Справа № 380/7314/25
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 380/7314/25 пров. № А/857/20272/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу представника адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30.04.2025р. про повернення позовної заяви представника адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській обл. про визнання протиправними дій щодо обмеження розміру пенсії, спонукання до вчинення певних дій (в частині вимог) (суддя суду І інстанції: Мартинюк В.Я.; час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 30.04.2025р. м.Львів),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 30.04.2024р. повернуто позивачу ОСОБА_1 в порядку ст.123, п.9 ч.4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства /КАС/ України його позовну заяву до Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. про визнання протиправними дій щодо обмеження розміру пенсії, спонукання до вчинення певних дій, - в частині вимог за період лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2023 року, січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2024 року (а.с.18-20).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив представник адвокат Каверін С.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який в поданій апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення питання про повернення позовної заяви (в частині вимог) (а.с.38-38).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що про порушення права позивача та обмеження розміру його пенсії останній довідався під час проведення перерахунку пенсії на виконання відповідачем рішення суду в справі № 380/13842/24 (цим рішення зобов`язано здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі оновленої довідки, починаючи з 01.02.2023р.).

Перерахунок пенсії ОСОБА_1 на виконання згаданого рішення суду проведений пенсійним органом у квітні 2025 року, при цьому розмір пенсії було обмежено максимальним розміром, що стверджується листом відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. № 1300/5802-8/47453 від 04.04.2025р. і доданими до нього документами.

Таким чином, пенсію позивача за період з 01.02.2023р., перераховано відповідачем у квітні 2025 року, відтак строк звернення до суду слід обчислювати саме з квітня 2025 року.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Апеляційний розгляд справи здійснено згідно ч.2 ст.312 КАС України в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи та встановлено під час судового розгляду, 14.04.2025р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Каверін С.М., діючий на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_1 з індексацією та доплатами максимальним розміром при перерахунку пенсії з 01.02.2023р.; зобов`язати відповідача ГУ ПФ України у Волинській обл. здійснити з 01.02.2023р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням індексації та доплат, без обмеження максимальним розміром (а.с.1-3).

Ухвалою суду від 21.04.2025р. залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху для усунення визначених судом недоліків шляхом подання до суду у десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з обґрунтуванням причин пропуску і доказів, що підтверджують причини пропуску такого (а.с.11-12).

На виконання вказаної ухвали представник позивача подав 24.04.2025р. заяву про усунення недоліків, відповідно до якої про порушення своїх прав позивач дізнався у квітні 2025 року під час проведення відповідачем перерахунку пенсії позивача за період з 01.02.2023р. (а.с.14-15).

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що пенсія ОСОБА_1 є періодичним платежем, а порушення його прав носить триваючий характер, оскільки вчиняється щомісяця. Відтак, про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися під час отримання щомісячних пенсійних виплат, що вважається початком перебігу строку звернення до суду в спірних правовідносинах.

Покликання позивача на ту обставину, що про порушення своїх прав у вигляді обмеження розміру пенсії він дізнався під час перерахунку пенсії на виконання рішення суду, не спростовує вищевикладені висновки суду.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення частини позовних вимог, виходячи з таких міркувань.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Питання залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без поважних причин врегульовані діючим процесуальним законом.

Зокрема, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В статті 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2).

Системний аналіз положень ст.123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви.

Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (ч.ч.3 і 4 ст.123 КАС України).

В розглядуваному випадку суд першої інстанції вжив заходи щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин пропуску строку, що стверджується постановленою ухвалою від 21.04.2025р. про залишення позову без руху (а.с.11-12) та заявою представника позивача про усунення недоліків (а.с.14-15).

Згідно поданої 24.04.2025р. заяви про усунення недоліків представник позивача наголосив на тому, що про порушення своїх прав (зокрема, права на перерахунок пенсії згідно оновленої довідки з 01.02.2023р.) позивач дізнався у квітні 2025 року під час виконання пенсійним органом рішення суду в справі № 380/13842/24.

Зазначені обставини стверджуються матеріалами справи, а саме:

рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26.09.2024р. у справі № 380/13842/24, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.03.2025р., відповідно до якого позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії ГУ ПФ України у Львівській обл. щодо відмови здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023р. на підставі оновленої довідки №11/19939-суд від 22.04.2024р. про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023р., яка видана Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів /КМ/ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; зобов`язано ГУ ПФ України у Львівській обл. здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2023р. на підставі оновленої довідки № 11/19939-суд від 22.04.2024р. про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023р., виданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України, відповідно до постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням виплачених сум; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

листом ГУ ПФ України у Львівській обл. № 1300/5802-8/47453 від 04.04.2025р. (а.с.5);

протоколом від 01.04.2025р. по пенсійній справі № ОСОБА_1 (зворот а.с.5);

розрахунком на доплату пенсії за пенсійною справою № , пенсіонер ОСОБА_1 (а.с.6).

Таким чином, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що обмеження розміру пенсії позивача під час здійснення її перерахунку на підставі оновленої довідки на виконання рішення суду в справі № 380/13842/24 мало місце в квітні 2025 року.

Зазначений перерахунок стосувався періоду нарахування і виплати пенсії, який розпочався з 01.02.2023р.

До квітня 2025 року про порушення своїх прав позивач ОСОБА_1 не міг дізнатися з об`єктивних причин, оскільки до цього часу відповідач не проводив виконання рішення суду в справі № 380/13842/24.

Отже, в разі допущення порушення прав позивача під час проведення перерахунку пенсії за минулі періоди на виконання рішення суду для правильного обчислення строку звернення до суду слід враховувати час проведення такого перерахунку, а не періодичні виплати пенсії за минулий період.

Порушення прав позивача були допущені саме під час такого перерахунку, а не в інших (попередніх) періодах нарахування і виплати пенсії.

Таким чином, про обмеження пенсійних виплат максимальним розміром за період, який розпочався з 01.02.2023р., позивач міг дізнатися та дізнався лише в квітні 2025 року під час перерахунку пенсії на виконання рішення суду в справі № 380/13842/24.

Водночас, правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 31.03.2021р. в справі № 240/12017/19, не суперечить вказаним висновкам апеляційного суду, оскільки в цій справі має значення виплата пенсії, що проведена пенсійним органом на виконання рішення суду, однак із обмеженням її розміру.

На переконання колегії суддів, за таких обставин, які підтверджені документально, позивач та його представник не пропустили строк звернення до суду із розглядуваним позовом.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ «Іліан проти Туреччини»).

Крім цього, у низці рішень ЄСПЛ, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

ЄСПЛ у своєму рішенні «Мушта проти України» від 18.11.2010р. (Заява № 8863/06) підкреслив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви (в частині вимог), в розглядуваному випадку призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи приписи п.4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.ст.243, 311, 312, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Каверіна Сергія Миколайовича, діючого на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 30.04.2025р. про повернення позовної заяви (в частині вимог) в адміністративній справі № 380/7314/25 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного судового рішення: 23.06.2025р.