Справа № 474/58/25
Суддя: Сокол Ф. Г.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 474/58/25
Провадження № 2-а/474/3/25
Рішення

Іменем України

19.06.25р. с-ще Врадіївка

Врадіївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Сокола Ф.Г.

за участю секретаря судового засідання Тодосьєвої А.С.

представниці позивача Юраш І.О.

представника відповідача Адамовського О.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення, -

встановив:

21.01.2025р. ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення № 4 від 04.01.2025р. (далі - оскаржувана постанова) відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. 00 коп. Провадження по справі закрити.

Обґрунтовуючи позовні вимог, посилаючись на приписи КАС України, КУпАП, Закону України Мобілізаційну підготовку та мобілізацію, Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, Порядок організації та ведення обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, Правила надання поштового зв`язку, позивач зазначає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст 210-1 КУпАП, у даному випадку повинні містити достатню сукупність належних, допустимих, достовірних доказів, з яких буде вбачатися, що призовник, військовозобов`язаний або резервіст, будучи належним чином повідомленим про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або іншого визначеного законодавством органу влади, не прибув до відповідного органу влади у встановлені дату та час, яких відповідачем суду надано не було. При цьому, з огляду на презумпцію протиправності рішення суб`єкта владних повноважень, що закріплена у ч. 2 ст. 77 КАС України, обов`язок доведення вчинення особою відповідного правопорушення, а отже і обов`язок доведення правомірності власного рішення, покладається саме на суб`єкта владних повноважень.

Позивач стверджує, що за адресою його місця реєстрації також зареєстровані та проживають його мати та батько, які з впевненістю можуть підтвердити той факт, що працівники ТОВ Укрпошта не прибували за адресою: АДРЕСА_1 , жодних повідомлень про наявність цінного листа з описом не надходило та залишено листоношею не було. З огляду на викладене, позивач мав фактичну можливість отримати листа від ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходився за своїм місцем зареєстрованого проживання, однак лист від ІНФОРМАЦІЯ_2 листоношею ТОВ Укрпошта не доставлявся, оскільки його мати та батько постійно знаходяться вдома та зазначають, що лист не доставлявся, жодного повідомлення залишено не було, тому об`єктивно позивач навіть не міг знати про наявність такого листа. Дізнався про розшук на блокпосту, коли працівники поліції перевірили ого дані та доставили для складання протоколу про адміністративного правопорушення.

В зв`язку з наведеним, позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 для з`ясування всіх обставин, де йому було повідомлено про те, що нібито він не з`явися по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 та відносно нього буде складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, на думку позивача, вказане свідчить про те, що працівник Укрпошти неналежно виконував свої службові обов`язки щодо доставки та вручення йому кореспонденції, так як повідомлення про надходження рекомендованого листа до отримувача не надійшло.

Оскільки працівниками Укрпошта порушено правила вручення рекомендованого поштового відправлення з описом вкладення та повідомленням про вручення, відсутність повідомлення про надходження такого поштового відправлення, позивач фактично не мав можливості отримати листа від ІНФОРМАЦІЯ_4 , в зв`язку з чим до ТОВ Укрпошта направлена відповідна скарга.

Також позивач зазначає, що як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення від 10.12.2024р. та постанови за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 04.01.2024р., не зазначена мета виклику до ІНФОРМАЦІЯ_2 . З огляду на викладене, тимчасово виконувач обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковник ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП не з`ясував всі обставини, передбачені ст. 280 КУпАП, у зв`язку з чим безпідставно та неправомірно виніс постанову № 4 від 04.01.2025р., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 17000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

23.05.2026р. представник відповідача В. Нечай подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог вказуючи, що складення протоколу про адміністративне правопорушення, розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови здійснено з дотримання вимог чинного законодавства, а матеріали справи підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

У судові засідання 12.06.2025р. та 19.06.2025р. позивач не з`явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст. 268 КАС України, повідомлений про час, дату та місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив. Водночас представниця позивача Юраш І.О. висловила перед судом позицію про можливість розгляду справи за відсутності позивача.

Під час розгляду справи представниця позивача Юраш І.О. підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та додатково зазначила, що протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача складений за неявку 29.11.2024р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а оскаржуваною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за неявку 15.10.2024р. до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти позовних вимог з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та додатково пояснив, що, на його думку, технічна помилка щодо зазначення у протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові різних дат, в які позивач не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 , не є обставиною, яка спростовує вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення. Позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.10.2024р., однак оскільки у ІНФОРМАЦІЯ_3 не було вказаних даних вони зазначили дату, яка передувала даті оголошення позивача у розшук.

Враховуючи приписи ст. 205 КАС України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.

Дослідив матеріали справи та заслухав пояснення учасників судового розгляду, судом встановлено таке.

10.12.2024р. інструктором відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 штаб сержантом ОСОБА_4 складено протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача, в якому суть адміністративного правопорушення викладено такого змісту:

...10 грудня 2024р. біля 12 години 00 хвилин під час дії особливого періоду, мобілізації та військового стану до ІНФОРМАЦІЯ_3 в супроводі співробітників поліції прибув військовозобов`язаний гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Перевіркою було встановлено, що відповідно до п. 30, п. 301, п. 302, п. 303 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було резервістів було згенеровано повістку про виклик ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29.11.2024 року. Зазначена повістка направлена на адресу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 АДРЕСА_1 засобами УКРПОШТИ, але ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 за викликом по повістці у зазначений час не з`явився.

Отже відповідно до вимог ч. 2 п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період вважається, що повістка була належним чином вручена ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Не зважаючи на вказані обставини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в зазначений в повістці час не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 без поважних причин, та продовжував свою протиправну діяльність аж до 10.12.2024р., коли він прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Своїми діями останній порушив вимоги ч. 1, ч. 3, ч. 5 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, чим вчинив(ла) правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1КУпАП....

Водночас слід зауважити, що обставини щодо виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29.11.2024р. не підтверджуються жодними доказами та спростовуються поясненнями представника відповідача, наданими під час судового розгляду.

04.01.2025р. ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 відносно позивача постановлено постанову № 4 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення, якою на позивач накладено штраф у сумі 17 000 грн. 00 коп.

У вищевказаній постанові встановлено таке:

... 02 січня 2025р. 13 год. 00 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено, що громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, ч. 10 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, а саме не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_6 у вказаній термін без поважних причин. 12.12.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 надійшов протокол № 262/3 від 10.12.2024 року про адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП України, складений уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ) стосовно гр. ОСОБА_1 , куди останній був доставлений співробітниками Національної поліції України...

... Гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 було доведено, що відповідно до п. 30, п. 301, п. 302, п. 303 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період затвердженого постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було сформовано повістку № 328210 від 05.10.2024р. Про виклик ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.10.2024 року для уточнення даних. Зазначена повістка була направлена на адресу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 засобами УКРПОШТИ. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 за викликом по повістці у зазначений час не з`явився без поважних причин. Доказів, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення не надав та клопотав про розгляд протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови без його присутності....

Водночас слід зауважити, що обставини щодо виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.10.2024р. підтверджуються повісткою № 328210, описом вкладення до рекомендованого поштового відправлення № 899 від 05.10.2025р., рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 899 з довідкою відділення АТ Укрпошта про причини невручення від 15.10.2024р. та поясненнями представника відповідача, наданими під час судового розгляду.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29.11.2024р.

Встановив вказані обставини, суд приходить до такого висновку.

Частинами 1 та 2 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч. 1 ст. 8 КАС України усі учасники адміністративного процесу є рівними перед законом і судом.

Частинами 1 та 2 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У той же час ст. 7 КУпАП передбачено те, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами та посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин, в тому числі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Належними є докази, які містять інформацію відносно предмета доказування. Предметом же доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду певної справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 256 КУпАП визначено,що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.

При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Положеннями ст. 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП передбачено покарання за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого коментованою статтею, полягає у порушенні законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме; нез`явлення за викликом до військових комісаріатів для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час; ненаданні в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройні сили України, іншим військовим формуванням з наступним відшкодуванням Державою їх вартості в порядку, встановленому законом. Відповідальність посадових осіб підприємств, установ, організацій наступає за невиконання покладених на них обов`язків згідно зі ст. 21 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності.

Суб`єктами правопорушення можуть бути як посадові особи, так і громадяни.

Статтею 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно зі ч. 3 ст. 22 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію визначено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

У повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки зазначаються:

1) прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка;

2) найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку;

3) мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки;

4) місце, день і час явки за викликом;

5) підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку;

6) реєстраційний номер повістки;

7) роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки.

Тобто, з вищенаведених норм законодавства, вбачається, що особа підлягає відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, якщо вона не з`явилася до ІНФОРМАЦІЯ_2 в час, день та місяць зазначений в повістці.

Водночас, як встановлено під час судового розгляду, протокол про адміністративне правопорушення від 10.12.2024р. складений відносно позивача за те, що він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 29.11.2024р., хоча матеріали справи не містять жодних доказів, які підтверджували факт виклику позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 29.11.2024р.

Водночас оскаржуваною постановою, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 10.12.2024р., позивача притягнуто до відповідальності за те, що він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 15.10.2024р., хоча враховуючи приписи чинного законодавства розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно позивача ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковник ОСОБА_2 мав встановлювати наявність чи відсутність події і складу адміністративного правопорушення в діях позивача виходячи виключно з даних протоколу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведене вище, а також приписи ст. 280 КУпАП, суд приходить до висновку, що в рамках цих правовідносин ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та постановлення оскаржуваної постанови допущено процедурні порушення, які виявилися у неправильному (неповному) з`ясуванні обставин в частині вчинення інкримінованого позивачу правопорушення, оскільки ці обставини, мають ключове значення при встановленні чи спростуванні факту допущення позивачем порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 23-рп/2010 від 22.12.2010р. адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.

Згідно ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може гуртуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Частиною 1 ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що українські суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Бочаров проти України (остаточне рішення від 17.06.2011р.) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом. Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумцій щодо фактів.

У своєму рішенні від 10.02.1995р., у справі Алене де Рібермон проти Франції Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

У справах Малофєєва проти Росії (Malofeyevav.Russia, рішення від 30.05.2013р.) та Карелін проти Росії (Karelinv.Russia, рішення від 20.09.2016р.) Європейський суд з прав людини, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Таким чином оскаржувана постанова в частині притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є незаконною та підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

Отже позов в частині заявлених вимог про скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.

Разом з тим, що стосується вимоги позивача про визнання оскаржуваної постанови незаконною, суд дійшов до висновку про відмову в цій частині, оскільки в ч. 3 ст. 286 КАС України наведено вичерпний перелік способів захисту порушеного права судом за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, яким не передбачено заявлений позивачем спосіб захисту у виді визнання незаконною постанови.

Згідно ст. 139 КАС України судовий збір сплачений позивачем за подачу до суду вказаного адміністративного позову в сумі 605 грн. 60 коп., слід стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 72-79, 90, 139, 241-246, 250-251, 286 КАС України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та скасування рішення - задовольнити частково.

Скасувати постанову № 4 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 04.01.2025р. відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. 00 коп.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, - закрити.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а в разі її оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв`язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов`язки.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом десяти днів з дня її проголошення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений та підписаний 24 червня 2025 року

Суддя Ф.Г. Сокол