Справа № ЗД/460/10/25
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про повернення заяви без розгляду
24 червня 2025 р. м. Рівне №ЗД/460/10/25
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дудар О.М., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви
доВідділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України
про визнання протправними дій та рішень головного державного виконавця,
Розпорядник майна боржника, Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалка" (далі - ПВКФ "Фіалка"), ОСОБА_1 (далі - заявник) до подання позовної заяви подав заяву про забезпечення позову, у якій просить постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення вчинення дій щодо виконання АТ "Державний експортно-імпортний банк України" платіжних інструкцій, сформованих Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в межах виконавчого провадження ВП №78413193, про стягнення з ПВКФ "Фіалка" заборгованості на суму 200774087,50грн у виконавчому провадженні №78413193, боржником за яким є ПВКФ "Фіалка", у зв`язку із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів.
Заява обґрунтована тим, що ухвалою Господарського суду Рівненської області від 13.01.2025 відкрито провадження у справі №918/4/25 про банкрутство ПВКФ "Фіалка" та введено судом в дію мораторій на задоволення вимог кредиторів. Оскільки боргові зобов`язання ПВКФ "Фіалка" перед бюджетом виникли за рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України №48-р/тк від 08.11.2022 до моменту початку процедури банкрутства, то виконання такого рішення можливе лише в межах цієї процедури. Не зважаючи на подання заяви про зупинення виконавчих дій, відповідальним виконавцем, з метою примусового списання коштів поза межами процедури банкрутства, було сформовано та скеровано до банку платіжну інструкцію. У зв`язку з потребою вжиття невідкладних заходів задля збереження майна ПВКФ "Фіалка" виникла потреба у забезпеченні позову.
Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:
1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або
2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
У силу вимог ч.1 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії, а також забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.
Відповідно до ч.2 ст.151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.152 КАС України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.
У заяві про забезпечення позову заявник зазначає про те, що планує у строк до 01.07.2025 подати до Рівненського окружного адміністративного суду позов до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та рішень головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.
При цьому, заявник не конкретизує, які саме дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України вважає протиправними та буде оскаржувати до суду.
Судом встановлено, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №78413193 з виконання наказу Господарського суду Рівненської області від 12.05.2025 №918/4/25 (918976/24) про стягнення з ПВКФ "Фіалка" штрафу у розмірі 91260819грн та пені у розмірі 91260819грн і зарахування зазначених сум у дохід загального фонду Державного бюджету України.
Стягувачем у виконавчому провадженні №78413193 є Антимонопольний комітет України, а боржником - ПВКФ "Фіалка".
Постанову про відкриття зазначеного виконавчого провадження винесено 20.06.2025 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С.
20.06.2025 у виконавчому провадженні №78413193 головним державним виконавцем сформовано та скеровано до АТ "Укрексімбанк" платіжну інструкцію №6955 про стягнення з ПВКФ "Фіалка" до Державного бюджету України 200774087,50грн.
Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч.2 ст.74 Закону №1404-VIII).

Враховуючи наведені норми, для визначення предметної підсудності справи з приводу рішення, дії чи бездіяльності виконавця, необхідно проаналізувати, які саме дії, рішення та бездіяльність виконавця оскаржуються до суду.

За таких обставин, відсутність у заяві про забезпечення позову чітко визначеного предмета майбутнього позову унеможливлює визначення підсудності справи та, відповідно, - забезпечення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішеннях, пов`язаних із застосуванням статті 6 Конвенції вказує, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття суд, встановлений законом, у частині першій статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…) З огляду на це, не вважається судом, встановленим законом орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Суд констатує, що у поданій заяві про забезпечення позову заявник вимоги п.3 ч.1 ст.152 КАС України не виконав, предмету позову - не конкретизував.

За приписами ч.7 ст.154 КАС України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 152 цього Кодексу повертає її заявнику без розгляду, про що постановляє ухвалу.

Отже, заяву про забезпечення позову необхідно повернути заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 150, 152, 154, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернути заявнику без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалу складено 24 червня 2025 року.

Суддя О.М. Дудар