Справа № 200/2700/25
Суддя: Стойка В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2025 року Справа№200/2700/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стойки В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59 ) про скасування наказу, поновлення на посаді, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач обіймає посаду начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області, яке територіально було розташоване у м. Маріуполі.

З 14.08.2023 року позивач перебуває в простої на підставі наказу Головного управління ДПС у Донецькій області від 11.08.2023 №256-о.

17.03.2025 року позивачу стало відомо, що наказом ГУ ДПС від 11.12.2024 №705-о його було звільнено у зв`язку зі скороченням чисельності працівників ГУ ДПС відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Позивач наголошує, що його не було повідомлено належним чином про прийняте рішення відповідача, а саме; не ознайомлено з наказом ГУ ДПС у Донецькій області від 11.12.2024 № 705-о «Про звільнення ОСОБА_1 », позивачу не було надіслано попередження, про наступне звільнення, не було запропоновано іншої рівнозначної посади або жодної нижчої посади; не було запропоновано відновити призупиненні трудові відносини та стати до роботи.

Окремо позивач звертає увагу на те, що відповідачем було порушено вимоги статті 42 Кодексу законів про працю України, що визначає переважне право в залишенні на роботі працівникам: з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Враховуючи наведене та беручи до уваги положення ст.235 Кодексу законів про працю, позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Донецькій області від 11.12.2024 року № 705-о «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із скороченням чисельності працівників ГУ ДПС, що регламентовано пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу»;

поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Донецькій області або на іншій рівнозначній посаді, що дорівнює посаді начальника відділу;

затвердити наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Донецькій області або про поновлення ОСОБА_1 на іншій рівнозначній посаді, що дорівнює посаді начальника відділу в Головному управління ДПС у Донецькій області;

стягнути з Відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дати звільнення до дня поновлення на посаді начальника відділу в Головному управлінні ДПС у Донецькій області;

обчислення середнього заробітку провести виходячи з заробітку фактично пропрацьованого працівника, що займає посаду начальника відділу за два повних останніх місяців календарного року, в якому було звільнено позивача.

При цьому позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 21.04.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження суддею одноособово, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

02.05.2025 року відповідачем надано відзив по справі, згідно змісту якого зазначено, що після повномасштабного вторгнення рф на територію України та встановлення наказом ДПС України від 24.02.2022 № 243-о «Про встановлення простою у роботі Державної податкової служби України та її територіальних органів» простою в роботі ГУ ДПС по дату звільнення ОСОБА_1 не приступав до виконання службових обов`язків.

При цьому відповідач зауважує, що за наявною в ГУ ДПС інформацією протягом 2022 року ОСОБА_1 перебував на тимчасово окупованій території України у м. Донецьку, а з початку 2023 року в Федеративній республіці Німеччина, що було стверджено ним особисто в телефонних розмовах з працівниками. Інформація щодо повернення ОСОБА_1 на контрольовану територію України відсутня. Інформація щодо зміни фактичного місця перебування від нього також не надходила. Факту особистого звернення ОСОБА_1 з питань відновлення дії трудового договору не відбувалось.

Відповідач наголошує, що наказом ДПС України від 15.06.2023 № 468 «Про внесення змін до наказу ДПС від 28.03.2022 № 173» ГУ ДПС були повернуті для виконання майже всі повноваження.

На підставі чого для забезпечення належної та безперебійної роботи ГУ ДПС керівники структурних підрозділів пропонували працівникам, що перебували в простої, припинити простій та приступити до виконання обов`язків. При припиненні простою в роботі працівників враховувалось, перш за все, можливість та бажання фахівця працювати.

Проте ОСОБА_1 не виявив бажання приступити до виконання обов`язків.

Посилаючись на пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 № 440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» відповідач наголошує, що ГУ ДПС ОСОБА_1 до Федеративної республіки Німеччини в службове відрядження не відправляло.

В подальшому, наказом ГУ ДПС від 11.08.2023 № 256-о «Про призупинення дії трудових договорів» відповідно до статті 13 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, з 14 серпня 2023 року з ОСОБА_1 була призупинена дія трудового договору.

Враховуючи те, що зміни до організаційної структури та штатного розпису введені в дію з 12 листопада 2024 року та скорочення посади позивача, листом ГУ ДПС від 12.11.2024 № 12206/6/05-99-11-02 позивача попереджено про майбутнє звільнення шляхом надіслання вказаного листа на мобільний телефон ОСОБА_1 з використанням месенджера «Telegram», при цьому відповідач звертає увагу на те, що електронна адреса «ІНФОРМАЦІЯ_1» як офіційна електронна адреса ОСОБА_1 відома не була.

Вакантні посади в ГУ ДПС для запропонування ОСОБА_1 в період з дати його попередження про наступне звільнення до дати звільнення були відсутні.

20 грудня 2024 року, тобто не раніше ніж через 30 календарних днів після отримання ОСОБА_1 інформації про наступне звільнення, останнього звільнено з посади на підставі 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Відтак відповідач вважає, що звільнення з посади є правомірним, а позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також у відзиві відповідачем заявлено клопотання про розгляд справи в порядку загального провадження.

02.05.2025 року відповідачем надано клопотання про витребування доказів.

07.05.2025 року позивачем надано відповідь на відзив, згідно змісту якої ОСОБА_1 зазначив, що аргументи з приводу його місця перебування не стосуються предмету розгляду по справі, а термін «не виявив бажання працювати» не охоплюється вимогами законодавства.

Також ОСОБА_1 наголошує, що електронна адреса «ІНФОРМАЦІЯ_1» визначена в матеріалах особової справи державного службовця, а також була відома Головному управлінню ДПС у Донецькій області з листа позивача, зареєстрованого за №П149/ЕЗ від 08.11.2023.

У тому числі позивач не заперечує отримання інформації про призупинення дії трудового договору, проте цю інформацію було отримано через «WhatsApp» від особи, що не є працівником відповідача.

Крім цього позивач звертає увагу на те, що протоколи про доведення інформації та документів до відома державного службовця містять інформацію щодо відправлення документів, при цьому номери телефонів відправника та отримувача є ідентичними.

12.05.2025 року відповідачем надано відповідь на відзив, згідно змісту якого зазначено, що Постанова Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 року № 69 «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України» обмежує право позивача на виїзд за кордон.

Згідно змісту відповіді на відзив, представник Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області підтримав позицію щодо безпідставності позову.

19.05.2025 року позивачем надані письмові пояснення, згідно змісту яких ОСОБА_1 позов підтримав, просив суд вжити заходів для захисту його приватного життя, зупинити у разі необхідності провадження у справі.

26.05.2025 року позивачем надано клопотання аналогічного змісту.

27.05.2025 року відповідачем надано до суду клопотання, згідно змісту якого представник просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про скасування наказу, поновлення на посаді відмовити у повному обсязі.

Також 27.05.2025 року позивачем надано до суду клопотання щодо додаткових доказів по справі.

Ухвалою суду від 23.06.2025 року в задоволенні клопотання представника відповідача про проведення розгляду справи у судовому засіданні з викликом сторін в порядку загального позовного провадження, про витребування доказів,- відмовлено.

Також ухвалою суду від 23.06.2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вилучення доказів з матеріалів справи та їх знищення, вилучення матеріалів з числа доказів, вжиття заходів для захисту приватного життя позивача, витребування доказів, зупинення розгляду справи - відмовлено.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 відповідно Наказу ГУ ДПС від 18.01.2021 № 38-о з 19.01.2021 був призначений на посаду державної служби категорії «Б» - заступника начальника управління супроводження судових справ - начальника відділу супроводження в судах податкових спорів окремих категорій Головного управління ДПС у Донецькій області.

Наказом ГУ ДПС від 19.05.2022 № 89-о «Про встановлення простою в роботі структурних підрозділів Головного управління ДПС у Донецькій області та запровадження дистанційної роботи», встановлено режим простою.

Відповідно Наказу ГУ ДПС від 26.12.2022 № 457-о «Про особовий склад» ОСОБА_1 з 27.12.2022 був переведений на посаду начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення, фактично позивач обов`язки не виконував через впроваджений режим простою, що сторонами не заперечується.

Листом відповідача № 212/П/05-99-14-01 від 15.11.2023 року надано відповідь на звернення позивача щодо вилучення декларації з відкритого доступу, яку скеровано на електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Головним управлінням ДПС у Донецькій області було видано Наказ від 01.08.2024 №567 «Про внесення змін до наказу ДПС від 12.11.2020 №644», відповідно до п.1 якого, наказано внести зміни до наказу ДПС від 12.11.2020 №644 «Про затвердження чисельності працівників територіальних органів ДПС» (зі змінами), а саме затвердити чисельність працівників територіальних органів Державної податкової служби України у новій редакції. Відповідно до якого чисельність працівників Головного управління ДПС у Донецькій області становить - 400 одиниць, у тому числі орієнтовна чисельність працівників ДПІ - 39 одиниць.

Наказом ГУ ДПС від 11.08.2023 № 256-о «Про призупинення дії трудових договорів» відповідно до статті 13 Закону України від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, з 14 серпня 2023 року з ОСОБА_1 була призупинена дія трудового договору.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 18 липня 2024 року № 832 «Деякі питання Державної податкової служби України» та наказу Державної податкової служби України від 01.08.2024 № 567 «Про внесення змін до наказу ДПС від 12.11.2020 № 644» штатна чисельність ГУ ДПС скорочена на 625 одиниць: з 1025 до 400.

Наказами ГУ ДПС від 11.11.2024 № 328 «Про зміни в організаційній структурі Головного управління ДПС у Донецькій області» та від 11.11.2024 № 86-ф «Про введення в дію переліку змін до штатного розпису» внесені відповідні зміни до організаційної структури та штатного розпису ГУ ДПС, що введені в дію з 12 листопада 2024 року. В трудових відносинах з ГУ ДПС на зазначену дату перебувало 711 працівників, з них, 421 працівник - працювали на робочих місцях, з 237 - призупинено дію трудового договору. Призначення працівників відповідно до змін у штатному розписі відбувалось за пропозиціями керівників структурних підрозділів в період з 12.11.2024 по 05.12.2024.

Відповідно до змін у штатному розписі штатна чисельність посад в управлінні правового забезпечення скоротилась на 20 одиниць: з 34 до 14, в складі відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування була скорочена посада начальника відділу, яку обіймав ОСОБА_1 , що також сторонами не заперечується.

Листом ГУ ДПС від 12.11.2024 № 12206/6/05-99-11-02 на мобільний номер « НОМЕР_2 » з використанням месенджера Telegram було надіслано попередження про наступне звільнення, згідно змісту якого зазначено, що на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 18 липня 2024 року № 832 «Деякі питання Державної податкової служби України», відповідно до наказу Державної податкової служби України від 01.08.2024 № 567 «Про внесення змін до наказу ДПС від 12.11.2020 № 644», у зв`язку із введенням в дію наказом Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - ГУ ДПС) від 11.11.2024 № 328 «Про зміни в організаційній структурі Головного управління ДПС у Донецькій області» змін до організаційної структури ГУ ДПС та наказом ГУ ДПС від 11.11.2024 № 86-ф «Про введення в дію переліку змін до штатного розпису» змін до штатного розпису ГУ ДПС, скорочується чисельність працівників ГУ ДПС.

Відповідно протоколу від 12.11.2024 року доведено інформацію або документи до відома державного службовця; телефон відправника «+38 »; телефон одержувача « НОМЕР_2 »; найменування посади, прізвище та власне ім`я державного службовця, якому надіслано інформацію або документи « ОСОБА_2 ».

Відповідно Наказу ГУ ДПС від 11.12.2024 № 705-о, на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», відповідно до наказу Державної податкової служби України від 01.08.2024 № 567 «Про внесення змін до наказу ДПС від 12.11.2020 № 644», у зв`язку із введенням в дію наказом Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - ГУ ДПС) від 11.11.2024 № 328 «Про зміни в організаційній структурі Головного управління ДПС у Донецькій області» змін до організаційної структури ГУ ДПС та наказом ГУ ДПС від 11.11.2024 № 86-ф «Про введення в дію переліку змін до штатного розпису» змін до штатного розпису ГУ ДПС, скороченням чисельності працівників ГУ ДПС, ОСОБА_1 з 20 грудня 2024 року звільнено з посади начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників ГУ ДПС відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно протоколу від 20.12.2024 року доведено інформацію або документи до відома державного службовця; телефон відправника « НОМЕР_2 »; телефон одержувача « НОМЕР_2 »; найменування посади, прізвище та власне ім`я державного службовця, якому надіслано інформацію або документи « ОСОБА_2 ».

Листом № 3304/6/05-99-11-02-20 від 17.03.2025 року, наданим у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 07.03.2025 року, Головне управління ДПС у Донецькій області повідомило позивача про звільнення.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону №889-VIII відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Аналогічний висновок щодо застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції від 23 лютого 2021 року) висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 травня 2023 року у справі №380/9574/21, від 12 жовтня 2023 року у справі №380/10238/21, від 02 листопада 2023 року у справі №380/9055/22 та від 31 березня 2025 року у справі № 360/48/23.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, посада начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення, яку обіймав позивач, скорочена.

Спірні відносини стосуються припинення державної служби позивача як державного службовця за ініціативою відповідача в зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису відповідача з скороченням чисельності працівників.

При цьому суд відхиляє посилання представника відповідача на постанову Кабінету Міністрів України від 12.04.2022 № 440 «Деякі питання організації роботи державних службовців та працівників державних органів у період воєнного стану» та Постанову Кабінету Міністрів України від 27 січня 2023 року № 69 «Про внесення змін до Правил перетинання державного кордону громадянами України» через те, що звільнення позивача відбулося на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Таким чином Постанови № 440 та № 69 не регулюють спірні правовідносини по справі.

Первинним спірним моментом справи є дотримання відповідачем порядку попередження позивача про майбутнє звільнення, про що суд зазначає наступне.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» від 19 вересня 2019 року № 117-ІХ, який набрав чинності 25 вересня 2019 року, доповнено Закон № 889-VІІІ статтею 9-1, яка визначає порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів.

Так, відповідно до цієї статті, доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина перша статті 9-1 Закону № 889-VІІІ).

Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними (частина друга статті 9-1 Закону № 889-VІІІ).

Державний службовець при вступі чи проходженні державної служби зобов`язаний повідомити службу управління персоналом про його засоби електронної пошти чи інші засоби телекомунікаційного зв`язку з ним з метою їх використання для доведення до відома державного службовця інформації або документів (частина третя статті 9-1 Закону № 889-VІІІ).

Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення (частина четверта статті 9-1 Закону № 889-VІІІ).

На виконання статті 9-1 Закону № 889-VІІІ постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1042 затверджено «Порядок фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку» (далі - Порядок № 1042).

Порядок № 1042 визначає процедуру фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку відповідно до вимог Закону № 889-VІІІ. Інформація або документи надсилаються державному службовцю з використанням засобів телекомунікаційного зв`язку виключно на його адресу електронної пошти чи за іншими контактними даними, про які він повідомив службі управління персоналом під час вступу чи проходження державної служби та які зазначені в його особовій справі.

Факт доведення інформації або документів до відома державного службовця фіксується протоколом про доведення інформації або документів до відома державного службовця (далі - протокол).

Протокол складається в довільній формі працівником державного органу, визначеним суб`єктом призначення або керівником державної служби, та повинен містити: 1) дату, час та місце складення протоколу; 2) підставу надіслання інформації або документів державному службовцю з посиланням на відповідну норму Закону; 3) дату, час та вид засобу телекомунікаційного зв`язку, за допомогою якого надіслано інформацію або документи державному службовцю; 4) контактні дані державного службовця, за якими надіслано інформацію або документи з використанням засобу телекомунікаційного зв`язку (номер телефону, адресу електронної пошти тощо); 5) короткий зміст інформації або документів, які надіслані державному службовцю; 6) найменування посади, прізвище та власне ім`я державного службовця, якому надіслано інформацію або документи; 7) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я працівника державного органу, який надіслав інформацію або документи державному службовцю; 8) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я уповноваженого працівника державного органу, який склав протокол; 9) підпис, дату, найменування посади, прізвище та власне ім`я керівника служби управління персоналом; 10) додатки до протоколу, що підтверджують факт надіслання інформації або документів (копію знімку екрану засобу телекомунікаційного зв`язку тощо).

Протокол складається в одному примірнику та зберігається у службі управління персоналом.

Державний службовець, якому доведено інформацію або документи до відома, має право отримати завірену в установленому порядку копію відповідного протоколу.

Законодавець визначив, що виконання такого обов`язку можливе виключно у визначених формах, серед яких особисте вручення документа, надсилання рекомендованим листом, надсилання на електронну пошту або використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку із обов`язковою фіксацією цього факту відповідним протоколом.

Недотримання передбачених законом форм і порядку ознайомлення службовця є істотним процедурним порушенням, що тягне за собою правові наслідки у вигляді незаконності звільнення та поновлення порушених прав. При цьому законодавець передбачив альтернативність вибору керівником державної служби способів доведення інформації або документів до відома державного службовця: особисто, поштою, електронною поштою, використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 140/16991/20.

Як встановлено судом, Листом ГУ ДПС від 12.11.2024 № 12206/6/05-99-11-02 на мобільний номер « НОМЕР_2 » з використанням месенджера Telegram було надіслано попередження про наступне звільнення позивача.

При цьому, відповідно протоколу про доведення інформації або документів до відома державного службовця, протокол складено 12.11.2024 року; телефон відправника «+38 »; телефон одержувача « НОМЕР_2 ».

Аналогічна інформація щодо номерів телефонів одержувача та відправника визначена і в протоколі про доведення інформації від 20.12.2024 року.

Відтак суд констатує, що протоколи від 12.11.2024 року та від 20.12.2024 року складені з помилкою в частині визначення номеру мобільного телефону відправника та/або одержувача інформації, що унеможливлює врахування таких протоколів як належний доказ повідомлення ОСОБА_1 як про наступне, так і про фактичне звільнення.

Також суд погоджується з позицією ОСОБА_1 щодо обізнаності Головного управління ДПС у Донецькій області з приводу адреси електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка належить позивачу.

Вказана обставина прямо вбачається з листа відповідача № 212/П/05-99-14-01 від 15.11.2023 року, який було надіслано позивачу у відповідь на його звернення.

При цьому суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 наголошує на визначенні адреси електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в матеріалах його особової справи. Зазначена позиція відповідачем не спростована, як і не підтверджена та інформація, що мобільний номер « НОМЕР_2 » визначений в якості контактного в матеріалах особової справи, інформації щодо втрати особової справи позивача внаслідок бойових дій в м. Маріуполі не наведено.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не було належним чином попереджено ані про майбутнє, ані про фактичне звільнення.

Таким чином є підстави вважати, що позивач був об`єктивно позбавлений можливості належно ознайомитися зі змістом попередження про можливе звільнення та зробити усвідомлений вибір щодо подальшого проходження державної служби.

При цьому позиція представника відповідача щодо невиявлення бажання приступити до виконання обов`язків не ґрунтується на положеннях законодавства адже закон взагалі не покладає на працівника зобов`язань вчиняти певні дії, які свідчать про бажання продовжувати виконання трудових обов*язків.

Повертаючись до питання про додержання строку звернення до суду з цим позовом, суд зазначає, що про порушення своїх прав позивач дізнався з листа відповідача № 3304/6/05-99-11-02-20 від 17.03.2025 року так як процедура повідомлення позивача про майбутнє і про фактичне звільнення була порушена відповідачем.

Окрім цього суд вважає, що сам по собі факт можливої поінформованості особи, яка перебуває на державній службі, про можливе звільнення з неофіційних або непрямих джерел (зокрема, з розмов з колегами) не є юридично релевантною обставиною, яка може замінити вимоги чинного законодавства щодо документального та підтвердженого ознайомлення із повідомленням про можливе звільнення.

Альтернативне тлумачення відповідного положення, за якого формальна наявність знань у позивача про наявність попередження про можливе звільнення підміняє сам факт ознайомлення з таким у спосіб, передбачений законом, є неприпустимим, оскільки призводить до підміни процесуальних гарантій формальними припущеннями. Такий підхід суперечить принципам правової визначеності та передбачуваності, порушує права державного службовця на належну процедуру.

Правовим наслідком неналежного доведення інформації про можливе звільнення до відома позивача є сумнів у дотриманні вимог щодо процедури припинення державної служби. Зокрема, у разі визнання судом факту відсутності належного повідомлення у спосіб, що забезпечує юридичну силу документа, можуть бути підстави для висновку про порушення строку попередження про звільнення, що передусім тягне порушення приписів Закону № 889-VІІІ.

Враховуючи наведені обставини суд вважає за належне:

визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Донецькій області від 11.12.2024 року № 705-о «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із скороченням чисельності працівників ГУ ДПС, що регламентовано пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Враховуючи вказане суд вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Донецькій області або на іншій рівнозначній посаді, що дорівнює посаді начальника відділу.

Відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про затвердження наказу про поновлення ОСОБА_1 на посаді, суд зауважує, що прийняття Наказу про поновлення на посаді та його затвердження належить до виключної компетенції роботодавця/. яка повинна бути реалізована на виконання даного судового рішення.

Наразі у суду відсутні підстави вважати, що обраний спосіб захисту порушених прав у вигляді поновлення позивача на посаді не сприятиме повному та всебічному відновленню порушених прав ОСОБА_1 .

Відтак зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає як передчасна.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Положення статті 235 КЗпП України визначають випадки, в яких може мати місце вимушений прогул, а саме у разі: незаконного звільнення працівника; незаконного переведення працівника на іншу роботу; затримки видачі трудової книжки з вини власника чи уповноваженого ним органу; затримки виконання рішення про поновлення на роботі; необґрунтованої відмови в прийнятті на роботу; несвоєчасного укладення трудового договору; унаслідок неправильного формулювання причин звільнення у трудовій книжці, що перешкоджало подальшому працевлаштуванню працівника.

При цьому, вимушеності прогулу надають протиправні дії чи бездіяльність роботодавця, внаслідок яких працівник позбавляється права виконувати трудові обов`язки й отримувати за це заробітну плату.

Тобто працівник не може вийти на роботу та реалізовувати належне йому право на працю й оплату праці через винні дії (бездіяльність) роботодавця.

Отже, вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувати трудові функції.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Оплата вимушеного прогулу в установлених статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що трудові відносини з ОСОБА_1 були призупинені, тому він не працював не з вини роботодавця.

Тобто незважаючи на те, що трудові відносини між ОСОБА_1 та Головним управлінням ДПС у Донецькій області були наявні, але враховуючи їх призупинення, не передбачали виконання працівником роботи за укладеним трудовим договором, не свідчить про позбавлення працівника роботодавцем можливості виконання своєї трудової функції та отримання заробітної плати.

Крім цього, відповідно ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX (в редакції від 24.12.2023). призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам за час призупинення дії трудового договору у повному обсязі покладається на державу, що здійснює збройну агресію проти України.

Враховуючи вказане суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (стаття 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області (м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59 ) про скасування наказу, поновлення на посаді, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Донецькій області від 11.12.2024 року № 705-о «Про звільнення ОСОБА_1 » у зв`язку із скороченням чисельності працівників ГУ ДПС, що регламентовано пункт 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу супроводження судових спорів з окремих питань оподаткування управління правового забезпечення Головного управління ДПС у Донецькій області або на іншій рівнозначній посаді, що дорівнює посаді начальника відділу.

В іншій частині позовних вимог, -відмовити.

Рішення про поновлення на посаді допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Стойка