопада 2024 року по лютий 2024 року у розмірі 1315,89 грн.;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2024 року у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, з урахуванням висновків суду.

Адміністративний позов поданий за допомогою підсистеми Електронний суд.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 11.05.2024 по 03.02.2025. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2025 №37 виключений з особового складу частини з 03.02.2025.

Листом військової частини НОМЕР_2 від 17.02.2025 №25/3361, який отримано представником позивача 20.02.2025, повідомлено про нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (з урахування усіх утримань) за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у загальному розмірі 173955,41 грн. Проте, як зазначено у позові, позивачем отримано на його банківський рахунок лише 151 672,09 грн.

Таким чином позивач просить стягнути з військової частини НОМЕР_2 нараховане грошове забезпечення (з урахування усіх утримань) за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн.

Що стосується позовних вимог в частині нарахування грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року позивач зазначив, що у цей період він був відсутній на службі з поважних причин, що свідчить про протиправність дій військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування грошового забезпечення у розмірі 1315,89 грн.

У позові зазначено, що 13.09.2024 військово-лікарською комісією ВМКЦПР, на підставі ст.56 графи 2 Розкладу хвороб, ОСОБА_2 повторно визнаний таким, що потребує відпустки для лікування у зв`язку із хворобою на 30 календарних днів. З 17.09.2024 по 16.10.2024 ОСОБА_1 перебував у додатковій відпустці за станом здоров`я. Листом ВМКЦПР від 28.10.2024 №2746ВЛК повідомлено командира військової частини НОМЕР_2 про проходження ОСОБА_1 з 23.10.2024 військово-лікарської комісії. 03.12.2024 військово-лікарською комісією ВМКЦПР, на підставі ст.54-б, 13-в, 52-в, 60-в, 67-в, 79-в графи 2 Розкладу хвороб визнаний придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах тощо. Тобто, з 03.12.2024 ОСОБА_1 за станом здоров`я не може перебувати на посаді стрільця-регулювальника комендантського взводу комендантського відділення військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.

Ухвалою суду від 11.03.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі в порядку ч. 5 ст. 262 КАС України у письмовому провадженні.

24.03.2025 року відповідачем за допомогою системи Електронний суд подано відзив на позовну заяву.

Відповідно до відзиву відповідач проти задоволення позову заперечує.

Відповідач підтвердив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 11.05.2024 по 03.02.2025. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2025 №37 виключений з особового складу частини з 03.02.2025.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення грошового забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн., відповідач зазначив, що на момент надання відзиву на позовну заяву, відповідно до довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 №25/5673 від 17.03.2025, вказані грошові кошти виплачені на картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 у повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині нарахування грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2024 року відповідач зазначив, що згідно з положеннями п.15 р.І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується: за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати; якщо виплачуються академічні стипендії; за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше; за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки; за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату); за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом; за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частин.

Водночас, відповідач не повідомив обставин щодо підстав невиплати позивачу грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2024 року, відповідно до п.15 розд. І Порядку №260.

Ухвалою суду від 12.05.2025 року витребувано від військової частини НОМЕР_2 належним чином засвідчені копії розрахункових відомостей щодо виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 175 271,30 грн., у тому числі платіжних документів про виплату; інформацію у вигляді належним чином засвідчених доказів щодо обставин/підстав невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2024 року, відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260.

У зв`язку з витребуванням доказів цією ж ухвалою зупинено провадження у справі № 420/6718/25 - до отримання витребуваних судом доказів.

21.05.2025 року відповідачем подано заяву про залучення до матеріалів справи копії довідки №25/5673 від 17.03.2025 року про грошове забезпечення ОСОБА_1 .

Інших доказів на виконання ухвали суду від 12.05.2025 року не надано.

Ухвалою суду від 23.06.2025 року поновлено провадження у справі.

Інші заяви по суті справи та додаткові докази до суду не надходили.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 11.05.2024 року по 03.02.2025 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ; має статус учасника бойових дій, про що 08.04.2024 року управлінням персоналу штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 видане посвідчення серії НОМЕР_4 .

Згідно витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2025 №37, старшого матроса ОСОБА_1 з 03.02.2025 року виключено зі списків особового складу частини у зв`язку з вибуттям до нового місця служби.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з військової частини НОМЕР_2 нарахованого грошового забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн., а також оскарження нарахування та виплати грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2024 року у розмірі 1315,89 грн.

Як зазначено у позові, позивачем отримано на його банківський рахунок лише 151 672,09 грн., замість нарахованих 173955,41 грн., що є підставою стягнення нарахованого грошового забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн.

Також позивач посилається на неповне нарахування та виплату йому грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року, оскільки у цей період він був відсутній на службі з поважних причин, що свідчить про протиправність дій військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування грошового забезпечення у розмірі 1315,89 грн.

У відзиві зазначено, що на час подання відзиву грошове забезпечення виплачено ОСОБА_1 у повному обсязі.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За визначенням ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Стаття 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України "Про Збройні Сили України", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей" та іншими законами.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, який гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Стаття 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регламентує питання грошового забезпечення військовослужбовців.

Так, згідно ч. 1 цієї статті, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

У відповідності з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», до складу грошового забезпечення входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197) (надалі Порядок №260).

Відповідно до пункту 2 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:

підвищення посадового окладу;

надбавки;

доплати;

винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту;

премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать:

винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану;

допомоги.

Відповідно до пункту 3 розділу I Порядку №260, підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:

штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);

накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;

накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;

накази про присвоєння військових звань;

грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).

Відповідно до пункту 8 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення з військової частини НОМЕР_2 нарахованого грошового забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн., а також оскарження нарахування та виплати грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2024 року у розмірі 1315,89 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з військової частини НОМЕР_2 нарахованого грошового забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн.

Суд зазначає, що вказана сума грошового забезпечення у даному випадку не є спірною.

За обставинами справи, позивачу нараховане грошове забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 173955,41 грн.

Проте, як зазначено у позові, станом на дату звернення до суду позивачем отримано на його банківський рахунок лише 151 672,09 грн., замість нарахованих 173955,41 грн., що стало підставою для позовних вимог про стягнення нарахованого грошового забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн.

У відзиві зазначено, що на час подання відзиву грошові кошти у розмірі 22383,32 грн. виплачені на картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 у повному обсязі.

На підтвердження цих доводів відповідач посилається на Довідку №25/5673 від 17.03.2025 року про грошове забезпечення ОСОБА_1 .

Вказана довідка містить відомості про нарахування позивачу грошового забезпечення за період з травня 2024 по січень 2025 року, що у загальній сумі складає 175 271,30 грн., що включає грошове забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 173955,41 грн., а також грошове забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2024 року у розмірі 1315,89 грн.

Також у довідці зазначено інформацію з посиланням на реквізити розрахункових відомостей щодо виплати грошового забезпечення на картковий рахунок АТ КБ «Приватбанк» позивача, що у загальній сумі складає 175 271,30 грн. Останні дві виплати датовані 14.03.2025 року.

Отже, у зв`язку з виплатою позивачу грошового забезпечення за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 173955,41 грн., спір у частині позовних вимог щодо стягнення з військової частини НОМЕР_2 нарахованого грошового забезпечення (з урахування усіх утримань) за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн., є вичерпаним.

Таким чином, судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з військової частини НОМЕР_2 нарахованого грошового забезпечення (з урахування усіх утримань) за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року у розмірі 22383,32 грн.

Суд звертає увагу, що з даним позовом позивач звернувся 05.03.2025 року, а Довідка №25/5673 про грошове забезпечення ОСОБА_1 датована 17.03.2025 року. При цьому, останні дві виплати датовані 14.03.2025 року.

Водночас, позивач не надав жодних пояснень/заперечень або зауважень стосовно виплати йому коштів у розмірі 22383,32 грн.

Що стосується позовних вимог в частині нарахування грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року.

Згідно наявної у матеріалах справи копії Довідки №25/5673 від 17.03.2025 року про грошове забезпечення ОСОБА_1 , за листопад 2024 року позивачу нараховано 0,00 грн., за грудень 2024 року 1315,89 грн., січень 2025 року 0, 00 грн.

Згідно витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.02.2025 №37, позивачу наказано виплатити грошове забезпечення за 03 лютого 2025 року.

У позові зазначено, що 13.09.2024 військово-лікарською комісією Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (ВМКЦПР) проведено його медичний огляд, Захворювання, Так, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі ст.56 графи 2 Розкладу хвороб, ОСОБА_2 визнаний таким, що потребує відпустки для лікування у зв`язку із хворобою на 30 календарних днів.

Вказана довідка наявна у матеріалах справи.

Позивач зазначає, що з 17.09.2024 по 16.10.2024 ОСОБА_1 перебував у додатковій відпустці за станом здоров`я.

Цей період не є спірним.

У матеріалах справи наявний лист Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 28.10.2024 року, адресований командиру військової частини НОМЕР_2 , яким повідомлено, що старший матрос ОСОБА_1 , 1989 р.н. в/ч НОМЕР_2 зареєструвався на військово-лікарську комісію при клініці амбулаторно-поліклінічної допомоги Військово-медичного клінічного центру Південного регіону 23.10.2024 року і по теперішній час проходить лікарів - спеціалістів ВЛК.

Тобто, ВМКЦПР засвідчений період перебування позивача на ВЛК з 23.10.2024 по 28.10.2024 рр.

Цей період не є спірним.

У матеріалах справи наявна Довідка Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 03.12.2024 року №7560, відповідно до якої 03.12.2024 року проведено медичний огляд ВЛК ОСОБА_1 . Висновок: Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка командира про обставини травми не надана. На підставі статей 54-6, 13-в, 52-в, 60-в, 67-в, 79-в графи ІІ Розкладу хвороб, графи - ТДВ - Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення охорони.

У позові зазначено, що з 03.12.2024 ОСОБА_1 за станом здоров`я не може перебувати на посаді стрільця-регулювальника комендантського взводу комендантського відділення військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином позивач просить зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року у розмірах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704.

Позивач посилається на те, що у цей період він був відсутній на службі з поважних причин, що свідчить про протиправність дій військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування грошового забезпечення у розмірі 1315,89 грн.

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 9 розділу I Порядку №260, виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку військово-лікарської комісії, рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 12 розділу I Порядку №260, військовослужбовцям, які тимчасово вибувають з військової частини зі збереженням грошового забезпечення за місцем служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які мають постійний характер, виплачуються за весь період такого вибуття.

Згідно з пунктом 13 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає, крім випадків повернення сум грошової допомоги (при звільненні з військової служби) у разі скасування наказу відповідного командира про звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 14 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Згідно з пунктом 15 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення не виплачується:

за час надання військовослужбовцям відпусток відповідно до чинного законодавства України, за якими не передбачено збереження заробітної плати;

якщо виплачуються академічні стипендії;

за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше;

за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки;

за час тимчасового виконання обов`язків понад два місяці за новими посадами у зв`язку з переведенням військової частини на інший штат (внесення змін до штату);

за час тримання військовослужбовців під вартою чи перебування під цілодобовим домашнім арештом;

за час відбування покарання на гауптвахті військовослужбовцями строкової військової служби.

Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає, що відповідач не надав до суду наказів щодо призупинення/поновлення виплати позивачу грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2025 року.

Як встановлено судом, листом Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 28.10.2024 року засвідчений період перебування позивача на ВЛК з 23.10.2024 по 28.10.2024 рр.

03.12.2024 року складена Довідка Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 03.12.2024 року №7560 щодо результатів проходження позивачем ВЛК.

Тобто, з 23.10.2024 по 03.12.2024 рр. позивач проходив ВЛК.

Проте у відзиві відповідач не повідомив обставин щодо підстав невиплати позивачу грошового забезпечення за період з листопада по 03.12.2024 рр., відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260.

Ухвалою від 12.05.2025 року суд витребував у відповідача докази щодо обставин/підстав невиплати позивачу грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по лютий 2024 року, відповідно до пункту 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260.

Проте, відповідач не надав жодних пояснень та доказів щодо цих обставин.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України, у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що за приписами п. 9 розділу I Порядку №260, виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається на період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування, а про наявність обставин, передбачених пунктом 15 розділу І Порядку №260, відповідач не повідомив, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог наступним чином:

визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по 03.12.2024 року відповідно до пунктів 9, 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по 03.12.2024 року з дотриманням пунктів 9, 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та у розмірах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням висновків суду.

Що стосується періоду після 03.12.2024 року суд зазначає, що ані позивач, ані відповідач не повідомили суду чи перебував позивач на службі або ж з яких причин був відсутній на службі.

Суд зазначає, що позивач також повинен довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. Втім, будь-яких належних та допустимих доказів не надав.

Отже, позивачем не доведено наявність його порушеного права в питанні виплати йому грошового забезпечення за період з 04.12.2024 року по 02.02.2025 року.

Суд критично оцінює посилання позивача у позові на те, що за висновком ВЛК від 03.12.2024 року з 03.12.2024 року він за станом здоров`я не може перебувати на посаді стрільця-регулювальника комендантського взводу комендантського відділення військової частини НОМЕР_2 , оскільки рішення щодо його звільнення від виконання службових обов`язків приймається уповноваженими особами, а не самостійно військовослужбовцем.

Отже, у цій частині позовних вимог підстави для задоволення позову відсутні.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 1, п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір та інші судові витрати ним не понесені, розподіл судових витрат згідно ч. 1 ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 242-246, 255, 262, 291, 295, 297, 382 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по 03.12.2024 року відповідно до пунктів 9, 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з листопада 2024 року по 03.12.2024 року з дотриманням пунктів 9, 15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та у розмірах відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку і строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук