Справа № 640/21448/18
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2025 року м. Рівне №640/21448/18

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Полтавської області
визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.08.2018.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що підпунктом 281.1.2 пункту 281.1 статті 281 Податковим кодексом України визначено, що від сплвти земельного податку звільняються фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років, а пунктом 281.2 цієї статті визначено, що звільнення від сплати податку на земельні ділянки поширюється на земельні ділянки за кожним видом користування у межах граничних норм. Таким чином, зважаючи на те, що п.281.2 ст.281 Податкового кодексу України не визначає граничних норм звільнення від сплати податку за земельні ділянки з видом використання "комерційне", конролюючий орган припустився помилки, самостійно визначивши суму податкового зобов`язання за земельним податком за цим видом користування. Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На виконання вимог частини третьої статті 29 КАС України, Закону України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду"" від 16.07.2024 № 3863-IX та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 № 399, у зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду міста Києва судову справу №640/21448/18 передано на розгляд та вирішення Рівненському окружному адміністративному суду.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Рівненського окружного адміністративного суду від 04.03.2025, головуючою суддею для розгляду справи №640/21448/18 призначено суддю Борискіна С.А.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 адміністративну справу №640/21448/18 прийнято до провадження та розпочато її розгляд спочатку.

Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що позивач є платником земельного податку, а тому спірне податкове повідомлення-рішення є правомірним та не підлягає скасуванню. Зауважив, що звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 статті 281 Податкового кодексу України поширюється на одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах граничних норм. Будь-які інші пільги, крім зазначених вище, в тому числі на земельні ділянки комерційної діяльності Податковим кодексом України не передбачено.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій просив позовні вимоги задовольнити повністю, з підстав викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що у 2018 році зміст пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України викладено у іншій редакції, і на момент виникнення спору цей пункт не містив застереження про одну земельну ділянку, тобто контролюючим органом застосовано нечинним на момент виникнення спору правового акту. Також доводи контролюючого органу про неподання позивачем у 2018 році заяви про застосування пільг щодо кожної з трьох земельних ділянок, які перебувають у власності позивача не відповідають дійсності.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Ухвалою суду від 24.06.2025 здійснено заміну відповідача - Головне управління ДФС у Полтавській області на Головне управління ДПС у Полтавській області.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

ОСОБА_1 є власником земельних ділянок :

кадастровий номер :50:002:0151 площею 0,03103 га;

кадастровий номер :50:002:0153 площею 0,03145 га;

кадастровий номер :50:002:0152 площею 0,04927 га.

Вказані земельні ділянки розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Цільове призначення (використання) земельної ділянки комерційне використання, про що свідчать державні акти про право власності на земельну ділянку від 07.06.2007 №674469 та №674466, №674465.

Головним управлінням ДФС у Полтавській області винесено податкові повідомлення-рішення:

від 20.08.2018 №-1620, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 15564,83грн.;

від 20.08.2018 №-1620, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 15775,51грн.;

від 20.08.2018 №-1620, яким визначено суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб у розмірі 24714,13грн.

Позивач є батьком трьох дітей, яким на момент винесення таких рішень не виповнилося 18 років, що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 .

Вважаючи вищезазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону

Підпунктом 14.1.147 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Підпунктом 270.1.1 п. 270.1 ст. 270 ПК України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до п. 271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Пунктом 281.1 ст. 281 ПК України передбачено, що від сплати податку звільняються: інваліди першої і другої групи; фізичні особи, які виховують трьох і більше дітей віком до 18 років; пенсіонери (за віком); ветерани війни та особи, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; фізичні особи, визнані законом особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Розмір та тип земельних ділянок, які звільняються від оподаткування визначено п.281.2 ст.281 ПК України, а саме: звільнення від сплати податку за земельні ділянки, передбачене для відповідної категорії фізичних осіб пунктом 281.1 цієї статті, поширюється на земельні ділянки за кожним видом використання у межах граничних норм: для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більш як 2 гектари; для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка): у селах - не більш як 0,25 гектара, в селищах - не більш як 0,15 гектара, в містах - не більш як 0,10 гектара; для індивідуального дачного будівництва - не більш як 0,10 гектара; для будівництва індивідуальних гаражів - не більш як 0,01 гектара; для ведення садівництва - не більш як 0,12 гектара.

Таким чином, з врахуванням зазначеного звільнення від сплати податку за земельні ділянки передбачено для певних категорій фізичних осіб та за певними видами земельних ділянок у межах граничних норм.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є батьком трьох дітей до 18 років та є власником трьох земельних ділянок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення (використання) земельної ділянки комерційне використання.

Пунктом 281.4 ст. 281 ПК України встановлено, що якщо фізична особа, визначена у п. 281.1 ст. 281 ПК України, має у власності декілька земельних ділянок одного виду використання, то така особа до 01 травня поточного року подає письмову заяву у довільній формі до контролюючого органу за місцем знаходження земельної ділянки про самостійне обрання/зміну земельної ділянки для застосування пільги.

Пільга починає застосовуватися до обраної земельної ділянки з базового податкового (звітного) періоду, у якому подано таку заяву.

Пунктом 284.2 ст.284 ПК України передбачено, якщо право на пільгу у платника виникає протягом року, то він звільняється від сплати податку починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому виникло це право. У разі втрати права на пільгу протягом року податок сплачується починаючи з місяця, що настає за місяцем, у якому втрачено це право.

Таким чином, фізична особа, яка виховує трьох і більше дітей віком до 18 років для отримання пільги щодо сплати земельного податку має подати до контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки до 01 травня поточного року письмову заяву довільної форми про надання пільги та документи, що посвідчують її право на пільгу.

Проте, позивачем не надано до суду доказів такого звернення з заявою до відповідача до 01 травня поточного року.

Як зазначає сам позивач, відповідні заяви про самостійне обрання земельної ділянки для застосування пільги скерував до відповідача лише 31.12.2018 засобами поштового зв`язку.

При цьому, як вже зазначалося судом, позивач є власником трьох земельних ділянок, цільове призначення комерційне використання.

Водночас, в силу вимог п. 281.2 ст. 281 ПК України пільг для даних категорій земельних ділянок не передбачено.

Тож, наведене вище свідчить про те, що спірні податкові повідомлення-рішення винесено відповідачем обгрунтовано, у порядку та строки, визначені законодавством, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної заяви слід відмовити повністю.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 24 червня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач - Головне управління ДПС у Полтавської області (Вул.Європейська 4, Полтава, Полтавська область, 36000, ЄДРПОУ/РНОКПП 44057192)

Суддя С.А. Борискін