Справа № 240/12983/24
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/12983/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Романченко Євген Юрійович

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

23 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.07.2024 №29 щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 10.05.1997 по 09.02.2002 та періоду військової служби та безпосередньої участі у бойових діях у потрійному розмірі;

- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 10.05.1997 по 09.02.2002 відповідно трудової книжки від 10.05.2006 НОМЕР_1 ; період військової служби та безпосередньої участі у бойових діях у потрійному розмірі та врахувати додатково страховий стаж у розмірі 2 роки 1 місяць 22 дні згідно грошового атестату військової частини НОМЕР_2 від 03.06.2023 № 226;

- призначити пенсію за віком як учаснику бойових дій відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", починаючи з дати звернення, а саме: з 23 листопада 2023 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що подані ним документи у повній мірі підтверджують факт наявності стажу, що дає право на призначення пенсії за віком як учаснику бойових з урахуванням усіх періодів, а відповідачем необґрунтовано та безпідставно такі відомості до уваги не беруться.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 03.07.2024 №29;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.06.2024 і вирішити питання призначення йому пенсії за віком як учаснику бойових дій відповідно до пункту 4 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 10.05.1997 по 09.02.2002 з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову. В апеляційній скарзі скаржник вказав, що немає підстав для зарахування спірних періодів до трудового стажу.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до органів Пенсійного фонду щодо призначення йому пенсії. Останнє його звернення відбулося 26.06.2024.

03.07.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області винесено рішення № 29 про відмову у призначенні позивачу пенсії через відсутність необхідного страхового стажу. Також зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано:

- період роботи відповідно копії трудової книжки від 10.05.2006 НОМЕР_1 з 10.05.1997 по 09.02.2002, оскільки записи про роботу проведено до дати видачі трудової книжки та не підтверджено первинними документами;

- період роботи відповідно трудової книжки від 10.05.2006 НОМЕР_1 з 01.07.2000 по 09.02.2002, оскільки відсутня інформація в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та сплата страхових внесків;

- період догляду за дитиною до досягнення 12-річного віку з 10.05.1997 по 09.02.2002, оскільки відповідно трудової книжки від 10.05.2006 НОМЕР_1 , заявник перебував у трудових відносинах.

Вважаючи свої права та законні інтереси порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку, про необґрунтованість висновків органів Пенсійного фонду щодо відсутності підстав для зарахування спірного періоду з 10.05.1997 по 09.02.2002 до трудового стажу. Також суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про врахування страхового стажу у потрійному розмірі періоду військової служби та безпосередньої участі у бойових діях терміном 2 роки 1 місяць 22 дні із розрахунку.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 308 КС України не дає оцінку вказаній частині судового рішення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначається, зокрема, пенсія по інвалідності.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положеннями частини 4 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з положеннями статті 48 Кодексу законів про працю України визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, належним чином оформлені записи в трудовій книжці є підставою для врахування відповідних періодів роботи до загального трудового стажу особи, а у разі відсутності таких записів або їх неповноти трудовий стаж має встановлюватися на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до обставин встановлених у справі позивачу не зараховані періоди роботи з 10.05.1997 по 09.02.2002 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 10.05.2006, оскільки записи про роботу передують даті заповнення трудової книжки.

За змістом пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відтак, уточнюючі довідки подаються виключно у випадках, відсутності трудової книжки або відсутності необхідних записів в ній, наявності неправильних або неточних записів. В той же час, підставою для неврахування стажу стала саме дата видання дубліката трудової книжки позивачу. При цьому будь-яких зауважень з боку відповідачів щодо записів, зроблених в дублікаті трудової книжки немає.

Порядок ведення трудових книжок станом на дату видачі дублікату трудової книжки врегульований положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в МЮУ 17.08.1993 за № 110.

Відповідно до пунктів 5.1-5.3 вказаної Інструкції № 58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджу

Відповідно до пунктів 2.11- 2.12 вказаної інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Отже, при заповнені як трудової книжки так і дублікату трудової книжки на першій сторінці в графі дата заповнення проставляється дата заповнення, актуальна саме на день заповнення відповідної трудової книжки або дубліката, оскільки після заповнення титульного аркушу трудової книжки записи в ній засвідчуються підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому заповнювалася трудова книжка.

Судом встановлено, що трудова книжка позивача серія НОМЕР_1 заповнена 10.05.2006 відповідальною особою СТОВ «Агро-Фант». У трудовий книжці ОСОБА_1 зроблено записи №1-2: 10.05.1997 прийнятий різноробочим в столярний цех КСП "Світанок"; 09.02.2002 звільнений з роботи за власним бажанням.

Відповідно до архівної довідки колгоспу «Світанок», виданої архівним відділом Житомирської районної військової адміністрації Житомирської області №О-281 від 31.05.2024, на базі КСП «Світанок» було створено ПСПО «Світанок», а згодом з 2001 року ПСПО «Світанок» було реорганізовано у СТОВ «Агро-Фант» (а.с.37).

У зв`язку з чи СТОВ «Агро-Фант» як правонаступник колгоспу «Світанок» вправі заводити та заповнювати дублікат трудової книжки, проте відповідальною особою замість відмітки «дублікат» проставлено запис «копія».

Дата заповнення 10.05.2006 підпис особи, відповідальної за видачу трудової книжки та печатка підприємства проставлена станом на дату заповнення саме дубліката трудової книжки, тому відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином, орган Пенсійного фонду при винесенні спірного рішення не зазначив, а нормами чинного законодавства України не встановлений обов`язок підприємства-роботодавця зазначати в дублікаті трудової книжки в графі дата заповнення саме дату заповнення первинної трудової книжки, яку було втрачено працівником, крім того, такий підхід не є обґрунтованим, з огляду на те, що графа дата заповнення в сукупності з даними про підприємство та його відповідальну особу, яка підписує трудову книжку, має на меті зазначення даних щодо осіб які вносили відповідні записи саме у дублікат трудової книжки на момент його видачі.

У контексті оцінки спірних правовідносин суд враховує, що позивачу виготовлений «дублікат» трудової книжки серії НОМЕР_1 , до якого внесені відомості про попередні періоди роботи позивача. Запис дублікату трудової в частині періоду роботи позивача з 10.05.1997 по 09.02.2002 вчинений акуратно, з них можна точно встановити про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчого документа, на підставі якого зроблений відповідний запис.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 "Про трудові книжки працівників", заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Разом з тим, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, а тому її неналежне ведення відповідними особами не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для не врахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

За таких обставин пенсійний орган фактично переклав відповідальність за належне та правильне оформлення трудової книжки та інших документів щодо відомостей про періоди роботи на позивача, що є непропорційним заявленій легітимній меті (підтвердження періодів роботи позивача), тому зазначені дії не можна вважати такими, які вчинені обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

Водночас, за змістом наведених норм відповідальним за заповнення трудової книжки є підприємство - роботодавець.

За правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №754/14898/15-а, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Також відповідачем не надано доказів того, що позивач не працював або його періоди роботи не відповідають дійсності, чи записи у трудовій книжці позивача стосовно стажу роботи зроблені неправильно, неточно або з іншими вадами, які заважають їх зарахуванню до стажу роботи, або взагалі відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що за приписами п.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Таким чином, орган Пенсійного фонду у разі виникнення в нього сумнівів щодо записів у трудовій книжці позивача та недостатності у ній відомостей про роботу, наділений правом перевірити та витребувати їх, однак цим правом не скористався.

Отже, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Відтак період роботи позивача з 10.05.1997 по 09.02.2002 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Відповідно до обставин справи, період трудової діяльності позивача з 10.05.1997 по 09.02.2002 не було зараховано з причин: відсутності інформації в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та сплата страхових внесків; догляду за дитиною до досягнення 12-річного віку при перебуванні заявника у трудових відносинах. Колегія суддів щодо вказаного зазначає, що судом першої інстанції обґрунтовано зроблено висновок, що відповідачем протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи позивача з 10.05.1997 по 09.02.2002 з трьох різних підстав за наявності відповідних записів у трудовій книжці.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що Реєстр застрахованих осіб почав формуватися з 1 січня 2004 року, коли набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Щодо зарахування позивачу періодів участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України у Донецькій, Луганській і Харківській областях з 01.06.2022 по 13.06.2022, з 20.06.2022 по 30.11.2022, з 08.12.2022 по 03.06.2023 у потрійному розмірі, то суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав позивача в цьому спірному випадку, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 15.08.2024 щодо правильності обчислення страхового стажу при призначенні пенсії за віком з 07.06.2024, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду за наслідками розгляду цієї справи та з урахуванням відомостей, які зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_1 щодо періодів роботи.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.