Справа № 640/25713/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області (вул. Жилянська, 58Б, м. Київ, 01601), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області (площа Лесі Українки, 1, м. Київ, 01196), про визнання протиправними дій та зобов`язання вичинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

13.09.2021 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області (далі ТУ ДСА), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області (далі ГУ ДКСУ), в якому позивачка просила суд: - визнати противоправними дії ТУ ДСА щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 судді Березанського міського суду Київської області; - зобов`язати ТУ ДСА нарахувати та виплатити невиплачену суддівську винагороду судді Березанського міського суду Київської області за період з 18.04.2020 по 27.08.2020 у розмірі 134696,22 грн, з вирахуванням з цієї суми передбачених законом податків та зборів.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Катющенко В.П.) від 16.09.2021 року позов залишений без руху та наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (суддя Катющенко В.П.) прийнято позовну заяву до розгляду тп відкрито провадження у справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

На виконання положень Закону «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку №399 дану справу №640/25713/21 передано на розгляд до Одеського окружного адміністративного суду.

Справа надійшла до Одеського окружного адміністративного суду 13.03.2025 року та згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд головуючому судді Катаєвої Е.В.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2025 року прийнято до провадження справу №640/25713/21 та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі на період дії правового режиму воєнного стану.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що займає посаду судді Березанського міського суду Київської області та отримує суддівську винагороду відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів». В подальшому їй стало відомо, що в період з 18.04.2020 по 27.08.2020 на підставі постанови КМУ «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» розмір її суддівської винагороди обмежено на рівні 10 мінімальних заробітних плат.

Однак Конституційний Суд України у рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 зазначив, що установлення граничного розміру заробітної плати, грошового забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування), передбачене у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений КМУ, є невизначеним щодо дії в часі та не забезпечує передбачуваності застосування цих норм права.

Позивачка вважає дії відповідача протиправними та такими, що порушують її право як працюючого судді, на отримання суддівської винагороди у розмірі визначеному спеціальним Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким чітко визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Аналогічну за змістом норму містить стаття 130 Конституції України, яка має найвищу юридичну силу та якій повинні відповідати всі без винятку Закони України.

Представник відповідача ТУ ДСА подав до Окружного адміністративного суду міста Києва відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки Територіальне управління проводить нарахування і виплати лише в межах бюджетних асигнувань на поточний фінансовий рік і у спірний період керувалось Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», частиною 1 статті 29 якого установлено, що у квітні 2020 року та до завершення карантину грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховується у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні суддівської винагороди (ч.3 ст.29 Закону).

Рада суддів України у рішенні від 24.04.2020 №22 дійшла висновку, що розрахунок суддівської винагороди слід здійснювати на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру, передбачені Законом №553-ІХ слід застосовувати до загальної суми розрахованої суддівської винагороди.

Водночас, рішення Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020, яким визнано неконституційними ч.1,3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» поширюється лише на ті правовідносини, що виникають після ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення. Тобто в межах спірного періоду були чинними ч.1, 3 ст.29 Закону, на підставі яких здійснювалось нарахування та виплата позивачу суддівської винагороди.

Також представник відповідача зазначив про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Серед іншого у відзиві на позов представник ТУ ДСА виклав заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та з огляду на те, що від результатів розгляду цієї справи залежить фінансування судів та забезпечення належної оплати праці працівників апаратів судів, просив розглянути цю справу в порядку загального позовного провадження.

Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ГУ ДКСУ пояснень по справі до суду не подала.

Справа розглянута в письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 Указом Президента України від 31.08.2004 №1026/2004 призначена строком на п`ять років на посаду судді Березанського міського суду Київської області.

Наказом Березанського міського суду Київської області від 08.09.2004 №60 позивачку призначено на посаду судді Березанського міського суду Київської області з 09.09.2004 року.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 15.04.2010 року №2135-УІ позивачку обрано на посаду судді Березанського міського суду Київської області безстроково.

Наказом Березанського міського суду Київської області від 30.04.2010 року №18-к ОСОБА_1 призначена на посаду судді Березанського міського суду Київської області, безстроково.

Згідно з довідкою про суму нарахованої та виплаченої суддівської винагороди №159 від 31.08.2021, виданої ТУ ДСА, ОСОБА_1 в період з квітня по серпень 2020 року нараховано суддівську винагороду з обмеженням доходу до 10 мінімальних заробітних плат, а саме утримано: у квітні 15?639,62 грн, у травні 41?054 грн, у червні 41?054 грн, у липні 41?054 грн, у серпні 41?054 грн. За вказаний період позивачці загалом не було виплачено суддівську винагороду в розмірі 134696,22 грн.

Позивачка, вважаючи протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з квітня по серпень 2020 року із застуванням обмеження, звернулася до суду з цим позовом.

Відповідно до ст.130 Конституції України, розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі Закон №1402-VIII) встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.

Суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами (ч.1 ст.135 Закону №1402-VIII), що повністю узгоджується з приписами ч.2 ст.130 Конституції України.

Відповідно до ч.2 ст.135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною 9 статті 135 Закону №1402-VIII визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.

Отже, враховуючи приписи ч.2 ст.130 Конституції України та ч.1 ст.135 Закону №1402-VIII розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір останньої можуть визначатись виключно Законом №1402-VIII.

12 березня 2020 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.

18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік"» від 13.04.2020 №553-IX (далі Закон №553-IX), яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 наступного змісту:

«Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.

Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині 1 цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».

Відповідно до ч.3 ст.7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік». Зважаючи на те, що до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, у спірний період зміни не вносилися, тому законних підстав для обмеження її виплати (десятьма прожитковими мінімумами) не було.

Отже, положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Однак суд не приймає доводи відповідача, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню чинні у спірний період положення ч.1, 3 ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», враховуючи наступне.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у межах розгляду справи №340/1916/20 зазначив, що розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (указану в преамбулі), є законом про судоустрій в значенні частини другої статті 130 Конституції України. Зміни до цього Закону у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період, про який йдеться у позовній заяві (з квітня по травень 2020 року) не вносилися, отож законних підстав для обмеження її виплати (десятьма мінімальними заробітними платами) не було.

Водночас Верховний Суд у постановах від 03.03.2021 у справі №340/1916/20 та від 28.04.2022 у справі №120/5252/20-а зазначив, що для спірних правовідносин спеціальними є норми статті 135 Закону №1402-VIII, які попри те, що в часі цей Закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ). Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» Закону №1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення ч.2 ст.130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).

Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом в подальшому, зокрема, у постанові від 21.02.2024 у справі №640/30572/20.

На підставі ч.5 ст.242 КАС України суд враховує правові висновки Верховного Суду, та вважає, що відповідач неправомірно обмежив позивачці виплату суддівської винагороди у період з червня по серпень 2020 року (в межах заявлених позовних вимог).

Крім того, суд не приймає викладені ТУ ДСА у відзиві на позов заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які подані не у відповідності до вимог ст.167 КАС України (Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення).

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази надані сторонами з урахуванням встановлених обставин по справі суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог шляхом: визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачці суддівської винагороди за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; зобов`язання відповідача провести перерахунок суддівської винагороди позивачки за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року, обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та здійснити її виплату з урахуванням виплачених сум.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 262, 241-246 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Державної судової адміністрації в Київській області (вул. Жилянська, 58Б, м. Київ, 01601, ), третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області (площа Лесі Українки, 1, м. Київ, 01196, ), про визнання протиправними дій та зобов`язання вичинити дії, задовольнити.

Визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року із застуванням статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області провести перерахунок суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з квітня 2020 року по серпень 2020 року, обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та здійснити її виплату з урахуванням виплачених сум.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва