Справа № 160/8916/25
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2025 рокуСправа №160/8916/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
26.03.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач), в якій просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до стажу ОСОБА_1 період з 01.09.1980 по 18.11.1982 та з 13.11.1985 по 27.03.1987 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 27.03.1987, період роботи у Фермерському господарстві "Наталка" з 11.11.1994 по 14.10.1997 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 07.04.1987 та призначити пенсію.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 19.02.2025 позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за віком. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26.02.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи через незарахування періодів роботи та навчання. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком та зазначає, що надані позивачем документи містять відомості про роботу та навчання позивача. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже й не може впливати на його особисті права.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.03.2025 відкрито провадження у адміністративній справі; призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою суду від 28.03.2025 відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Адміністративний позов з додатками та копія ухвали від 28.03.2025 отримані відповідачем в системі «Електронний суд» 26.03.2025 та 29.03.2025 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 7 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 .
19.02.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
- дата народження заявника ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 19.02.2025;
- вік заявника 60 років 5 місяців 6 днів;
- страховий стаж заявника становить 29 років 11 місяців 6 днів.
За доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період навчання з 01.09.1980 по 27.03.1987, згідно з дипломом НОМЕР_1 від 27.03.1987, оскільки тривалий термін навчання та перетинається з періодом проходження строкової військової служби з 18.11.1982 по 13.11.1985; згідно довідки №52 від 14.02.2025, оскільки відсутні накази про зарахування та відрахування;
- роботи у фермерському господарстві «Наталка» з 11.11.1994 по 14.10.1997, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 07.04.1987. В підставах внесення запису про прийняття зазначено свідоцтво про реєстрацію господарства. Інформація про прийняття, на підставі наказу/розпорядження, відсутня. Відсутні підстави внесення запису про звільнення та запис про звільнення не засвідчено підписом відповідальної особи. Відсутні документи, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування за кожну конкретну особу.
В рішенні вказано, що дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату 13.09.2027.
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 11 Закону №1058-IV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Згідно до ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно відомостей, які містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 07.04.1987, довідці про навчання від 14.02.2025 №52, позивач, в періоди не зараховані відповідачем, працював:
- з 01.09.1980 по 17.11.1982 та з 19.11.1985 по 27.03.1987 навчався в радгосп-технікумі Української науково-дослідної станції рису;
- з 18.11.1982 по 18.11.1985 служив в радянській армії;
- з 11.11.1994 по 14.10.1997 працював головою фермерського господарства «Наталка».
Відповідачем не зараховано спірні періоди роботи, оскільки період навчання з 01.09.1980 по 27.03.1987, згідно з дипломом НОМЕР_1 від 27.03.1987, оскільки тривалий термін навчання та перетинається з періодом проходження строкової військової служби з 18.11.1982 по 13.11.1985; згідно довідки №52 від 14.02.2025, оскільки відсутні накази про зарахування та відрахування; роботи у фермерському господарстві «Наталка» з 11.11.1994 по 14.10.1997, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 07.04.1987. В підставах внесення запису про прийняття зазначено свідоцтво про реєстрацію господарства. Інформація про прийняття, на підставі наказу/розпорядження, відсутня. Відсутні підстави внесення запису про звільнення та запис про звільнення не засвідчено підписом відповідальної особи. Відсутні документи, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування за кожну конкретну особу.
Стосовно періоду навчання, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. «д» та п. «ж» ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі та час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Відповідно до п. 8 Порядку №637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Позивачем надано копії диплома серії НОМЕР_1 від 27.03.1987, в якому зазначено, що позивач в 1980 році вступив до радгосп-технікуму Української науково-дослідної станції рису і в 1987 році закінчив повний курс технікуму по спеціальності «Агрономія».
Відповідно до довідки Скадовського аграрного фахового коледжу Херсонського державного аграрно-економічного університету від 14.02.2025 №52, ОСОБА_1 дійсно навчався в радгосп-технікумі Української науково-дослідної станції рису з 01.09.1980 по 17.11.1982 та з 19.11.1985 по 27.03.1987.
Проходження служби в радянській армії в період, що перетинається з навчанням, пояснюється тим, що позивачу надавалась академічна відпустка у зв`язку з призовом до армії. Підтвердження про період перебування в академічній відпустці Скадовський аграрний фаховий коледж Херсонського державного аграрно-економічного університету надати не може, так як заклад і архів знаходяться на тимчасово окупованій території.
Суд зазначає про порушення прав позивача на пенсійне забезпечення щодо незарахування періоду навчання з 01.09.1980 по 17.11.1982 та з 19.11.1985 по 27.03.1987, оскільки дипломом серії НОМЕР_1 від 27.03.1987 та довідкою Скадовського аграрного фахового коледжу Херсонського державного аграрно-економічного університету від 14.02.2025 №52 дійсно підтверджені періоди навчання позивача з виключенням періодів військової служби.
Відсутність в довідці від 14.02.2025 №52 посилання на накази про зарахування та відрахування не свідчить про недостовірність викладених в ній відомостей, оскільки довідка видана уповноваженим органом, який є правонаступником навчального закладу позивача, містить печатку та підпис директору коледжу.
Як наслідок підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1980 по 17.11.1982 та з 19.11.1985 по 27.03.1987 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 27.03.1987 та довідкою Скадовського аграрного фахового коледжу Херсонського державного аграрно-економічного університету від 14.02.2025 №52.
В позовній заяві позивач просить зарахувати періоди навчання з 01.09.1980 по 18.11.1982 та з 13.11.1985 по 27.03.1987, однак суд зазначає, що 18.11.1982 позивача вже було призвано на службу в радянській армії згідно даних військового квитка серії НОМЕР_4 від 14.10.1982. Згідно відомостей з того ж військового квитка позивач лише 18.10.1985 прибув в ІНФОРМАЦІЯ_2 та встав на військовий облік.
Відомості з військового квитка серії НОМЕР_4 від 14.10.1982 відповідають відомостям довідки Скадовського аграрного фахового коледжу Херсонського державного аграрно-економічного університету від 14.02.2025 №52 про поновлення навчання з 19.11.1985.
Відтак, враховуючи інформацію в наданих суду документах, суд вважає, що документально підтвердженими періодами навчання позивача є періоди з 01.09.1980 по 17.11.1982 та з 19.11.1985 по 27.03.1987 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 27.03.1987 та довідкою Скадовського аграрного фахового коледжу Херсонського державного аграрно-економічного університету від 14.02.2025 №52.
Отже, позовна вимога про зарахування періодів навчання підлягає частковому задоволенню.
Стосовно зарахування періодів роботи з 11.11.1994 по 14.10.1997 в фермерському господарстві «Наталка», суд зазначає наступне.
Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.04.1987:
- запис 13: 11.11.1994 позивача прийнято на роботу головою фермерського господарства «Наталка» (свідоцтво про реєстрацію №21303288);
- запис 14: 14.10.1997 позивача звільнено з причин ліквідації фермерського господарства «Наталка».
Відповідно до пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі - Інструкція №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно з п. 2.6 Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму (п. 2.8 Інструкції №58).
Згідно з п. 2.9 Інструкції №58 виправлені відомості про роботу, про переведення на іншу роботу, про нагородження та заохочення та інші мають повністю відповідати оригіналу наказу або розпорядження.
У разі втрати наказу чи розпорядження або невідповідності їх фактично виконуваній роботі виправлення відомостей про роботу здійснюється на основі інших документів, що підтверджують виконання робіт, не зазначених у трудовій книжці.
В порушення п. 2.4 Інструкції №58 в записах 13 та 14 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 07.04.1987 відсутні посилання на накази про прийняття та звільнення з роботи.
Як вже було зазначено судом, пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 за №637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Жодних довідок або додаткових відомостей для підтвердження вказаного періоду роботи позивачем не надано. Позивачем не надано доказів звернення до архіву з метою отримання інформації стосовно періоду роботи.
Відповідачем в рішенні зазначено, що відсутні документи, що підтверджують сплату внесків на соціальне страхування за позивача.
Позивачем не надано доказів сплати внесків на соціальне страхування за період роботи з 11.11.1994 по 14.10.1997 в фермерському господарстві «Наталка».
Також суд звертає увагу на відсутність в записах 13 та 14 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 07.04.1987 підпису відповідальної особи на записах про прийняття та звільнення з роботи.
Суд погоджується з позицією позивача, що за неналежне заповнення трудової книжки відповідальність несе працівник, яким такі записи мали бути внесені, проте за сукупністю обставин: відсутність посилання на накази про прийняття та звільнення з роботи, відсутність інформації про сплату страхових внесків, відсутність підпису відповідальної особи, відомості про роботу з 11.11.1994 по 14.10.1997 в фермерському господарстві «Наталка» мають бути підтверджені архівними довідками.
В такому випадку обов`язок підтвердження періоду роботи покладається на особу, яка звертається за призначенням пенсії.
Відповідних довідок позивачем не надано.
Отже питання зарахування періоду роботи з 11.11.1994 по 14.10.1997 в фермерському господарстві «Наталка» до страхового стажу є передчасним до надання позивачем до пенсійного органу належних підтверджуючих документів про період роботи, виплати заробітної плати та сплати страхових внесків.
Стосовно вимоги про визнання протиправної відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про: 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд зазначає, що позивачем заявлено вимогу про визнання відмови протиправною, яка не відповідає вимогам ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання призначити пенсію, суд зазначає наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 №1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межахзакону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 №21-87а13.
Так, обрахунок страхового стажу та призначення пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Суд зазначає, що відповідачем не було проведено розрахунок пільгового стажу для призначення пенсії позивача, з урахуванням зарахованого періоду роботи цим судовим рішенням.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком вважає за необхідне зобов`язати належний орган Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованого судом до страхового стажу періоду навчання ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Частиною 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено суду судового збору у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 12.03.2025.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1211,20 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог - 605,60 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 періоди навчання з 01.09.1980 по 17.11.1982 та з 19.11.1985 по 27.03.1987 згідно з дипломом НОМЕР_1 від 27.03.1987 та довідкою Скадовського аграрного фахового коледжу Херсонського державного аграрно-економічного університету від 14.02.2025 №52.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2025 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованого судом до страхового стажу періоду навчання ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати з оплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський