Справа № 520/30930/24
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 р. Справа № 520/30930/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 року (ухвалене суддею Котеньов О.Г.) по справі № 520/30930/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЗІМ»

до Головного управління ДПС у Харківській області

про визнання протиправними та скасування рішення, податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю СЕЗІМ (в подальшому - ТОВ СЕЗІМ, позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (в подальшому - ГУ ДПС у Харківській області, відповідач), в якому просило визнати протиправними та скасувати рішення № 1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску вiд 25.06.2024 р. та податкове повідомлення-рішення № 0/21992/0416 вiд 24.04.2024 р., прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 р. адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 р., яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме вимог Податкового кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи. Відповідач зазначає, що в порушення ч. 8 ст. 9 Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» позивачем несвоєчасно було сплачено єдиний внесок, нарахований за календарний місяць терміном сплати - не пізніше 20 числа наступного місяця з відповідний період, що підтверджується даними з інтегрованої картки платника. Щодо порушення строків реєстрації розрахунків коригування, відповідач зазначив, що у ГУ ДПС відсутня інформація стосовно отримання підприємством від постачальника спірного розрахунку коригування. Таким чином, відповідач вважає, що оскаржувані рішення є правомірними та не підлягають скасуванню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги відповідача не підлягають задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судовим розглядом встановлено, що 12.08.2024 р. представник позивача звернулася до відповідача із адвокатським запитом, в якому просила надати належним чином засвідчені копії податкового повідомлення-рішення № 1 р. вiд 25.06.2024 р. та податкове повiдомлення - рiшення (форма 'Н') № 0/21992/0416 вiд 24.04.2024 р., та акти перевірки, на підставі яких були винесені зазначені податкові повідомлення-рішення, а також документальне підтвердження направлення таких актів та податкових повідомлень-рішень платнику податків.

Листом №50-6/20-40-24-11-13 від 16.08.2024 р. відповідач повідомив позивача, що в інтегрованій картці ТОВ СЕЗІМ за кодом бюджетної класифікації 71010000 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 01.06.2024 р. рахується автоматично розрахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату в сумі 6516,97 грн. та пеня в сумі 65,17 грн. Відповідач зазначив, що за жовтень 2019 року ТОВ СЕЗІМ надало звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, нараховано єдиного внеску по документу № від 19.11.2019 р. - 65628,93 грн., виникла недоїмка суми 60762,77 грн., погашено недоїмку платником 22.11.2019 р.

Відповідачем прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 1 вiд 25.06.2024 р. сума фінансової санкції у розмірі 6516,97 грн. та пені в сумі 65,17 грн.

Листом вих. №452 від 26.11.2019 р. позивач звертався до Індустріальної державної податкової інспекції Східного управління Головного управління ДПС у Харківській області з повідомленням про помилковість відображення недоїмки, в якому зазначено, що податковим органом не враховано оплату ЄСВ за період з 22.10.2019 р. по 17.11.20219 р. на суму 65294,30 грн. про що надано платіжні доручення: від 22.10.2019 р. - на суму 30652,40 грн.; від 23.10.2019 р. - на суму 274,56 грн.; від 25.10.2019 р. - на суму 828,00 грн.; від 30.10.2019 р. - на суму 1583,96 грн.; від 07.11.2019 р. - на суму 31161,80 грн.; 14.11.2019 р. - на суму 793,78 грн.

Головним управлінням ДПС у Харківській області проведено камеральну перевірку щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таки накладних з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ СЕЗІМ, за результатами якої складено акт №0914/20-40-04-16-03/34389417 від 20.03.2024 р.

Висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим порушено п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

На підставі зазначеного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0/21992/0416 вiд 24.04.2024 р., яким до ТОВ СЕЗІМ застосовано штрафні санкції у сумі 964 грн.

Не погодившись із рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 1 вiд 25.06.2024 р. та податковим повідомленням-рішенням № 0/21992/0416 вiд 24.04.2024 р., позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення в частині застосування штрафних санкцій за нормами ст. 125-1 Податкового кодексу України необґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.п. 2 і 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.

Згідно з абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктами 1, 2 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством.

Відповідно до ч.ч. 8, 11-12 ст. 9 Закону № 2464-VI, платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. У разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону №2464).

Згідно із ч.ч. 10, 13 ст. 25 Закону № 2464, на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску (ст. 26 Закону № 2464-VI).

Відповідно до пп. 2 п. 2 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою указом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі Інструкція) у разі несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Згідно даних інтегрованої картки платника податку ТОВ СЕЗІМ за кодом бюджетної класифікації 71010000 єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на 01.06.2024 р. рахується автоматично розрахована штрафна санкція за несвоєчасну сплату в сумі 6516,97 грн. та пеня в сумі 65,17 грн.

Відповідачем прийнято рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 1 вiд 25.06.2024 р. сума фінансової санкції у розмірі 6516,97 грн. та пені в сумі 65,17 грн.

Судовим розглядом встановлено, що згідно з платіжних доручень: від 22.10.2019 р. - на суму 30652,40 грн.; від 23.10.2019 р. - на суму 274,56 грн.; від 25.10.2019 р. - на суму 828,00 грн.; від 30.10.2019 р. - на суму 1583,96 грн.; від 07.11.2019 р. - на суму 31161,80 грн.; 14.11.2019 р. - на суму 793,78 грн. позивачем своєчасно сплачено Єдиний соціальний внесок, тому податковий орган помилково відобразив недоїмку за період з 22.10.2019 р. по 17.11.20219 р. на суму 65294,30 грн.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем за період з 22.10.2019 р. по 17.11.20219 р. Єдиний соціальний внесок сплачено вчасно, тому підстав для застосування до позивача штрафних санкцій немає, у зв`язку з чим рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску вiд 25.06.2024 р. № є незаконним та підлягає скасуванню.

Стосовно позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № 0/21992/0416 вiд 24.04.2024 р. суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно із п. 192.1 ст. 192 ПК України, якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в спірних правовідносинах реєстрації розрахунків коригування ТОВ СЕЗІМ мало передувати складання розрахунку коригування ТОВ «ТЕХНОПЛАСТ»

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Судовим розглядом встановлено, що податковим органом стосовно позивача проведено камеральну перевірку щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування з податку на додану вартість в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ СЕЗІМ, за результатами якої складено акт №0914/20-40-04-16-03/34389417 від 20.03.2024 р. Висновками акту перевірки встановлено, що позивачем проведено реєстрацію податкових накладних/розрахунків коригування, поза межами строків, встановлених п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме в акті зазначено. що розрахунок коригування № 337 був складений 16.11.2023 р. та зареєстрований 18.01.2024 р. При цьому відповідач вважає, що граничний термін реєстрації розрахунку коригування є 18.12.2023 р., у зв`язку з чим порушення граничного терміну реєстрації складає 31 день, через що відповідач нарахував штраф в розмірі 10% від суми ПДВ такої накладної - 964 грн.

Позивачем в підтвердження спростування висновку податкового органу про порушення ним строку реєстрації розрахунків коригування надав до матеріалів справи додаток №2 до розрахунку коригування №337 від 16.11.2023 р. з якого встановлено, що позивач отримав розрахунок коригування від контрагента - ТОВ "ТЕХНОПЛФАСТ" 18.01.2023 р. о 8:56 годин і вже того ж дня о 09:08 годин позивачем подано на реєстрацію розрахунок коригування № 337.

Проте відповідач під час камеральної перевірки не встановив інформацію щодо дат отримання розрахунків коригування позивачем від його постачальників для подальшої реєстрації, що призвело до неправомірності висновків про порушення граничних термінів реєстрації розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає висновки відповідача про порушення позивачем строків реєстрації помилковими, оскільки розрахунок коригування № 337 від 16.11.2023 р. зареєстровано позивачем своєчасно, а тому податкове повідомлення - рішення № 0/21992/0416 вiд 24.04.2024 р. є необґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № 1 вiд 25.06.2024 р. та податкового повідомлення-рішення № 0/21992/0416 вiд 24.04.2024 р.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі № 520/30930/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич