Справа № 332/1461/25
Суддя: Блажко У. В.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/1461/25
Провадження №: 2-а/332/27/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2025 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Блажко У.В. за участі секретаря судового засідання Дубачової А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 24.01.2025 № 116,

ВСТАНОВИВ:

До Заводського районного суду м. Запоріжжя 25.03.2025 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 24.01.2025 № 116, якою ОСОБА_1 притягнений до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 25 500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки 20.01.2025 він був зупинений на блокпосту та після перевірки документів доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , причому зупинений був позивач під час повітряної тривоги у той час, коли він прямував до укриття. Оскільки позивач під час тривоги був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач вважає, що тим самим порушено його право на безпеку. Крім того, позивач зазначає, що відмовився проходити ВЛК у зв`язку з тим, що не мав з собою документів, які необхідні для проходження ВЛК, оскільки має значні проблеми зі здоров`ям. Позивач зазначив, що не був повідомлений про дату та час розгляду справи, оскільки протокол про адміністративне правопорушення № 1519, який він підписав, не містив відомостей про дату та час розгляду справи. Позивач вважає, що оскаржувана постанова винесена не уповноваженою на те особою, оскільки керівник районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки на відміну від керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки повноважень щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення не має. В обґрунтування позову позивач також зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення був складений не уповноваженою на те особою, оскільки документів на підтвердження своїх повноважень відповідна особа не пред`явила. Оскільки позивач не був сповіщений про дату та час розгляду справи, то на розгляд справи не з`явився, постанову не отримував, дізнався про винесення постанови відповідачем лише 21.03.2025 внаслідок блокування свого карткового рахунку на підставі виконавчого провадження № 77523772 про примусове стягнення за постановою відповідача від 24.01.2025 № 116. У зв`язку з цим позивач просив визнати причини пропуску строку на оскарження постанови поважними та поновити строк на оскарження постанови від 24.01.2025 № 116.

Ухвалою судді від 26.03.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, витребувані у відповідача докази вручення оскаржуваної постанови. Питання щодо поновлення строків не вирішувалося при відкритті провадження у справі.

Через систему «Електронний суд» відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому висловив незгоду з наведеними у позові доводами, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування заперечень проти позову відповідач зазначив, що 20.01.2025 ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби, про що складено відповідний акт. Під час складання протоколу ОСОБА_1 надав пояснення, що відмовляється від проходження медичного огляду, оскільки перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 . Про місце, дату та час розгляду справи ОСОБА_1 був повідомлений особисто, що підтверджується його підписом у протоколі про адміністративне правопорушення. На розгляд справи ОСОБА_1 не з`явився. Відповідач вважає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Від позивача 24.04.2025 до суду надійшли додаткові пояснення, які за змістом ідентичні змісту позовної заяви.

У судовому засіданні 19.06.2025 позивач просив позов задовольнити з підстав, зазначених у ньому.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 19.06.2025 не прибув, заяв або клопотань суду не направив.

У судовому засіданні 19.06.2025 відкладене ухвалення та проголошення судового рішення до 24.06.2025.

Позивач у судове засідання 24.06.2025 не з`явився, надав суду заяву про проведення судового засідання за його відсутності.

Представник відповідача, належним чином повідомлений про дату та час судового засідання, у судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

При вирішенні питання щодо поновлення строку на оскарження постанови суд виходить з того, що відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_4 не надано доказів вручення позивачу оскаржуваної постанови. Витребувані копії матеріалів адміністративної справи також не містять доказів направлення постанови позивачу. Внаслідок цього суд визнає причини пропуску строку на оскарження постанови від 24.01.2025 № 116 поважними та поновлює позивачу строк звернення до суду із позовом про скасування постанови від 24.01.2025 № 116.

Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

За змістом ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами частини 1 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до частини 1 статті 287 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 20 січня 2025 року начальником відділення обліку мобілізаційної роботи-заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 майором ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення № 1519 за те, що 20.01.2025 ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією для визначення придатності до військової служби (а.с. 49).

Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення суть адміністративного правопорушення полягає в тому, що 20.01.2025 військовозобов`язаний ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби.

Громадянину ОСОБА_1 роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, його права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 9 год. 00 хв. 24.01.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет АДРЕСА_1 , про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 . Другий примірник вказаного протоколу вручено особі, відносно якої було складено протокол, що засвідчено підписом позивача.

З огляду на це суд відхиляє доводи позивача про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 20.01.2025 не зазначено про дату, час та місце розгляду справи.

Під час складання протоколу ОСОБА_1 була надані пояснення, відповідно до яких він відмовився від проходження ВЛК, тому що бажав пройти ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_3 та надати документи, що свідчать про його хвороби.

Відповідно до направлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.01.2025 № 1090 до ВЛК КНП «Міська лікарня № 7» Запорізької міської ради направлений солдат ОСОБА_1 для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я (а.с. 52).

Про відмову ОСОБА_1 від проходження медичної комісії 209.01.2025 складений відповідний акт, копія якого знаходиться з матеріалах справи (а.с. 51).

Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 24.01.2025 винесено постанову за справою про адміністративне правопорушення № 116, якою до ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 25 500,00 грн (а.с.18-19, 47-48).

Згідно з постановою суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що 20.01.2025 ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарської комісії для визначення придатності до військової служби. На розгляд справи не з`явився, належних та допустимих доказів щодо поважних причин непроходження медичного огляду військово-лікарською комісією не надав, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Діяння ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення як порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що вчинено в особливий період.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Стаття 280 КУпАП встановлює обов`язок органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з визначенням, викладеним у ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014. № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Верховною Радою України 24.02.2022 прийнятий Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, яким затверджений Указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та діє на теперішній час.

За приписами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані:

з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Згідно із частиною 5 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Питання військово-лікарської експертизи вирішуються спеціальним законодавством, а саме - Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (в редакції, яка була чинна на момент складання протоколу № 1519, надалі - Положення).

Військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів.

Медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).

Відповідно до п. 6.2 розділу VI Положення на військовослужбовців, які направляються на медичний огляд ВЛК, подаються: направлення із зазначенням військового звання, прізвища, ім`я та по батькові, дати народження, місяця та року призову (прийняття) на військову службу, ТЦК та СП, яким призваний у Збройні Сили України (колишнього СРСР), попереднього діагнозу та мети огляду (направлення на огляд може бути підписане начальником штабу (від начальника штабу полку та вище) або начальником кадрового органу (від начальника управління роботи з особовим складом об`єднання та вище) із посиланням на рішення відповідного командира (начальника).

Направлення на медичний огляд ВЛК, видане військовослужбовцю, обов`язкове до виконання.

Обов`язок проходити медичний огляд підтверджений абзацом четвертим частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

З системного аналізу вище вказаних вимог законодавства вбачається, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, адже наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.

Отже, проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Судом встановлено та не оспорюється позивачем в позовній заяві, що ОСОБА_1 20 січня 2025 року відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією.

Положеннями ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Наведене вище правове регулювання в контексті спірних правовідносин дає підстави для висновку, що відмова від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період становить склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З огляду на наведене суд доходить висновку, що у відповідача були підстави для винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Щодо посилання позивача на те, що під час складання протоколу у нього була відсутня медична документація, яку військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП, то суд бере до уваги таке.

Відповідно до п. 3.1 розділу ІІ «Медичний огляд» Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (в редакції, яка була чинна на момент складання протоколу № 1519) медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.

Пунктом 3.5 зазначеного розділу Положення визначено, що до початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю.

Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ (електронній системі охорони здоров`я).

Зазначені документи, а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що він відмовився від проходження медичного огляду у зв`язку із тим, що у нього були відсутні медичні висновки щодо стану його здоров`я, пред`явлення яких є, на думку позивача, обов`язковим під час проведення медичного огляду.

З аналізу наведеного суд доходить висновку, що відсутність у військовозобов`язаного на руках медичної документації при направленні на проходження медичного огляду військово-лікарською комісією не є підставою для відмови від проходження медичного огляду. Надання вказаних медичних документів є обов`язком військовозобов`язаного у випадку, якщо військово-лікарська комісія не має доступу до медичних документів військовозобов`язаного під час проведення ВЛК або такі документи відсутні в ЕСОЗ (електронній системі охорони здоров`я).

Щодо посилань позивача на відсутність повноважень у начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства.

Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

Положення про районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки затверджуються керівниками відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

ІНФОРМАЦІЯ_4 є ІНФОРМАЦІЯ_6 , який відповідно до ст. 235 КУпАП має право розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Оскаржувану постанову винесено начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_3 .

З наведених вище підстав суд не погоджується з твердженням позивача, що відповідач, будучи відокремленим підрозділом ІНФОРМАЦІЯ_7 , не має право розглядати адміністративні справи про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суд вважає за необхідне зазначити, що доводи позивача про порушення його права на безпеку життя та здоров`я людини у зв`язку із доставленням до ІНФОРМАЦІЯ_2 під час повітряної тривоги, суд відхиляє, оскільки вважає, що оцінка дій певних осіб з доставлення до місця знаходження відповідача виходять за межі предмету даного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У п. 1 ч. 3 ст. 286 КАС України зазначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_3 при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності діяв правомірно, врахувавши всі обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, за наслідками чого виніс постанову за справою про адміністративне правопорушення від 24.01.2025 № 116 у відповідності до вимог чинного законодавства.

Позивачем же не доведено в суді того, що оскаржувана постанова є протиправною, а отже, у позові ОСОБА_1 слід відмовити через його необґрунтованість та недоведеність.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються у відповідності до приписів ст. 139 КАС України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 77, 139, 229, 241-246, 250, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 24.01.2025 № 116 відмовити повністю.

Постанову за справою про адміністративне правопорушення від 24.01.2025 № 116 у відношенні ОСОБА_1 залишити без змін.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_9 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 .

Суддя У. В. Блажко