Справа № 520/31414/24
Суддя: Рубан В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

23 червня 2025 року № 520/31414/24

Суддя Харківського окружного адміністративного суду Рубан В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд.46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0/22165/2420 від 24.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0/22165/2420 від 24.04.2024. є протиправним та необґрунтованим, оскільки відповідачем прийнято таке податкове повідомлення-рішення з порушеннями чинного законодавства. Позивач зазначив, що в 2023 році в період перебування на другій групі єдиного податку (з 01.01.2023 по 18.04.2023) ним отримано дохід у розмірі 5 398 698,03грн, а саме в лютому 2023 року. Ця інформація, за доводами позивача, відома відповідачу, оскільки позивачем подані, а відповідачем прийнята довідкова податкові декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за другий місяць 2023 року. Після повернення на другу групу єдиного податку (з 01 серпня 2023 року) дохід від здійснення підприємницької діяльності позивач не отримував. Законодавчі зміни, які відбулись після отримання позивачем доходу, не можуть бути підставою для збільшення податкового зобов`язання відповідно до підпункту 1 пункту 293.4 статті 293 Податкового кодексу України. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, у якому виклав свої заперечення проти позовних вимог. Відповідач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято згідно вимог чинного законодавства, є обґрунтованим та не підлягає скасуванню. Просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав.

Позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ДПС як фізична особа підприємець; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; основним видом діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно технічним обладнанням (КВЕД: 46.73).

Відповідно до Реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_2 зареєстрований платником єдиного податку 2 групи з 01.09.2022 року (ставка 20 %.).

З 19.04.2023 по 31.07.2023 був платником єдиного податку 3 групи з особливостями оподаткування на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні (ставка 2 %.).

З 01.08.2023 - платник єдиного податку 2 групи (ставка 20 %.).

25.03.2024 відповідачем проведено камеральну перевірку показників поданої Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця, в ході якої встановлено перевищення ФОП ОСОБА_1 обсягу доходу, визначеного у підпункті 2 пункту 291.4 статті 291 ПКУ для платників єдиного податку 2 групи, та не зазначення в податковій декларації податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків (рядок 04, 09, 12, 14.1, 14) із суми перевищення обсягу доходу, визначеного п.п. 9-1.4.3 п. 9-1 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, за результатами якої складений акт від 25.03.2024 № 11573/20-40-24-20-06.

В акті перевірки зазначено, що позивач порушив умови перебування на спрощеній системі оподаткування, а саме контролюючим органом встановлено перевищення обсягу доходу, визначеного підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України для платників єдиного податку 2 групи, та не зазначено в податковій декларації податкове зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 % із суми перевищення.

Так, перевіркою показників податкової декларації фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 встановлені порушення вимог підпункту 1 пункту 293.4, підпункту 2 пункту 293.8 статті 293, пункту 295.7 статті 295, підпункту 296.5.2. статті 296 розділу XIV Кодексу, а саме недекларування податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 відсотків із суми перевищення обсягу доходу, визначеного підпунктом 9-1.4.3. пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Перехідні положення для платників, які протягом 2023 звітного року застосовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по єдиному податку на суму 251 024, 70 грн.

На підставі акту перевірки Головне управління ДПС у Харківській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 0/22165/2420 від 24.04.2024, яким позивачу за порушення підпункту 9-1.4.3. пункту 9-1 підрозділу 8 Особливості справляння єдиного податку та фіксованого податку розділу XX Перехідні положення, підпункту 1 пункту 292.1 статті 292, підпункту 1 пункту 293.4 статті 293, пункту 295.7 статті 295, пп. 296.5.3. п. 296.5 ст.296 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями) збільшено суму грошового зобов`язання за платежем єдиний податок з фізичних осіб на 368016грн. 82коп. та зобов`язано сплатити суму податку в розмірі 251 024, 70 грн. та штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 25 102, 47 грн.

Не погодившись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України.

Пунктом 61.1 ст. 61 ПК України визначено, що податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За пп. 62.1.3 п.62.1 ст.62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1. статті 20 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Абзацом 1 п.75.1.ст. 75 ПК України встановлено право контролюючих органів на проведення камеральних, документальних (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичних перевірок.

Відповідно до п. п.14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк), та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (п.15.1 ст. 15 ПК України).

За п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Відповідно до п.36.5. ст. 36 ПК України відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 291.4 статті 291 ПК України до суб`єктів господарювання, які застосовують 2 групу спрощеної системи оподаткування відносяться фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Станом на 01 січня 2023 року мінімальна заробітна плата становила 6700,00 грн., а отже, граничний обсяг доходу платника податку 2 групи на спрощеній системі оподаткування становив 5 587 800,00 грн.

Так, судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ДПС як фізична особа підприємець; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; основним видом діяльності є оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно технічним обладнанням (КВЕД: 46.73).

Відповідно до Реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_2 зареєстрований платником єдиного податку 2 групи з 01.09.2022 року (ставка 20 %.).

З 19.04.2023 по 31.07.2023 був платником єдиного податку 3 групи з особливостями оподаткування на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні (ставка 2 %.).

З 01.08.2023 - платник єдиного податку 2 групи (ставка 20 %.).

Зазначена інформація не заперечується відповідачем та викладена в акті камеральної перевірки.

Позивачем подано до податкового органу податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік. Обсяг доходу за звітний період становить 5 398 698,00 грн.

Загальний дохід у розмірі 5 398 698,00 грн., вказаний у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік, поданій позивачем до податкового органу, позивач отримав в лютому 2023 року.

Як встановив суд, підставою для прийняття оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення слугували висновки контролюючого органу щодо перевищення платником податку протягом календарного року встановленого обсягу доходу платника єдиного податку другої групи.

Відповідачем в акті перевірки наведено наступний розрахунок:

- період, за який подана декларація - 2023 рік;

- задекларована сума доходу 5 398 698,00 гривень;

- граничний обсяг доходу визначеного пп.9-1.4.3 п. 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Перехідні положення ПК України 3 725 200,00 грн. (5 587 800,00грн. : 12 місяців календарного року * 8 місяців (січень-березень, серпень-грудень), протягом яких позивач не застосовував особливості оподаткування, встановлені п. 9 підрозділу 8 розділу XX «Перехідні положення» ПК України та перебував платником єдиного податку другої групи).

- сума перевищення обсягу доходу, ставка 15 % - 251 024,70 грн.

Тобто, контролюючим органом розраховано граничний обсяг доходу, який, за доводами контролюючого органу, перевищила позивач, застосовуючи пп.9-1.4.3 п.9-1 підрозділу 8 розділу ХХ Перехідні положення ПК України.

З цього приводу суд зазначає, що Законом України від 30.06.2023 №3219-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану внесено зміни з 01.08.2023, зокрема, до підрозд. 8 розд. ХХ Перехідні положення ПКУ, який доповнено новим п. 9-1 щодо особливостей переходу суб`єктів господарювання, які використовували особливості оподаткування, встановлені п. 9 підрозд. 8 розд. ХХ Перехідні положення ПКУ, на систему оподаткування, на якій такі платники податку перебували до обрання особливостей оподаткування, передбачених п. 9 підрозд. 8 розд. ХХ Перехідні положення ПКУ.

Платники податків, які станом на 31 липня 2023 року використовували особливості оподаткування, встановлені п. 9 підрозд. 8 розд. ХХ Перехідні положення ПКУ, та не відмовилися від їх використання самостійно, і до переходу на такі особливості були платниками єдиного податку, з 01 серпня 2023 р. автоматично вважаються платниками єдиного податку тієї групи єдиного податку, на якій вони перебували до моменту переходу на застосування особливостей третьої групи, встановлених п. 9 підрозд. 8 розд. ХХ Перехідні положення ПКУ (пп. 9-1.4.1 підрозд. 8 розд. ХХ Перехідні положення ПКУ).

Підпунктом 9-1.4.3 підрозд. 8 розд. ХХ Перехідні положення ПКУ визначено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений п. 291.4 ПКУ, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені п. 9 підрозд. 8 розд. ХХ Перехідні положення ПКУ.

Суд зазначає, що норма, викладена в підпункті 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, внесена Законом України від 30.06.2023 № 3219-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" (далі - Закон №3219-IX), який набрав чинності з 01.08.2023.

Тобто, пп.9-1.4.3 п.91 підрозділу 8 розділу ХХ Перехідні положення ПК України застосовується з 01.08.2023.

Разом з тим, як встановлено судом з матеріалів справи, згідно поданих позивачем податкових декларацій, задекларований загальний дохід у розмірі 5 398 698,00 грн., зазначений у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2023 рік, позивач отримав за другий місяць 2023 року (лютий).

Суд зазначає, що станом на період лютий 2023 року, коли позивач отримав загальний дохід у сумі 5 398 698,00 грн., була відсутня норма пп.9-1.4.3 п.91 підрозділу 8 розділу ХХ Перехідні положення ПК України, якою визначено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені п. 9 підрозд. 8 розд. ХХ Перехідні положення ПКУ.

При цьому, як вже було зазначено судом, згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України обсяг доходу платника єдиного податку другої групи не повинен перевищувати 834 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, що становить 5 587 800,00 грн.

На підставі наданих позивачем податкових декларацій суд встановив, що до набрання чинності підпунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України граничний обсяг доходу позивача за лютий 2023 року (5 398 698,00 грн.) перебував в межах, визначених підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України (5 587 800,00 грн).

Відомостей щодо отримання позивачем доходу в інші місяці 2023 року акт камеральної перевірки та взагалі матеріали даної справи не містять.

Суд зазначає, що статтею 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 31 березня 2015 року №1-рп/2015 вказав, що складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005).

За своєю суттю принцип правової визначеності в аспекті податкових правовідносин вимагає, аби законодавчі норми, якими визначаються загальнообов`язкові правила поведінки відповідних суб`єктів, були чіткими та зрозумілими, стабільними й несуперечними, а також передбачуваними. Передбачуваність в контексті права означає можливість передбачити наслідки своїх дій чи бездіяльності на основі чітких та зрозумілих законодавчо сформованих правил. Суб`єкти права на підставі аналізу відповідних норм повинні розуміти заздалегідь, які їхні дії або бездіяльність є передумовою збільшення податкових зобов`язань та застосування відповідальності.

Так, суд зазначає, що в даному випадку позивач, отримуючи дохід у лютому 2023 року, не міг передбачити, що з 01.08.2023 набуде чинності закон, який змінить порядок обрахунку граничного обсягу доходу для відповідної групи єдиного податку.

Отже, суд доходить висновку, що відповідачем при обрахунку граничного обсягу доходу відносно позивача у 2023 році, неправомірно застосовано норму, викладену в підпункті 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, внесена Законом України від 30.06.2023 № 3219-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" (далі - Закон №3219-IX), який набрав чинності з 01.08.2023.

Також, суд зазначає, що відповідач не вказує в спірному рішенні про порушення позивачем податкового законодавства після набрання чинності Законом №3219-IX, зокрема, доповнення підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України підпунктом 9-1.4.3 підпункту 9-1.4 пункту 9-1.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє чинне становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Слід зазначити, що Закон №3219-ІХ не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі, а отже його дія не розповсюджується на період до набрання ним чинності.

Так, за обставин, що склалися у цій справі, суд враховує, що чинним законодавством не створено такого правового регулювання і фактичних умов, за яких позивач міг завчасно передбачити відповідні наслідки, які будуть внесені Законом № 3219-ІХ.

Також, відповідачем в акті перевірки не зазначено обставин щодо перевищення позивачем обсягу доходу платника єдиного податку другої групи, встановленого на 2023 рік відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України.

Отже, оскільки за підсумками 2023 року обсяг доходу позивача не перевищив граничного обсягу доходу платника єдиного податку другої групи, встановленого на 2023 рік та станом на 31.07.2023 відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України, висновок про перевищення позивачем такого обсягу доходу є безпідставним.

З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 0/22165/2420 від 24.04.2024, є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень не спростовують.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1,2 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Матеріали справи свідчать, що відповідні положення відповідачем дотримані не були, що в свою чергу зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати розподіляються відповідно до статті 139 КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд.46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 0/22165/2420 від 24.04.2024.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд.46, м. Харків, 61057, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 2761 (дві тисячі сімсот шістдесят одна) грн. 27 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Рубан В.В.