Справа № 620/14452/24
Суддя: Безименна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Безименної Н.В.

суддів Бєлової Л.В. та Кучми А.Ю.

за участю секретаря судового засідання Головченко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправними дій та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А

Позивач звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), в якому просив:

- визнати протиправними дії посадових осіб відповідача щодо затримання та обшуку ОСОБА_1 поза межами кримінального провадження під час здійснення прикордонного контролю 02 серпня 2024 року;

стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоди, заподіяну йому протиправними діями посадових осіб відповідача, в сумі 10000,00 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що 02.08.2024 його було викрадено посадовими особами відповідача з автобусу, на якому він їхав на відпочинок, після чого його незаконно утримували, відмовляли в залученні юридичної допомоги, здійснювати психологічний тиск, складали документи, що містили недостовірні відомості та ознаки підробки підписів, а процедура затримання та обшуку була проведена безпідставно, з порушенням встановленого законодавством порядку та без документального оформлення їх результатів у відповідними протоколами.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подавав. В суді першої інстанції його позиція обґрунтовувалась тим, що позивачем не було надано доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує позовні вимоги, а твердження про порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, розмір якої також підлягає доведенню.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.08.2024 посадовими особами відповідача було складено протокол, за яким ОСОБА_1 02 серпня 2024 року, приблизно о 13 год., порушив вимоги ст. 9, ст. 12 Закону України «Про державний кордон України», а саме, на напрямку 254 прикордонного знаку (територія Тячівського району Закарпатської області) на відстані 300 метрів до лінії державного кордону, в межах прикордонної смуги, був виявлений та затриманий, прикордонним нарядом «Группа реагування», при спробі незаконного перетину Державного кордону з України до Румунії поза пунктом пропуску через державний кордон України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 204-1 КУпАП.

Вказаний протокол разом з іншими матеріалами справи про адміністративне правопорушення був направлений на розгляд до Тячівського районного суду Закарпатської області, постановою якого від 26.08.2024 у справі № 307/3599/24 закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП (а.с.14-15). Відповідачем дана постанова в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Вважаючи, що під час складання відповідачем матеріалів адміністративного правопорушення, його посадовими особами було допущено порушення прав позивача у вигляді незаконного затримання та обшуку, останній звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, дійшов висновку, що жодних доказів протиправних дій з боку співробітників прикордонної служби, позивач суду не надав.

За наслідками перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.

Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

В силу ч.1 ст.2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» основними функціями Державної прикордонної служби України є, зокрема: охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму; здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення; участь у боротьбі з організованою злочинністю та протидія незаконній міграції на державному кордоні України та в межах контрольованих прикордонних районів.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» до обов`язків Державної прикордонної служби України належать, в тому числі: організація запобігання кримінальним та адміністративним правопорушенням, протидію яким законодавством віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України, їх виявлення та припинення, здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення згідно із законами; здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення у визначеному законодавством України порядку фіксації біометричних даних громадян України, іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду; виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття в межах своєї компетенції заходів щодо їх усунення.

Статтею 20 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» визначено, що органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної прикордонної служби України, які відповідно до їх службових обов`язків можуть залучатися до оперативно-службової діяльності, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право, в тому числі: здійснювати згідно з дорученнями правоохоронних органів України затримання в пунктах пропуску осіб, які прямують через державний кордон України, осіб, які прямують через контрольні пункти в`їзду - виїзду та розшукуються за підозрою у вчиненні злочину, переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінального покарання та в інших випадках, передбачених законодавством України; у випадках та в порядку, передбачених законами України, розглядати справи про правопорушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів; здійснювати адміністративне затримання осіб на підставах і на строки, визначені законами, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перетнули державний кордон України, стосовно яких прийнято в установленому порядку рішення про передачу їх прикордонним органам суміжної держави, на час, необхідний для такої передачі; здійснювати на підставах та в порядку, встановлених законодавством, візуальний огляд осіб, речей, товарів (вантажів), транспортних засобів (поверхнева перевірка), а так само особистий огляд затриманих осіб та огляд і, в разі потреби, вилучення речей, що можуть бути речовими доказами або заподіяти шкоду життю і здоров`ю людини; тримати осіб, затриманих в адміністративному порядку, в спеціально обладнаних для цих цілей приміщеннях; запрошувати осіб до підрозділів Державної прикордонної служби України для з`ясування обставин незаконного перетинання державного кордону України, порушення режиму державного кордону, прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України, контрольних пунктах в`їзду - виїзду, порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію та виїзду з неї, а також інших правопорушень, розгляд справ про які законом віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України. У разі потреби з`ясування обставин зазначених порушень може здійснюватися і в інших місцях.

Згідно з положеннями ст.21-7 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» поверхнева перевірка здійснюється щодо осіб, речей, товарів (вантажів) і транспортних засобів, які перебувають у контрольованому прикордонному районі, в пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду, а саме: 1) у разі порушення особою чи спроби особи порушити прикордонний режим, режим у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України, режим у контрольних пунктах в`їзду-виїзду або зашкодити інтересам національної безпеки України; 2) у разі перебування особи в межах прикордонної смуги без відповідного дозволу; 3) у разі наявності підстав вважати, що в транспортному засобі перебуває правопорушник або особа, свобода якої обмежується в незаконний спосіб; 4) у разі наявності підстав вважати, що в особи чи в транспортному засобі знаходиться річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю і здоров`ю людини; 5) якщо транспортний засіб або річ особи є знаряддям вчинення правопорушення та/або знаходяться в місці, в якому могло бути вчинено правопорушення; 6) в інших випадках, передбачених законодавством або рішенням суду.

Поверхнева перевірка полягає у здійсненні візуального огляду особи, у тому числі проведенні по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, а також візуального огляду речей особи для перевірки наявності речей, обіг яких заборонено чи обмежено або які становлять загрозу життю і здоров`ю такої особи або інших осіб.

Поверхнева перевірка здійснюється військовослужбовцями та працівниками Державної прикордонної служби України однієї статі з особою, стосовно якої проводиться така поверхнева перевірка. У невідкладних випадках поверхневу перевірку може здійснити будь-яка уповноважена посадова особа Державної прикордонної служби України, за умови використання спеціального приладу або засобу.

Поверхнева перевірка речей та/або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речей та/або транспортного засобу або візуального огляду вмісту особистих речей, салону, багажника, підкапотного простору транспортного засобу та вантажів (товарів та інших предметів), що переміщуються у такому транспортному засобі, без втручання в їх конструктивні особливості та без порушення цілісності пакування.

Під час поверхневої перевірки військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України мають право вимагати відкрити сумку, рюкзак, портфель, мішок чи інші засоби переміщення речей, капот, кришку багажника та/або двері салону транспортного засобу, показати вміст кишень одягу особи, стосовно якої проводиться перевірка, а особа зобов`язана показати, відповідно, вміст особистих речей, кишень, надати доступ до конструктивних елементів транспортного засобу, забезпечити відкриття капоту, кришки багажника та/або дверей транспортного засобу, причепу, вантажу (контейнера).

Отже, до повноважень службових осіб Державної прикордонної служби України належить здійснення контролю за дотриманням порядку переміщення через Державний кордон України, виявлення спроб порушення прикордонного режиму, розглядати справи про правопорушення, накладати стягнення або передавати матеріали про правопорушення на розгляд інших уповноважених органів виконавчої влади або судів, здійснювати адміністративне затримання осіб на підставах і на строки, визначені законами, здійснювати на підставах та в порядку, встановлених законодавством, візуальний огляд осіб, речей, товарів (вантажів), транспортних засобів (поверхнева перевірка), а так само особистий огляд затриманих осіб та огляд, проведення поверхової перевірки, запрошення осіб до підрозділів Державної прикордонної служби України для з`ясування обставин вчинення правопорушень, розгляд справ про які законом віднесено до компетенції Державної прикордонної служби України.

Відповідно до ч.1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; 4) якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч.3-5 ст.208 КПК України уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

Наказом МВС України від 10.05.2018 №386, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18.07.2018 за № 834/32286, затверджено Порядок дій уповноважених службових осіб органів Державної прикордонної служби України під час затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину, без ухвали слідчого судді або суду (далі - Порядок №386), відповідно до п.2 р.І якого у цьому Порядку термін «уповноважена службова особа» означає військовослужбовця органу Держприкордонслужби, який безпосередньо виконує завдання з оперативно-службової діяльності Держприкордонслужби.

Згідно з п.1 р.ІІ наведеного Порядку уповноважена службова особа без ухвали слідчого судді або суду має право затримати особу, підозрювану в учиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, за умови, якщо: особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 Кримінального кодексу України.

Пунтом 3 р.ІІ Порядку №386 встановлено, що протокол про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, без ухвали слідчого судді або суду відповідно до вимог статті 104 та частини п`ятої статті 208 КПК України складає уповноважена службова особа протягом однієї години з моменту доставлення особи до найближчого підрозділу органу Держприкордонслужби.

Затримана особа має бути негайно доставлена до найближчого підрозділу органу Держприкордонслужби.

Одна із копій протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, без ухвали слідчого судді або суду негайно після складання під підпис вручається затриманому, а інша - надсилається прокурору.

Згідно з п.7 Порядку №386 під час затримання уповноважена службова особа може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 КПК України.

Таким чином, уповноважена особа Держприкордонслужби наділена повноваженнями, як запросити відповідну особу, яка підозрюється у спробі незаконного перетину державного кордону до підрозділів Державної прикордонної служби України з метою з`ясування обставин вчинення правопорушень і в подальшому здійснення візуального та поверхневого огляду такої особи і її речей, так і щодо здійснення затримання особи з її подальшим обшуком, за наявності підстав, передбачених КПК України та нормами Порядку №386.

Зазначаючи про порушення посадовими особами відповідача його прав, позивач стверджує, що 02.08.2024 його було викрадено посадовими особами відповідача, які здійснили його незаконне затримання та обшук, а також інші неправомірні дії, в тому числі відмовили в залученні юридичної допомоги, здійснювали психологічний тиск, катували, складали документи, які містили недостовірні відомості, підробляли на них підписи позивача.

В силу ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, 2 ст.79 КАС України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом із поданням позовної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції, з метою підтвердження обґрунтувань позовних вимог, позивачем було подано до суду докази оплати ФОП ОСОБА_2 послуг з організації кемпінга на суму 4900,00 грн, а також посадкові білети АТ «Укрзалізниця» на 01.08.2024 сполученням Київ-Пасажирський - Мукачево та на 10.08.2024 сполученням Мукачево - Київ-Пасажирський, а також копію постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 26.08.2024 у справі №307/3599/24 (а.с.12-15).

Однак, жодних доказів щодо затримання позивача, його доставлення до приміщення Тячівського прикордонного загону , утримання там та проведення його обшуку до суду першої інстанції надано не було.

В той же час, разом із апеляційною скаргою на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року позивачем було подано до суду апеляційної інстанції копію листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.10.2024 №02.1/П-13115/11762, яким повідомлено, що на підставі його звернень від 13.08.2024 та 09.09.2024 на неправомірні дії прикордонників, проведено службове розслідування, за результатами якого встановлено, що посадові особи відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. Також проінформовано, що за результатами проведеного службового розслідування виявлено ряд порушень під час провадження у справах про адміністративні правопорушення посадовими особами відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б), винних осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с.55).

Також, скаржником додано до апеляційної скарги копію листа ГУ НП в Закарпатській області від 05.11.2024 №10011-2024, відповідно до якого перевіркою встановлено, що 02.08.2024 о 13:38 год. по спецлінії « 102» надійшло повідомлення про те, що ОСОБА_1 незаконно утримують у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . За результатом виконання вказаного звернення в електронному рапорті зазначено, що позивач знаходився в ІНФОРМАЦІЯ_3 для встановлення облікових даних та проходження військово-лікарської комісії (а.с.60).

Крім того, до апеляційної скарги також було додано матеріали адміністративного правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП щодо позивача, стосовно яких позивач стверджує про наявність в них недостовірних відомостей та підробку його підпису (а.с.62-65).

Також, до суду апеляційної інстанції позивачем було подано копію листа ТУ ДБР у м.Львові від 17.10.2024 №-45/ДЗ/12-61-57469-24, згідно з яким, за результатами розгляду звернення позивача щодо наявності в діях службових осіб Державної прикордонної служби ознак кримінального правопорушення, встановлено, що на теперішній час ознак кримінального правопорушення підслідних ДБР не вбачається (а.с.138).

Разом з тим, з вказаних доказів неможливо встановити чи дійсно відбулось незаконне затримання та обшук позивача посадовими особами відповідача на підставі положень КПК України та Порядку №386 поза межами кримінального провадження, без внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄДРСР та без фіксації факту затримання та результатів обшуку у відповідних процесуальних документах (протоколах), або мало місце запрошення позивача до приміщення Тячівського прикордонного загону з метою встановлення обставин спроби перетину державного кордону із подальшим проведенням візуального огляду чи поверхневої перевірки, що здійснюються на підставі положень Закону України «Про Державну прикордонну службу України».

Тягар надання належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження обґрунтувань позовної заяви лежить на стороні позивача.

При цьому, згідно з ч.4 ст.308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, прийняття нових доказів в суді апеляційної інстанції можливо виключно у разі, якщо такі докази було неможливо подати до суду першої інстанції.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції колегія суддів поставила позивачу та його представнику питання щодо підстав, які перешкоджали подати наведені вище докази під час розгляду справи в суді першої інстанції, у відповідь на яку представник позивача повідомив, що всі ці докази подавались до суду першої інстанції із застосуванням підсистеми «Електронний суд», зазначивши, що він надасть суду відповідні докази у наступне судове засідання.

В той же час, жодних доказів того, що листи ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11.10.2024 №02.1/П-13115/11762, ГУ НП в Закарпатській області від 05.11.2024 №10011-2024 та матеріали адміністративного правопорушення за ч.1 ст.204-1 КУпАП щодо ОСОБА_1 були подані до суду першої інстанції так і не було надано під час апеляційного розгляду справи.

За результатами дослідження паперових матеріалів справи, а також електронних документів, що містяться в підсистемі «Електронний суд» та КП «Діловодство спеціалізованого суду» судом встановлено, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не надавались до суду докази, що були додані до апеляційної скарги та в подальшому, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, позивачем та його представником не наведено об`єктивних обставин, які унеможливили подання до суду першої інстанції вказаних доказів, що виключає можливість суду апеляційної прийняти такі докази в силу положень ст.308 КАС України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що незважаючи на те, що позивач в рамках даної справи не довів належними та допустимими доказами факт вчинення посадовими особами відповідача протиправних дій щодо затримання та обшуку ОСОБА_1 поза межами кримінального провадження під час здійснення прикордонного контролю 02 серпня 2024 року, проте суд не може встановити достеменно обставину щодо відсутності з боку посадових осіб відповідача таких дій.

Крім того, обґрунтування ОСОБА_1 в частині того, що 02.08.2024 його було викрадено посадовими особами відповідача, незаконно позбавлено свободи пересування, застосовано психологічний тиск і тортури, складали завідомо неправдиві документа та підробляли його підписи мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених положеннями КК України, розслідування щодо яких має здійснюватися у відповідності до положень КПК України та не можуть встановлюватися в рамках розгляду справи судом адміністративної юрисдикції.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що 26.12.2024 в Єдиному реєстрі досудових розслідуваньР зареєстроване кримінальне провадження №0001149 щодо того, що 02.08.2024 службові особи прикордонного наряду ДПСУ перевищуючи свої службові повноваження незаконно затримали ОСОБА_1 та доставили до прикордонного загону де склали відносно нього адміністративні протоколи щодо наміру незаконного перетину останнім державного кордону, в чому також під загрозою насильства змушували підписатися, що підтверджується витягом в ЄРДР (а.с.153).

Отже, саме в рамках вказаного кримінального провадження будуть встановлюватися обставини щодо перевищення службовими особами прикордонного наряду ДПСУ перевищення своїх службових повноважень, наявність незаконного затримання та інших дій, вчинених щодо позивача.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на не підтвердження поданими до матеріалів справи доказами обставин щодо наявності з боку посадових осіб відповідача протиправних дій в частині затримання та обшуку ОСОБА_1 поза межами кримінального провадження під час здійснення прикордонного контролю 02 серпня 2024 року.

Інші доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, при цьому колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, рішення суду ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст.329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 23 червня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В.Безименна

Судді Л.В.Бєлова

А.Ю.Кучма