Справа № 300/784/25
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" червня 2025 р. справа № 300/784/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Главача І.А.,
секретаря судового засідання Сливінської М.Ю.,
представника позивача Діордієва О.С.
представника відповідача Гавадзина М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвіта Груп"
до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Товариство з обмеженою відповідальністю "САНВІТА ГРУП" (надалі, також позивач, ТзОВ "Санвіта Груп"), в інтересах якого діє Діордієв Олексій Сергійович (надалі, також представник позивача), звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області за формою "С" від 27.01.2025 № 002280/0702.
Підставою звернення до суду слугували, неправомірні, на думку позивача, дії відповідача щодо винесення спірного податкового повідомлення-рішення за формою "С" від 27.01.2025 № 002280/0702. Передовсім, як і висновки акту перевірки від 06.01.2025 так і податкового повідомлення-рішення від 27.01.2025 містять помилку у зазначенні дати укладення зовнішньоекономічного контракту, за яким встановлено порушення вимог ст. 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII "Про валюту і валютні операції" при здійсненні розрахунків із нерезидентом KANSAN MAKINA SANAYI VE TICARET A.S. (Туреччина), а саме замість контракту № 20231127 від 27.11.2023 зазначено контракт № 20231127 від 27.11.2024. Крім того, формуючи висновки акту перевірки від 06.01.2025 відповідач не врахував сертифікат Івано-Франківської Торгово-промислової палати від 02.07.2024 № 2600-24-1282, яким засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) протягом періоду з 09.02.2024 до 17.06.2024 (у зв`язку із загальною військовою мобілізацією, через яку введені обмеження виїзду за межі України військовозобов`язаними чоловіками віком від 18 до 60 років), що позбавило можливості ТОВ "Санвіта Груп" виконання умов зовнішньоекономічного договору, а саме неможливість дотримання позивачем строку розрахунків за операціями з імпорту товарів та повернення коштів по контракту № 20231127 від 27.11.2023. Тобто, сертифікат від 02.07.2024 № 2600-24-1282 є належним доказом та безпосередньо стосується виконання умов контракту, за невиконання якого відповідачем нараховано пеню за порушення пункту 5 статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції", а його надання є достатнім у цілях зупинення перебігу строків розрахунків за зовнішньоекономічними операціями. Додатково зауважив щодо строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів. За вказаних обставин, позивач вважає, що приймаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області не дотрималося критеріїв обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності, що свідчить про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення та необхідність його скасування.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.02.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
11.02.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків.
14.02.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи, яким долучено документи про надсилання на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду паперового примірника позовної заяви та всіх долучених до неї документів.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці 14.02.2025 згідно наказу від 07.02.2025 № 41-В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.02.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до вимог, встановлених статтею 262 КАС України. Призначено проведення судового розгляду на "12" березня 2025 року в приміщенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду.
17.02.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшли надіслані позивачем паперовий примірник позовної заяви та долучених до неї додатків.
24.02.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Представник позивача просив забезпечити його участь у судовому засіданні, призначеному на "12" березня 2025 року в режимі відеоконференції.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 клопотання представника позивача задоволено, постановлено проводити судове засідання в даній адміністративній справі в режимі відеоконференції.
12.03.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач заперечує проти позову та аргументів позивача. Зазначає, що позивачем було порушено строк проведення розрахунків у валюті, що створює склад правопорушення пункту 5 статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції". Відповідач вказує, що посилання позивача на військовий стан і загальну мобілізацію як на форм-мажорні обставини не береться до уваги, оскільки даний режим існував на момент укладення договору і не вплинув на виконання умов даного договору. З огляду на це просить у задоволенні позову відмовити.
У ході судового засідання, яке відбулося 12.03.2025 в режимі відеоконференції представником позивача заявлено клопотання про відкладення судового розгляду, оскільки відзив часу для ознайомлення з відзивом було недостатньо для належної підготовки до судового розгляду. Суд протокольною ухвалою задовольнив дане клопотання. Судове засідання відкладено на "27" березня 2025 року в приміщенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду в режимі відеоконференції.
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці 17.03.2025 згідно наказу від 10.03.2025 № 69-В.
20.03.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи, серед яких додаткові пояснення представника позивача та додаткові докази по даній справі. У додатковий поясненнях представником позивача додатково заперечено проти періоду нарахування пені та щодо процедури виконання поставки обладнання.
27.03.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі. Представником відповідача звернуто додаткову увагу на судову практику у питанні прийняття сертифіката торгово-промислової палати до уваги при визначенні наявності форс-мажорних обставин.
У ході судового засідання, яке відбулося 12.03.2025 в режимі відеоконференції, у представника позивача виникли проблеми із відеозв`язком, у зв`язку з чим суд протокольною ухвалою оголосив технічну перерву. Оскільки зв`язок не було відновлено, судове засідання було відкладено на "22" квітня 2025 року в приміщенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду в режимі відеоконференції.
27.03.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про неможливість участі в судовому засіданні в зв`язку з технічними проблемами. Заявлено клопотання про завершення судового розгляду.
28.03.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на "22" квітня 2025 року в режимі відеоконференції.
17.04.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документу, що підтверджує оплату послуг правової допомоги.
Судове засідання, призначене на 22.04.2025 не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді Главача І.А. у щорічній відпустці з 21.04.2025 по 16.05.2025 згідно наказу від 04.04.2025 № 80-В, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання Кузенко Н.І. Проведення судового засідання відкладено на "28" травня 2025 року.
20.05.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на "28" травня 2025 року в режимі відеоконференції.
26.05.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від представниці відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Клопотання вмотивоване тим, що представник відповідача, який представляв інтереси відповідача у даній справі, перебуває у відпустці, а участь інших представників відповідача буде неефективною, у зв`язку з необізнаністю із матеріалами справи.
28.05.2025 у ході судового засідання було розглянуто дане клопотання. Протокольною ухвалою постановлено відкласти судове засідання у даній адміністративній справі. Наступне засідання призначене на "16" червня 2025 на 13:30 в приміщенні Івано-Франківського окружного адміністративного суду в режимі відеоконференції.
03.06.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні, призначеному на "16" червня 2025 року в режимі відеоконференції.
В ході судового засідання було досліджено всі наявні письмові докази та заслухано позицїі сторін. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечив, просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у раніше поданих відзиві та додаткових поясненнях.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті спору, встановив наступне.
31.07.2024 ГУ ДПС в Івано-Франківській області на основі вищезгаданого листа надіслало запит № 9061/6/09-19-07-07-06 від 31.07.2024 до ТОВ "Санвіта Груп", в якому попросило надати додаткову інформацію щодо заборгованості за цим контрактом, станом розрахунків та причин виникнення такого виду заборгованості (а.с. 145-146).
23.12.2024 заступник начальника управління начальник відділу планових перевірок управління податкового аудиту Янюк Р. звернувся із запитом на отримання дозволу на проведення позапланової документальної виїзної перевірки ТОВ "Санвіта Груп" (а.с. 147-148).
24.12.2024 ГУ ДПС в Івано-Франківській області видано наказ № 3816-п від 24.12.2024, яким призначено проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Санвіта Груп". Проведення перевірки заплановано з 24.12.2024 протягом 5 робочих днів (а.с. 149).
24.12.2024 ГУ ДПС в Івано-Франківській області видано направлення на перевірку № 7077 від 24.12.2024, яким Архитка Д.І. направлено на проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Санвіта Груп" (а.с. 150).
Проведення перевірки розпочалося 24.12.2024. Головним державним інспектором відділу позапланових перевірок ризикових платників податків управління податкового аудиту ГУ ДПС в Івано-Франківській області Архитком Д.І. представнику позивача Левшуну І.А. вручено запит про надання документів (копій документів) та пояснень, в якому визначено перелік документів, які позивач повинен був надати для документальної позапланової виїзної перевірки (а.с. 151-152).
Перевірка тривала до 30.12.2024. В ході цієї перевірки уповноваженою особою було перевірено питання зовнішньоекономічної діяльності позивача з використанням суцільного методу за період з 01.10.2019 по 30.11.2024.
06.01.2024 про проведення цієї перевірки було складено Акт документальної позапланової виїзної перевірки валютного законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи № 78/09-19-05-07-02/41051973 (а.с. 56-76).
Одним із контрактів, які стали предметом даної перевірки був контракт № 20231127 від 27.11.2023 року, укладений між ТОВ "Санвіта Груп" (покупець) та KANSAN MAKINA KAGIT SANAYI VE TICARET A.S. (продавець) (а.с. 78-84).
Згідно умов контракту, продавець зобов`язувався передати покупцю автоматичну лінію для виробництва та пакування вологих серветок, а покупець зобов`язувався оплатити за неї 570000,00 євро.
Оплата за умовами договору мала бути здійснена трьома частинами:
45% від загальної суми контракту (256500,00 євро) мала бути сплачена на банківський рахунок продавця не пізніше 12.12.2023 року;
45% від загальної суми контракту (256500,00 євро) мала бути сплачена на банківський рахунок продавця за 5 робочих днів до дати відвантаження продукції, за умови надання продавцем фото та відеоматеріалів щодо відповідності обладнання умовам контракту;
05.12.2023 покупець перерахував на рахунок продавця авансовий платіж в сумі 256500,00 євро, згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 216 (а.с. 86).
09.02.2024 між сторонами контракту укладено додаткову угоду № 1, якою змінено порядок огляду обладнання, зокрема, визначено обов`язкову особисту присутність представників покупця при здійсненні візуального огляду відповідного обладнання (а.с. 85).
Наказом позивача від 09.02.2024 призначено двох працівників, відповідальних за проходження навчання для обслуговування обладнання автоматичної лінії (а.с. 90).
04.03.2024 та 05.03.2024 покупцем перераховано продавцю сумарно 256500,00 євро згідно платіжних доручень в іноземній валюті № 41 та № 42 відповідно (а.с. 88-89).
06.03.2024 продавцем надіслано повідомлення про готовність обладнання до відвантаження та візуального огляду за вих. № 0603/24 від 06.03.2024 (а.с. 90).
13.03.2024 позивачем надіслано до Івано-Франківської обласної державної адміністрації лист № 13-0324/01 з проханням посприяти бронюванню та виїзду працівників ТОВ "Санвіта Груп" за кордон для навчання на обладнанню продавця у KANSAN MAKINA KAGIT SANAYI VE TICARET A.S. (а.с. 91).
22.03.2024 позивачем видано наказ про службове відрядження працівників ТОВ "Санвіта Груп" за кордон та видані посвідчення про відрядження на обох працівників (а.с. 92-94).
25.03.2024 начальник відділу виробництва серветок Вівчарик С. надіслав лист-повідомлення № 25-0324/01 до керівника ТОВ "Санвіта Груп" ОСОБА_1 про повернення працівників у зв`язку з відмовою у перетині державного кордону (а.с. 95).
10.05.2024 продавцем було надіслано лист-претензію з вимогами виконати умови додаткової угоди № 1 до контракту № 20231127, зокрема направлення спеціалістів для проведення огляду товару, що є предметом цього контракту (а.с. 96).
14.05.2024 позивачем було надіслано відповідь на лист-претензію № 14-0524/01, якою повідомлено продавця про неможливість виконання умов додаткової угоди № 1 до контракту № 20231127 та висловлено прохання про відвантаження обладнання без проведення відповідного огляду (а.с. 97).
17.06.2024 представником позивача подано митну декларацію на дане обладнання (а.с. 98-99).
28.06.2024 позивач звернувся до регіональної Торгово-промислової палати в Івано-Франківській області із заявою про видату сертифіката, що засвідчить наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання обов`язків за законодавчими та іншими нормативно-правовими актами України (а.с. 101-104).
02.07.2024 Івано-Франківською торгово-промисловою палатою видано сертифікат № 2600-24-1282 про форс-мажорні обставини, які тривали з 09.02.2024 по 17.06.2024, що унеможливили виконання позивачем своїх обов`язків (а.с. 105-106).
В ході проведення перевірки, головним державним інспектором не було взято до уваги сертифікат Івано-Франківської Торгово-промислової палати про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання, у зв`язку з чим такий строк не було визначено як зупинений. Відмова інспектора була вмотивована тим, що обставини, які визначені у сертифікаті як форс-мажорні тривають в Україні вже тривалий час, а тому вони не є такими, що вплинули на виконання обов`язків відповідача за таким договором.
Таким чином, встановлено наявність порушення позивачем порядку ведення валютних розрахунків за зовнішньоекономічними договорами, зокрема порушення вимог статті 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII "Про валюту і валютні операції" при здійсненні розрахунків з нерезидентом KANSAN MAKINA KAGIT SANAYI VE TICARET, A.S. за контрактом № 20231127 від 27.11.2023, про що, на підставі акту від 06.01.2025 № 78/09-19-05-07-02/41051973 було складено податкове повідомлення-рішення № 002280/0702 від 27.01.2025, яким до позивача застосовано штрафні санкції, а саме пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності та за порушення вимог валютного законодавства.
Вважаючи прийняте податкове повідомлення-рішення незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі, також ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).
Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.
Відповідно до підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Абзац 6 підпункту 75.1.2. пункту 75.1. статті 75 ПК України визначає, що документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Відповідно до підпункту 78.1.1. пункту 78.1. статті 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо контролюючим органом отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту
Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Пунктом 78.8. статті 78 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Так, згідно пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Пункт 86.6 статті 86 ПК України визначає, що відмова платника податків або його законних представників чи особи, яка здійснювала розрахункові операції, від підписання акта перевірки або отримання його примірника не звільняє платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання.
Відповідно до підпункту 19-1.1.4 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначаються Законом України "Про валюту і валютні операції" № 2473-VIII від 21.06.2018 (надалі, також Закон України № 2473-VIII).
Частиною першою статті 3 Закону № 2473-VIII встановлено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 2473-VIII органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Частинами п`ятою, шостою цієї статті Закону передбачено, що Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.
Згідно з частиною дев`ятою статті 11 Закону № 2473-VIII органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій.
Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.
За змістом частини десятої статті 11 Закону № 2473-VIII у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 12 Закону № 2473-VIII Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої, восьмої статті 13 Закону № 2473-VIII Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
У разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, за результатами перевірки стягує у встановленому законом порядку з резидентів пеню, передбачену частиною п`ятою цієї статті.
Правління Національного банку України постановою № 5 від 02 січня 2019 року затвердило Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (надалі, також Положення № 5).
Це Положення, відповідно до пункту 1 розділу І, визначає заходи захисту, запроваджені Національним банком України, порядок їх застосування (порядок здійснення валютних операцій в умовах запроваджених цим Положенням заходів захисту), а також порядок здійснення окремих операцій в іноземній валюті.
Згідно з пунктом 21 розділу ІІ Положення № 5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до пункту 14-2 постанови НБУ від 24.02.2022 № 18 "Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану" (надалі, також Постанова № 18), з наступними змінами, граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05.04.2022.
Згідно з пунктом 7 розділу Інструкції про порядок валютного нагляду банків за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, затвердженої постановою Правління НБУ від 02.01.2019 № 7 , банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) за операціями з імпорту товарів.
Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України № 2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0.3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Отже, за порушення граничних строків розрахунків, що встановлюються Національним банком України встановлено відповідальність у вигляді пені.
З приводу аргументів позивача про наявність форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання ним передбачених законом обов`язків суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 6 статті 13 Закону № 2473-VIIІ визначено, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Таким чином, положення Закону № 2473-VIII передбачають можливість зупинення перебігу строків розрахунків та нарахування пені за їх порушення лише у разі зупинення виконання договору, яке відбувається у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин. Іншими словами, неможливість виконання договору, а відповідно, і звільнення від нарахування пені, має місце у разі впливу форс-мажорних обставин на таку можливість.
За частиною 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Відповідно до частини 2 статті 14-1 Закону України від 02.12.1997 № 671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" (надалі, також Закон № 671/97-ВР), форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.
Верховний Суд у Постанові від 27.02.2025 у справі № 520/2941/24 зробив наступний висновок:
"Крім того, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не змогла виконати ті чи інші зобов`язання.
Також Суд звертає увагу на те, що саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має встановлюватись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і оцінкою інших належних доказів, що можуть це підтвердити.".
Таким чином необхідно звертати увагу не тільки на дані сертифіката Торгово-промислової палати, а й інші докази у відповідній справі.
Абзацом 3 частини третьої статті 14 Закону України № 671/97-ВР визначено, що Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб.
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5).
Розмежування компетенції Торгово-промислової палати України та регіональних торгово-промислових палат визначено у пункті 4 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), підпунктом 4.1 якого встановлено, що Торгово-промислова палата України відповідно до статті 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" здійснює засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) з усіх питань договірних відносин, інших питань, а також зобов`язань/обов`язків, передбачених законодавчими, відомчими нормативними актами та актами органів місцевого самоврядування, крім договірних відносин, в яких сторонами уповноваженим органом із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено безпосередньо регіональну торгово-промислову палату.
Таким чином, Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виключно до норм законодавства, де прямо визначено Торгово-промислову палату України як уповноважений орган. Єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави звільнення від відповідальності, встановленої статтею 4 Закону № 185/94-ВР, за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що прямо передбачено у частині сьомій статті 6 цього Закону, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.
В матеріалах справи міститься копія сертифікату Івано-Франківської торгово-промислової палати № 2600-24-1282 від 02.07.2024, яким підтверджено наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме: загальної військової мобілізації, у зв`язку з чим на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина. Зазначено, що військовозобов`язані чоловіки віком від 18 до 60 років мають право на виїзд за межі України лише за наявності відповідних документів та підстав, що унеможливило виконання Договору, а саме направлення двох відповідальних представників ТОВ "Санвіта Груп" відповідно до умов, встановлених сторонами за контрактом № 20231127 від 27.11.2023 року.
Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) :
дата настання : 09.02.2024;
дата закінчення : 17.06.2024.
Усталена судова практика вимагає крім необхідності підтвердження форс-мажорних обставин сертифікатом Торгово-промислової палати ще й встановлення причинно-наслідкового зв`язку між обставинами форс-мажору і реальним впливом цих обставин на виконання обов`язків суб`єкта господарювання.
Аналізуючи наявність причинно-наслідкового зв`язку суд звертає увагу на наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан та загальна мобілізація продовжувалися. Станом на дату розгляду справи воєнний стан та загальна мобілізація в Україні триває.
Контракт № 20231127 від 27.11.2023 було укладено між позивачем ТОВ "Санвіта Груп" та KANSAN MAKINA KAGIT SANAYI VE TICARET A.S. 27 листопада 2023 року, тобто під час дії воєнного стану та загальної мобілізації.
Розділ 10 Контракту № 20231127 від 27.11.2023 регулює питання форс-мажору.
Відповідно до пункту 10.2 Контракту № 20231127 від 27.11.2023, обставинами, що відповідають вимогам, визначеним у пункті 10.1 цього Контракту, зокрема є пожежі, повені, війни, страйки, блокади, землетрус.
Відповідно до пункту 10.3 Контракту № 20231127 від 27.11.2023, сторона, для якої виявиться неможливим виконання своїх зобов`язань за цим контрактом через обставини, зазначені у пункті 10.2 цього Контракту, буде зобов`язана повідомити іншу сторону в письмовій формі про виникнення і про припинення дії вищевказаних обставин не пізніше ніж протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту їх початку або припинення. Повідомлення має містити відомості про дату виникнення (припинення), характер обставин та їх можливі наслідки, повинен бути зазначений термін, в який передбачається виконання зобов`язань за цим Контрактом, в якому обсязі, а також додаткові умови, за яких можливе повне або часткове їх виконання.
Пунктом 10.4 Контракту № 20231127 від 27.11.2023 визначено, що при виникненні вищевказаних обставин терміни виконання Контрактних зобов`язань відсувається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти ці обставини або їх наслідки, але не більше 60 (шістдесяти) календарних днів підряд. Достатнім підтвердженням виникнення та дії вищевказаних обставин буде сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою країни, в якій виникли вищевказані обставини.
09.02.2024 між позивачем та продавцем за згаданим контрактом укладено додаткову угоду № 1, якою передбачено обов`язкову участь представників позивача при візуальному огляді товару, що є предметом даного Контракту.
Пізніше, на виконання умов додаткової угоди, позивачем наказом № 22-0324/01-в від 22.03.2024 направлено працівників позивача на проведення візуального огляду товару у продавця. Однак працівники не змогли прибути у пункт призначення, оскільки їм було відмовлено у перетині державного кордону України у зв`язку з триваючою на той момент загальною мобілізацією.
Суд вважає за необхідне зазначити про те, що сторонам Контракту на момент укладання додаткової угоди № 1 було відомо про триваючий в Україні воєнний стан і загальну мобілізацію.
Як зазначалося вище, форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.
Верховний Суд у своїй Постанові від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20 зазначив, що:
"Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.".
Тобто, обставина, яка визначена позивачем як форс-мажорна, не є такою, що підпадає під ознаки надзвичайної чи невідворотної, оскільки була завідомо відома сторонам на момент укладання додаткової угоди № 1 до даного контракту. Суд також звертає увагу на те, що сторонами не було вжито заходів щодо забезпечення виконання умов Контракту та Додаткової угоди № 1, зокрема не було визначено інше місце візуального огляду товару, в т.ч. на території України, позивачем не було забезпечено участь інших його представників у візуальному огляді товару чи створення умов для законного перетину кордону визначеними раніше представниками і т.д.
Також суд вважає за необхідне зазначити, що строк дії воєнного стану та загальної мобілізації очікувано міг закінчитися 14 лютого 2024 року (у зв`язку із закінченням термінів продовження даних правових режимів). Однак 05.02.2024, тобто до укладення додаткової угоди № 1, Президент України видає Укази № 49/2024 та 50/2024 відповідно до яких, строк дії воєнного стану та проведення загальної мобілізації продовжено на 90 днів з 14 лютого 2024 року. Дані Укази були затверджені Законами України № 3564-ІХ та 3565-ІХ відповідно. 06.05.2024 воєнний стан та загальна мобілізація також були продовжені відповідними Указами Президента України, які затверджені у встановленому порядку Законами України. Таким чином, позивач не міг очікувати на закінчення дії правового режиму воєнного стану та загальної мобілізації для виконання своїх зобов`язань за даним Контрактом та Додатковою угодою № 1.
Як зазначено вище, відповідно до умов Контракту, сторона, яка не може виконати свої зобов`язання через форс-мажорну обставину, повинна повідомити іншу сторону протягом 5 днів з дня виникнення такої обставини. Суд зазначає, що позивачем в даному аспекті не було дотримано порядку зупинення виконання обов`язків за контрактом № 20231127 від 27.11.2023, оскільки у матеріалах справи відсутнє повідомлення позивачем продавця за даним Контрактом про виникнення таких форс-мажорних обставин. Відповідь позивача на лист-претензію продавця за даним контрактом не є належним повідомлення про наявність форс-мажорних обставин, оскільки такою відповіддю не визначалося зупинення виконання обов`язків за контрактом, а тільки було змінено процедуру виконання умов Контракту.
Пунктом 10.3 Контракту також встановлено, що сторона, яка не виконала вимоги даного пункту, а також пункту 10.3 і 10.4 цього Контракту, не має права посилатися на форс-мажорні обставини, як на підставу звільнення від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Контрактом. В даному випадку позивачем не було дотримано порядку, визначеного умовами Контракту щодо зупинення виконання зобов`язань у зв`язку з наявністю форс-мажорних обставин.
Як зазначалося вище, відповідно до частини 6 статті 13 Закону № 2473-VIIІ, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин.
Оскільки у даному випадку позивачем не було дотримано вимог Контракту та не було зупинено його виконання у зв`язку з виникненням форс-мажорних, то в силу частини 6 статті 13 Закону України "Про валюту і валютні операції" позивач не має права на зупинення перебігу строку розрахунків та нарахування пені.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону України № 2473-VIII, за окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку.
Відповідно до частини 4 статті 13 Закону № 2473-VIII, постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2019 № 104 затверджено Порядок видачі висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком (надалі, також Порядок № 104).
Цей Порядок визначає механізм видачі висновків щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, установлених Національним банком (далі висновки), перелік документів, які подаються для видачі висновку, підстави для відмови у видачі висновку або залишення документів без розгляду і перелік товарів, за якими документи для видачі висновку залишаються без розгляду. Дія цього Порядку поширюється на всіх резидентів незалежно від форми власності. (пункт 1).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 104, для одержання висновку резидент надсилає поштою або подає особисто у паперовому вигляді чи через Єдиний державний портал адміністративних послуг Мінекономіки в електронній формі такі документи:
заяву на одержання висновку (далі заява) за формою, затвердженою Мінекономіки, що містить відомості про стан виконання зовнішньоекономічного договору (контракту) на момент звернення та обґрунтування необхідності продовження установленого строку розрахунків на певний період;
копії зовнішньоекономічного договору (контракту), усіх специфікацій, додатків, додаткових угод та інших документів, які є невід`ємними частинами договору (контракту), засвідчені в установленому законодавством порядку. У разі коли зовнішньоекономічний договір (контракт) укладено іноземною мовою, резидент додає його переклад на українську мову;
копії документів, що підтверджують здійснення операції з експорту (імпорту) товарів, зокрема платіжних банківських документів, довідок банків, митних декларацій, коносаментів, транспортних документів, актів приймання-передачі товару (виконання робіт, надання послуг), засвідчені в установленому законодавством порядку;
копії листів, повідомлень, які обумовлюють та обґрунтовують необхідність продовження установлених строків розрахунків, засвідчені в установленому законодавством порядку.
Оформлення та подання резидентами в електронній формі для одержання висновку документів, оформлення та видача Мінекономіки в електронній формі висновку здійснюються через Єдиний державний портал адміністративних послуг згідно з вимогами законодавства у сфері електронних довірчих послуг і цього Порядку.
Відповідно до пункту 6 Порядку № 104, строк продовження розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів обчислюється не раніше одержання Мінекономіки документів.
Системний аналіз наведених вище правових норм надає підстави для висновку, що висновок Мінекономрозвитку щодо продовження строків розрахунків за відповідною зовнішньоекономічною операцією є індивідуальним юридичним актом, виданим на перевищення встановлених законодавством строків розрахунків, який, у тому числі, усуває відповідальність за правопорушення, скоєне у минулому, а тому має зворотню силу у часі, й звільняє позивача від відповідальності у вигляді сплати пені.
Аналогічні правові висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 813/6485/14, від 10 квітня 2020 року у справі № 810/1221/16, від 5 січня 2021 року у справі № 804/828/16, від 29 січня 2021 року у справі № 801/9330/13-а, від 15 лютого 2022 року у справі № 160/816/20.
Позивачем не надано суду підтвердження звернення до уповноваженого суб`єкта із заявою про надання висновку щодо продовження граничних строків розрахунків за окремими операціями з експорту та імпорту товарів, таким чином доводи позивача у частині наявності форс-мажорних обставин як підстави для ненарахування суми пені не є обґрунтованими.
Стосовно доводів позивача про неправильний рік контракту у акті та податковому повідомленні-рішенні, як підстави для скасування такого повідомлення-рішення, суд звертає увагу на таке.
У податковому повідомленні-рішенні та в деяких частинах акту зазначається Контракт № 20231127 від 27.11.2024 замість правильної дати 27.11.2023. Суд звертає увагу позивача, що даний факт не може бути підставою для скасування податкового повідомлення-рішення, оскільки крім року укладення договору, помилок у відповідних документах немає, зокрема відсутні помилки у сторонах, сумах чи інших реквізитах даного Контракту.
Таким чином, скасування податкового повідомлення-рішення тільки з підстави неправильного зазначення року укладення контракту буде проявом надмірного формалізму.
Стосовно застосування Положення № 5 замість Постанови № 18 на основі принципу "in dubio pro tributario", суд звертає увагу позивача на наступне.
У постанові 07 лютого 2024 року у справі № 380/7070/23 Верховний Суд фактично висловив правову позицію, що з урахуваннями принципу верховенства права та заборони на дискримінацію платників податків, а також принципу in dubio pro tributario (презумпція правомірності рішень платника податків), що закріплений в підпункті 4.1.4. пункту 4.1. статті 4 Податкового кодексу України.
Даний принцип передбачає наявність презумпції правильності та правомірності рішень платника податків.
У даній ситуації позивач на основі даного принципі принципу наводить переконання про застосування норм Положення № 5, за яким строк розрахунків за операціями з експорту та імпорту становлять 365 днів замість 180 днів, які встановлені Постановою № 18.
Суд вважає дані аргументи позивача такими, що не можуть бути задоволені з таких підстав.
24.02.2024 Постановою правління Національного банку України № 18 затверджено порядок роботи банківської системи в період запровадження воєнного стану. Даною Постановою визначено особливості здійснення тих чи інших видів операцій в умовах воєнного стану.
Незважаючи на те, що Постанова № 18 встановлює більш скорочені строки, ніж Положення № 5, і, для платника податків більш сприятливим буде застосування саме норм Положення № 5, а не скорочених строків, визначених Постановою № 18, задоволення такої вимоги і застосування до правовідносин, які виникли норм Положення № 5 призведе до нівелювання суті прийняття Постанови № 18, яка повинна врегульовувати дані відносини в період дії воєнного стану. Суд також звертає увагу, що Контракт № 20231127 було укладено в період дії воєнного стану, тому в позивача були відсутні обґрунтовані підстави розраховувати на застосування до правовідносин що виникли норм Положення № 5 замість норм Постанови № 18.
Стосовно аргументів позивача щодо неправильного нарахування суми штрафної санкції суд звертає увагу на наступне.
Встановлення наявності/відсутності обставин для зупинення перебігу строку розрахунків та відповідно зупинення нарахування пені у період дії форс-мажорних обставин є функціональними обов`язками контролюючих органів у відповідності до приписів підпункту 19-1.1.34 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, які повинні визначати суми податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у разі встановлення порушення платником податків валютного законодавства.
Відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України встановлює наявність/відсутність підстав для нарахування грошового зобов`язання встановлюється під час здійснення заходів податкового контролю шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Як вже згадувалося, відповідно до частини 5 статті 13 Закону України № 2473-VIII, порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Суд звертає увагу відповідача, що в даній нормі визначено про нарахування пені "за кожний день прострочення". Відповідно до розрахунку нарахування пені за порушення законодавчо встановлених термінів розрахунків за імпортними операціями документальної позапланової виїзної перевірки, встановлено нарахування пені за 16 днів прострочення виконання зобов`язання, тобто за період з 02.06.2024 по 17.06.2024.
Постановою Правління НБУ № 68 від 04 квітня 2022 року Постанову № 18 було доповнено, зокрема пунктами наступного змісту: "142. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року"; "144. Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 142 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 143 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні".
В подальшому, до пункту 142 Постанови № 18 вносились зміни і з 07 червня 2022 року цифри "90" було замінено цифрами "120", а з 07 липня 2022 року цифри "120" замінено цифрами "180" (постанови Правління НБУ № 113, № 142 відповідно).
Таким чином, за загальним правилом експорт товарів має здійснюватися у строки, зазначені у договорах, але не пізніше граничного строку розрахунків, встановленого НБУ, що обчислюється з дня здійснення авансового платежу (попередньої плати). До 05 квітня 2022 року такі граничні строки розрахунків становили 365 календарних днів. З огляду на введення в Україні воєнного стану НБУ змінив граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту. Відповідно до указаних змін у період з 05 квітня 2022 року по 07 червня 2022 року такі строки становили 90 календарних днів, з 07 червня 2022 року по 07 липня 2022 року 120 календарних днів, з 07 липня 2022 року 180 календарних днів. При цьому змінені Постановою № 18 строки застосовуються лише до операцій, що здійснені з 05 квітня 2022 року.
Судом встановлено, що відповідачем при обчисленні розміру пені за прострочення виконання зобов`язання як кількість днів прострочення визначено 16 днів, починаючи з 02.06.2024. Суд звертає увагу, що 02.06.2024 є останнім днем строку виконання зобов`язання сторонами, тобто останнім днем 180-денного строку, визначеного Постановою № 18. Таким чином, включення цієї дати до строку прострочення виконання зобов`язання не відповідає вимогам частини 5 статті 13 Закону України № 2473-VIII, яка передбачає нарахування пені "за кожний день прострочення". Дана невідповідність прослідковується і в самому розрахунку, в якому в графі 14 визначається курс іноземної валюти на 180 день, а в графі 5 зазначається дата першого дня перевищення граничного строку розрахунків. Судом встановлено, що курс іноземної валюти євро в розмірі 43,8171 було встановлено Національним банком України на 180 день строку виконання зобов`язання, тому включення дати 02.06.2024 не відповідає вимогам закону щодо обчислення строку прострочення розрахунків та нарахування пені, оскільки така дата не є датою прострочення.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до частини 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про повне обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню повністю.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 6473,72 грн згідно платіжної інструкції № 667 від 04.02.2025 (а.с. 7). Документів про підтвердження інших судових витрат, питання про розподіл яких може бути вирішено в даному рішенні суду не надано.
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 6473,72 грн.
Представником відповідача у судовому засіданні подано заперечення щодо розміру відшкодування витрат на правову допомогу, заявлену позивачем. Так, згідно змісту означеного клопотання представник вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а тому просить в задоволенні даної вимоги відмовити.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Розглянувши дану вимогу відповідача, суд зазначає наступне.
Так, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; 4) надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; 5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; 7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; 8) надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; 9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Згідно положень частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень пунктів 1, 5 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
За змістом статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Відповідно до частин 3-4 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу положень статті 134 КАС України встановлено, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині 5 статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з частинами 6, 7 статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, до матеріалів справи позивачем для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано наступні копії документів: платіжна інструкція № 711 від 04.02.2025 на суму 8000 грн, договір № 23/05 від 13.05.2024, розрахунок наданих послуг за договором про надання юридичних послуг та правничої допомоги № 23/05 від 03.02.2025, додаткова угода № 1 від 16.01.2025 та додаток до неї, акт прийому-передачі наданих послуг за договором № 23/05 від 03.02.2025.
Згідно договору про надання правничої допомоги № 23/05 від 13.05.2024 адвокат Діордієв Олексій Сергійович зобов`язується надавати ТОВ "Санвіта Груп" правову допомогу при розгляді справ, що стосуються замовника в судах. Вартість наданих послуг, згідно угоди 3.1 визначається за домовленістю сторін (а.с. 47).
Відповідно до змісту додаткової угоди № 1 до договору про надання професійної правничої допомоги № 23/05, позивач замовив у адвоката Діордієва О.С. надання правничої допомоги у справі щодо скасування податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акта ГУ ДПС в Івано-Франківській області про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Санвіта Груп" № 78/09-19-05-07-02/41051973 від 06.01.2025 (а.с. 48). Відповідно до даних додатку 1 до додаткової угоди № 1, винагорода за надання правової допомоги адвокатом у даній справі становить 2000 грн за одну годину роботи (а.с. 49).
03.02.2025 між ТОВ "Санвіта Груп" та адвокатом Діордієвим Олексієм Сергійовичем погоджено розрахунок наданих послуг за договором № 23/05 про надання правової допомоги від 03.02.2025. Відповідно до даних розрахунку, адвокатом надано правову допомогу позивачу в сумарному обсязі 15 годин роботи, до якого ввійшли:
консультація замовника щодо способу захисту порушеного права тривалістю 2 год.;
зібрання доказів, вивчення та аналіз документів, які надані замовником для судового захисту інтересів тривалістю 2 год.;
огляд судової практики у спорах, суміжних із предметом спору замовника тривалістю 2 год.;
написання позовної заяви до ГУ ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення форми "С" від 27.01.2025 № 002280/0702 тривалістю 7 год.;
формування додатків до вищевказаної позовної заяви тривалістю 1,5 год.;
В свою чергу, суд звертає увагу, що відповідач у запереченні від 08.04.2025 щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмітив, що витрати на оплату послуг адвоката по справі є неспівмірними із складністю справи.
Частиною 9 статті 139 КАС України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Системний аналіз наведених вище норм права дає підстави вважати, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.
Крім того, відповідно до частин 2, 3 статті 30 Закону № 5076-VI порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Вказана правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
При вирішенні питання стосовно розподілу витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвоката, суд враховує те, що розгляд цієї справи здійснювався за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні. Зважаючи на складність справи та подані позивачем в ході розгляду справи клопотання, суд погоджується з відповідачем і вважає витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 грн співмірними, та такими, що відповідають складності справи.
Суд відмічає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 за № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 за № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 8000,00 грн є неспівмірною із складністю цієї справи та надмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та затраченим ним часом на надання таких послуг.
Отже, беручи до уваги принцип співмірності, а також виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України, суд вважає, що співмірними і обґрунтованими є витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на правову допомогу адвоката в сумі 8000,00 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 27.01.2025 № 002280/0702.
Копію рішення надіслати учасникам справи через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Санвіта Груп" (, вул. Незалежності, буд. 67, офіс 405, м. Івано-Франківськ, 76018);

відповідач Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 23 червня 2025 р.