Справа № 420/19523/25
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

23 червня 2025 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хлімоненкової М.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців України, Міністерства юстиції України, про визнання протиправними і скасування рішення та наказу,

В С Т А Н О В И В :

20.06.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців України, Міністерства юстиції України, у якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців України, оформлене протоколом від 16.05.2025 №90, про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця,

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 05.06.2025 №1085/7 про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців України, оформлене протоколом від 16.05.2025 №90.

20.06.2025 від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить суд:

- Звільнити від сплати судового збору,

- Зупинити дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців України, оформлене протоколом від 16.05.2025 №90, про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 та застосування дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця,

- Зупинити дію наказу Міністерства юстиції України від 05.06.2025 №1085/7 про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців України, оформлене протоколом від 16.05.2025 №90.

Обґрунтовуючи свою заяву, позивачка вказує, що 16.05.2025 рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців України, оформлене протоколом №90, задоволено подання Ради приватних виконавців України від 21.03.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 та застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця. 05.06.2025 наказом Міністерства юстиції України (далі відповідач 2) №1085/7 введено в дію рішення відповідача 1 від 16.05.2025, оформлене протоколом №90, припинено діяльність позивачки. Інформацію про припинення діяльності позивачки внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України. Вказані рішення та наказ на думку позивачки прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку із чим позивачкою оскаржені до Одеського окружного адміністративного суду.

Разом з цим, посилаючись на приписи ст.150, 151 КАС України позивач зазначає, що у неї немає можливості скористатись захистом своїх прав окрім як зупинення дії оскаржуваного акту, у зв`язку із тим, що до введення в дію рішення ДК та наказу Міністерства юстиції про припинення діяльності приватного виконавця не передбачений механізм та строки оскарження.

Заявниця звертає увагу, що відповідно до пп.12-13 п.1 Розділу ІІ «Порядку формування і ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України», затвердженого наказом Мін`юсту від 05.08.2016 № 2431/5, Єдиний реєстр містить зокрема такі відомості: рішення суду про забезпечення позову, яким зупинено дію рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців про накладення на приватного виконавця дисциплінарного стягнення та наказу, яким введено в дію таке рішення; рішення суду, яким скасовано або припинено заходи забезпечення позову про зупинення дії рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців щодо накладення на приватного виконавця дисциплінарного стягнення та наказу, яким введено в дію таке рішення. Отже підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру є, серед іншого, рішення суду про забезпечення позову, яким зупинено дію рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців про накладення на приватного виконавця дисциплінарного стягнення та наказу, яким введено в дію таке рішення.

При цьому, як далі вказує позивачка, Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон № 1403- VIII) передбачено припинення діяльності приватного виконавця, однак не передбачено процедури поновлення діяльності приватного виконавця у разі визнання в судовому порядку протиправним рішення дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді припинення його діяльності.

В результаті введення в дію рішення Дисциплінарної комісії про припинення діяльності приватного виконавця професійна діяльність позивачки була припинена, припинено доступ до державних реєстрів, заборонено вчиняти будь які дії, окрім передачі справ виконавчого провадження тимчасовому приватному виконавцю. Після введення в дію рішення Дисциплінарної комісії рішенням Ради приватних виконавців України від 13.06.2025 №83 було призначено приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Літвінішину І.І. тимчасовим приватним виконавцем для здійснення заходів щодо припинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 . Тобто після припинення діяльності позивачка позбавляється статусу приватного виконавця, усі справи виконавчого провадження, які перебувають на виконанні у позивачки, передаються іншому виконавцю для виконання. Відновлення припиненої діяльності Законом № 1403-VIII не передбачено. Оскарження в судовому порядку рішення ДК та наказу про припинення діяльності не зупиняють їх дії і триває довгий час, в результаті чого позивачка позбавляється права на захист своїх інтересів, так як позбавляється статусу приватного виконавця, усіх справ виконавчого провадження, а поновлення цих прав законодавством не передбачено.

Також, заявниця стверджує, що в результаті припинення діяльності приватного виконавця шкода спричиняється не тільки приватному виконавцю, який позбавляється як статусу, так і засобів існування, але й сторін виконавчого провадження. Стягувачі, які бажали співпрацювати саме з позивачкою, позбавлені такого права. На час передачі справ до нового приватного виконавця (а цей процес триває мінімум три місяці) зупиняється вчинення всіх виконавчих дій, отже стягувачі не отримують належних їм коштів, а боржники позбавлені права на своєчасне виконання рішення: погашення боргу, своєчасне зняття арештів з коштів та майна, своєчасне виключення з реєстру боржників та зняття інших обтяжень. Винагорода приватного виконавця є єдиним джерелом доходів позивачки. На утриманні позивачки знаходиться малолітня дитина. Позбавлення права на працю позбавляє позивачку засобів до існування.

Також, позивачка вказує й на те, що у разі невжиття засобів забезпечення позову відновлення прав позивачки або взагалі не буде можливим, або буде пов`язано з великими труднощами. Навіть після ухвалення рішення на користь позивачки відновлення становища, яке існувало раніше, буде неможливим, так як наново буде потрібно відновлювати професію приватного виконавця, заново організовувати офіс приватного виконавця, відновлювати свою професійну репутацію, очікувати на нових стягувачів, напрацьовувати нові справи тощо. Все це буде потребувати значних коштів та триватиме довгий час (мінімум півроку). Застосуванням заходів забезпечення позову не буде завдано більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти, а тому, вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком виключно збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. Зауважує, що жодної шкоди правам та інтересам сторін виконавчого провадження позивачкою не спричинено. Дисциплінарне стягнення застосоване за порушення етичних норм відносно суддів Київського районного суду м.Одеси (суд в трьох ухвалах визнав зловживання процесуальними правами), створення надмірного навантаження та тиску на суддів, розміщення публікацій відносно суддів та посадових осіб Мін`юсту. Жодної скарги від сторін виконавчого провадження на дії/бездіяльність приватного виконавця не поступало. Негативні наслідки, за період чинності оспорюваних рішень є більше обтяжливим, ніж наслідки, які б могли виникнути у разі невжиття заходів забезпечення позову. Ці наслідки є обтяжливим не тільки для позивачки, але й для сторін виконавчих проваджень, які перебувають на виконанні у позивачки, і які нічим не завинили щоб нести такі наслідки.

Відповідач надав заперечення на заяву про забезпечення позову, у яких зазначив, що позивачем не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся. Зазначає, що у постанові Верховного Суду від 21.12.2023 у справі №380/12053/23, яка є подібною до цієї, суд досліджував питання доцільності забезпечення позову шляхом зупинення дії наказу Міністерства «Про зупинення діяльності приватного виконавця…» та дійшов висновку у відсутності підстав для задоволення таких заяв. З приводу очевидності ознак протиправності оскаржуваних рішень, відповідач звертає увагу, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення/наказу на цій стадії. Твердження про «очевидність» порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед, що в свою чергу суперечить правовому інституту застосування заходів забезпечення позову. Посилається відповідач і на правовий висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 по справі №420/4037/20, яку прийнято з тотожних правовідносин, згідно якого «саме існування очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень , як стверджує позивач, не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом зупинення дії такого рішення, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із врахуванням іншої підстави забезпечення позову-невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача». Окрім цього, як далі вказується відповідачем, Верховний Суд у постанові від 23.02.2021 по справі №ЗД/380/48/20 дійшов до наступних висновків: «… При цьому, судами не враховано, що права учасників виконавчих проваджень, що перебувають на виконанні у позивача, можуть зазнати ще більших порушень у разі продовження діяльності останнім, якщо в ході судового розгляду по суті буде встановлено правомірність оскаржуваних рішень…». З аналізу зазначеної практики Верховного Суду, можна зробити висновок, що в рамках даної справи забезпечення позову може призвести до продовження порушень законодавства зі сторони Позивача, що у свою чергу матиме негативні наслідки для третіх осіб.

Позивачка надала клопотання у якому просить при розгляді заяви про забезпечення позову не приймати до уваги заперечення відповідача на заяву про забезпечення позову, з приводу якого суд зазначає, що згідно ст. 166 КАС України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Отже, КАС України не містить положень, які б унеможливлювали подання заперечень на заяву про забезпечення позову. Посилання позивачки на те, що порядок подачі та розгляду заперечень по суті справи передбачений Главою 1 Розділу II КАС України, в свою чергу провадження у даній справі ще не відкрито, а порядок подачі і розгляду заперечень на заяву про забезпечення позову (Глава 10 Розділу 1 «Загалі положення») КАС України не передбачено, суд оцінює критично, оскільки у ст.166 КАС України, як вже вказано вище, передбачено право учасників справи викласти свої заперечення проти заяв і клопотань щодо процесуальних питань, чим відповідач у даному випадку і скористався, надавши заперечення на заяву позивачки про забезпечення позову.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши доводи заявниці та заперечення відповідача, суд виходить з наступного.

За приписами ч.1 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 ст.150 КАС України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

В силу вимог ч.1ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

За змістом ч.2 ст.151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити:

1) найменування суду;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З системного аналізу приведених вище норм слідує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Забезпечення адміністративного позову можливе виключно за наявності вищевказаних обставин, які підлягають доведенню позивачем (заявником) та встановленню судом у разі вжиття таких заходів.

Заява про забезпечення позову має бути достатнім чином обґрунтована, щоб суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з метою забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених прав.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів вбачається, що позивачка здійснювала діяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області. 16.05.2025 рішенням Дисциплінарної комісії приватних виконавців України, оформлене протоколом №90, задоволено подання Ради приватних виконавців України від 21.03.2025 про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 та застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця. 05.06.2025 наказом Міністерства юстиції України №1085/7 введено в дію рішення відповідача 1 від 16.05.2025, оформлене протоколом №90, припинено діяльність позивачки. Інформацію про припинення діяльності позивачки внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII).

За приписами п.4 ч.1 ст.42 Закону №1403-VIII діяльність приватного виконавця зупиняється у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця - на строк, визначений у рішенні Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення.

Згідно з ч.3-5 ст.42 Закону №1403-VIII зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України.

З дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби.

У разі зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пунктів 1-4, 6 частини першої цієї статті приватний виконавець зобов`язаний вирішити питання про його заміщення іншим приватним виконавцем.

Суд зазначає, що наведені заявником мотиви не свідчать про неможливість ефективного захисту прав заявника без вжиття заходів забезпечення позову.

У даному випадку звернення заявника до суду із відповідною заявою про забезпечення позову обумовлено прагненням зупинити дію дисциплінарного стягнення, законність чи протиправність накладення якого є предметом дослідження під час судового розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців та Міністерства юстиції України.

Втім, задоволення вказаної заяви про забезпечення позову шляхом зупинення дії правового акта індивідуальної дії про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді припинення діяльності Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 та наказу Міністерства юстиції України від 05.06.2025 №1085/7 про застосування до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, яким введено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців України, оформлене протоколом від 16.05.2025 №90, фактично матиме наслідком продовження здійснення позивачкою діяльності з примусового виконання рішень як приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області, що за наявності чинного, не скасованого судом рішення дисциплінарної комісії, суперечить приписам пункту 4 частини першої статті 44 Закону № 1403-VIII, яким прямо передбачено позбавлення права приватного виконавця на здійснення діяльності приватного виконавця у разі застосування до нього стягнення у вигляді припинення діяльності приватного виконавця.

Проте ухвала суду про забезпечення позову не може бути підставою зміни таких правовідносин, що відповідає правовим позиціям викладеним Верховним Судом у постановах від 27.07.2023 в справі №380/5933/20, від 05.09.2019 в справі №01-07/12/18, від 18.02.2021 в справі № ЗД/380/35/20, від 17.03.2021 у справі № 640/19167/20, від 31.03.2021 у справі №560/6068/20, від 19.05.2021 у справі №ЗД/380/54/20, від 02.12.2021 у справі №640/8596/21.

Також, на переконання суду, у спірному випадку задоволення заяви про забезпечення позову фактично є згодою із твердженнями заявника про протиправність оспорюваного акту індивідуальної дії (рішення дисциплінарної комісії про притягнення приватного виконавця до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця) без розгляду справи по суті позовних вимог.

Безумовно, рішення чи дії суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив осіб, яких воно стосується. Такі рішення можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які позивач оцінює негативно. Проте Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Суд зауважує, що можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Надання оцінки правомірності дій відповідачів у спірних правовідносинах можливо лише під час розгляду справи та на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача за відсутності відповідних доказів.

Сама ж лише незгода позивача із рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову. З огляду на предмет спору та надані до суду докази, надання оцінки правомірності дій та рішень відповідачів можливо лише під час розгляду справи по суті. Адже, фактичні обставини справи підлягають встановленню та доведенню на підставі відповідних доказів та аналізу норм права, які регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи по суті щодо правомірності спірного рішення дисциплінарної комісії.

Факт прийняття рішення, яке стосується прав та інтересів заявника, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення є очевидно протиправним і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів заявника підлягає доведенню у встановленому законом порядку.

У своїй заяві, ОСОБА_1 не довела та документально не підтвердила існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі. Зміст заяви про забезпечення позову не дає підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, у разі його ухвалення на користь заявника, оскільки спірне рішення уважатиметься скасованим з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Оцінюючи доводи заявниці в частині настання негативних наслідків, суд також звертає увагу, що у розумінні абз. 13 пункту 2 розділу II «Порядку формування і ведення Єдиного реєстру приватних виконавців України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 5 серпня 2016 року №2431/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 року №1125/29255 (далі - «Порядок»), підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру є рішення суду про скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців про накладення на приватного виконавця дисциплінарного стягнення та наказу, яким введено в дію таке рішення.

Згідно з абз.5 п.3 розділу II Порядку при внесенні до Єдиного реєстру відомостей про рішення суду про скасування рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців щодо накладення на приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення або припинення його діяльності та наказу, яким його введено в дію таке рішення, стан діяльності приватного виконавця повертається до стану, який діяв до прийняття цього рішення.

Пунктом 4 Порядку визначено, що безпосереднє унесення відомостей до Єдиного реєстру забезпечується структурним підрозділом Міністерства юстиції України, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів..

Відтак, набрання судовим рішенням законної сили, яким у разі задоволення позову приватного виконавця буде скасовано рішення Дисциплінарної комісії про застосування дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця і наказу Міністерства юстиції України, яким його введено в дію, є підставою для останнього внести до Єдиного реєстру приватних виконавців України відповідні відомості про скасування відповідного дисциплінарного стягнення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому наявні підстави для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись с 150, 151, 154, 243, 248, 256, 295, 297 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею відповідно до ст.256 КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 294-297 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА