Справа № 295/18526/24
Суддя: Кузнєцов Д. В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі: судді Кузнєцова Д.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із указаним позовом, в якому просить поновити строк звернення із даним позовом, скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення №878 від 22.11.2024 року, а також закрити справу про адміністративне правопорушення. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначає, що постановою №878 від 22.11.2024 року на нього накладено штраф в сумі 17 000 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Позивач вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на наступне. Зі змісту позову слідує, що ОСОБА_1 були надані пояснення щодо поважності причин та неможливості проходити ВЛК саме 19.11.2024 року у зв`язку із відсутністю у нього при собі необхідних для проведення всебічного та об`єктивного лікарського огляду членами ВЛК медичних документів про наявні захворювання щодо стану його здоров`я. Позивач повідомляв співробітникам ІНФОРМАЦІЯ_2 , що він має підстави на відстрочку від мобілізації, але рішення комісії з даного приводу ще не прийняте. Дана інформація також доводилась офіцеру ВОМР ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 особисто та окремо зазначалось в протоколі, проте ця обставина уповноваженими особами відповідача взагалі була проігнорована. Згідно приписів п. 63 Порядку військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. За змістом позову, позивач утримувався в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 без права вільно пересуватися. Крім того, співробітниками даного ТЦК фактично були створені умови, за яких позивач був позбавлений звернутися за допомогою до близьких або за захистом до адвоката. У позивача був відібраний мобільний телефон та особисті документи, протокол про адміністративне затримання не складався. Окремо ОСОБА_1 наголошує у позові, що чинним законодавством України не передбачено відповідальність військовозобов`язаного за відмову від направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби. До того ж, зазначене у постанові направлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 для отримання йому не надавалось та не оголошувалось (не повідомлялось). Вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП є безпідставним через відсутність в діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 06.01.2025 року у зазначеній справі відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду залишити позовну заяву без розгляду. У разі поновлення пропущеного строку відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник відповідача зазначив, що 19.11.2024 року громадянин ОСОБА_1 був доставлений працівниками Національної поліції до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з перебуванням в розшуку на підставі звернення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 за №15598 від 17.10.2024 з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення. Як далі убачається зі змісту відзиву, 19.11.2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №505 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , який направлений для розгляду начальнику ІНФОРМАЦІЯ_4 . У той же день, під час проведення перевірки посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 документів у військовозобов`язаного ОСОБА_1 було встановлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів військовозобов`язаний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_6 з 21.02.2009 року, не має відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не перебуває на спеціалізованому обліку (бронь), підлягає призову на військову службу під час мобілізації. У зв`язку із цим 19.11.2024 року військовозобов`язаному ОСОБА_1 повідомлено про необхідність проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, однак ОСОБА_1 отримувати направлення на медичний огляд та проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби при ІНФОРМАЦІЯ_7 відмовився. У подальшому, службовими особами 19.11.2024 складено акт щодо відмови позивача від отримання направлення №3683 від 19.11.2024 року на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації та відмови проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби, в якому позивачу о 22.30 19.11.2024 року доведено вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації та строк завершення медичного огляду, про що свідчить підпис позивача у графі: «підпис особи, до якої доведено вимоги законодавства». Тому заперечення позивача, що така подія взагалі не мала місця, не відповідає дійсності. На наступний день, тобто 20.11.2024, ОСОБА_1 подав заяву начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , що він відмовляється від проходження військово-лікарської комісії та проходження медичного огляду за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 №3683 від 19.11.2024 року, однак в причинах відмови вказав «від проходження ВЛК не відмовляюсь. Прошу проходити ВЛК за місцем прописки та проживання. Так як з собою не маю медичних даних, картки та обстежень пройдених раніше. ВЛК проходив, був визнаний обмежено придатним». Направлення на медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації №3683 від 19.11.2024 року ОСОБА_1 зареєстровано в Журналі реєстрації направлень на ВЛК, виданих військовозобов`язаним для проходження медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з тим, вказане направлення, картка обстеження та медичного огляду №3683 від 19.11.2024 долучено до протоколу, про що зазначено в протоколі. А тому твердження позивача в позовній заяві щодо не вручення йому направлення не відповідає дійсності, позивач відмовився отримувати направлення №3683 від 19.11.2024 року та відмовився від проходження ВЛК й проходження медичного огляду за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що власноручно вказав в заяві від 20.11.2024 року. У своїй заяві 20.11.2024 ОСОБА_1 поставив підпис, що він ознайомлений із вимогами законодавства щодо військового обліку, мобілізаційної підготовки та мобілізації, та передбаченою законом відповідальністю за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, в тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як далі убачається зі змісту відзиву, 20.11.2024 офіцером ІНФОРМАЦІЯ_2 було складено протокол №506 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відповідно до якого 19.11.2024 о 22 год. 30 хв. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відмовився отримувати направлення на медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації №3683 від 19.11.2024 та відмовився проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії. Начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 22.11.2024 року було винесено постанову №878 за справою про адміністративне правопорушення, в якій вказано, що ОСОБА_1 19.11.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 під час направлення на проходження військово-лікарської комісії з метою встановлення ступеня придатності до військової служби відмовився отримувати направлення на медичний огляд ВЛК з метою визначення придатності до військової служби під час мобілізації № НОМЕР_1 та відмовився проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби. Таким чином, ОСОБА_1 в порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Таким чином, на переконання ІНФОРМАЦІЯ_2 , твердження позивача в позовній заяві, що він притягнутий постановою №878 до адміністративної відповідальності за відмову отримувати лише направлення, а не за відмову від проходження ВЛК, не відповідає дійсності. Твердження позивача щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в зв`язку з відсутністю умислу в діях позивача помилкове, так як проходження ВЛК є обов`язком військовозобов`язаного. Позивач написав власноруч заяву щодо відмови від проходження ВЛК, в тому числі мотивуючи тим, що в нього відсутні медичні документи та бажає пройти ВЛК за місцем проживання. У позові обґрунтовує відмову від проходження ВЛК, в тому числі, в зв`язку з відсутністю у нього з собою медичних документів. Однак станом на 03.12.2024 року позивач військово лікарську комісію не пройшов, про що свідчить доданий до позовної заяви витяг з додатку «Резерв+», сформований 03.12.2024, прочерки в графах: «Постанова ВЛК», «дата ВЛК». Призов громадянина на військову службу під час мобілізації не є позбавленням особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, передбачений ст. 65 Конституції України, відтак, не є незаконним затриманням або утриманням особи. Представник відповідача також наголосив у відзиві, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів військовозобов`язаний ОСОБА_1 не мав відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації станом на 19.11.2024 року. Станом на 12.12.2024 року позивачем не долучена до позовної заяви відповідна довідка про надання відстрочки. Таким чином, посилання позивача, що він мав право на відстрочку, а тому не повинен був направлятися на ВЛК, не обґрунтовані, позивачу потрібно було долучити до позовної заяви відповідну довідку про надання відстрочки, з якої вбачалося з якого часу повивач має право на відстрочку. За змістом пункту 1 додатку №2 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема: проходити медичний огляд та лікування в закладах охорони здоров`я згідно з рішеннями територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Отже, ІНФОРМАЦІЯ_8 мав право направляти для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби та призвати на військову службу під час мобілізації на особливий період позивача в незалежності від місця перебування на військовому обліку.

Згідно з частиною п`ятою статті 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Суд, вивчивши й дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 19.11.2024 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол №505 про те, що ОСОБА_1 , маючи обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, грубо порушуючи вимоги зазначених нормативно-правових актів, не з`явився за викликом (повісткою) до ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 23-26).

20.11.2024 уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_1 складено протокол №506 про те, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, 19.11.2024 року о 22 год. 30 хв., знаходячись в ІНФОРМАЦІЯ_9 за адресою: АДРЕСА_1 , відмовився від отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації №3683 від 19.11.2024 року та відмовився проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно із рішенням військово-лікарської комісії, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (а.с. 27-30).

У цьому ж протоколі ОСОБА_1 повідомлено про час та дату розгляду справи о 12 год. 00 хв. 22.11.2024. Від отримання направлення на медичний огляд ВЛК, від проходження медичного огляду останній відмовився, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 20.11.2024 року та актом відмови від отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації та відмови проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби від 19.11.2024 року.

У протоколі №506 ОСОБА_1 надав пояснення про те, що не відмовляється від проходження ВЛК за місцем реєстрації та проживання, так як в ІНФОРМАЦІЯ_7 не має можливості надати документи, що свідчать про його хвороби, які потрібні на ВЛК. Просив скористатися можливістю надати до ТЦК та СП за місцем реєстрації документи, які дають право на відстрочку.

22 листопада 2024 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 №878 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17 000 грн. Зі змісту постанови убачається, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, знаходячись в ІНФОРМАЦІЯ_7 , відмовився від отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації №3683 від 19.11.2024 та відмовився проходити медичний огляд для визначення ступеня придатності до військової служби згідно з рішенням ВЛК. В матеріалах справи наявні письмові пояснення ОСОБА_1 щодо причин відмови від проходження ВЛК, де останній зазначив: «не відмовляюсь від проходження ВЛК за місцем прописки та проживання, так як не маю можливості надати документи, що свідчать про мої хвороби …».

20.11.2024 уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 складено акт відмови ОСОБА_1 від отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації та відмови проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби. ОСОБА_1 під особистий підпис доведено вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням керівника ІНФОРМАЦІЯ_2 та строк завершення медичного огляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до положень статті 235 КУпАП, Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсування військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210--1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.

Положенням частини першої статті 210-1 КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини третьої наведеної статті вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, стаття 210-1 КУпАП визначає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в тому числі в особливий період.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який триває і дотепер.

Відповідно до п.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:

допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;

призовники - особи, які взяті на військовий облік;

військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;

військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;

резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» закріплено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

У відповідності до абзаців 2 та 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані, зокрема:

- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду;

- проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях чи бездіяльності відповідного складу правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.11.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 винесено постанову №877, якою встановлено, що ОСОБА_1 порушено вимоги ст. 65 Конституції України, абз. 4 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено на останнього штраф у розмірі тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

Як пояснив позивач, 19.11.2024 року, перебуваючи у службових питаннях в м. Звягель Житомирської області, був затриманий співробітниками Звягельського РУП ГУНП в Житомирській області та в наступному доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначеними співробітниками було вказано, що ОСОБА_1 відповідно до наявної інформації інформаційно-телекомунікаційної системи Національної поліції України перебуває у розшуку як особа, яка порушила порядок військового обліку та законодавство про мобілізацію в Україні, у зв`язку з чим його буде доставлено до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки. При цьому, позивачем було зазначено, що такі доводи поліцейських не відповідають дійсності, оскільки згідно з витягу позивачем було вчасно оновлені військово-облікові дані та він перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_10 . Будь-яких повісток або повідомлень про виклик він не отримував. Позивачем було наголошено, що у зв`язку із його затриманням та примусовим доставленням на огляд він не мав при собі медичних документів, що засвідчують проходження ним лікування та наявність тяжкої хвороби, що призведе до необ`єктивних висновків комісії, на що йому було запропоновано написати та подати відповідну заяву.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі - Порядок № 560).

Вищевказаний Порядок визначає, зокрема, процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних, організацію медичного огляду військовозобов`язаних та резервістів для визначення придатності до військової служби, процедуру оформлення призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

За приписами підпункту 1 пункту 27 Порядку №560, під час мобілізації громадяни викликаються з метою: до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів:

- взяття на військовий облік;

- проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

- уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки);

- призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Пунктом 28 Порядку №560 передбачено, що виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки.

Згідно вимог пункту 29 Порядку №560, у повістці зазначаються, зокрема, мета виклику до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділів чи відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ.

Відповідно до абзацу 3 пункту 69 Порядку №560, громадяни України, які перебувають на військовому обліку та з набранням чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, прибули до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для уточнення своїх облікових даних (адреси місця проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інших персональних даних), на медичний огляд не направляються. На медичний огляд громадяни, які уточнили свої облікові дані, викликаються повісткою.

З наданого позивачем витягу із застосунку «Резерв+» слідує, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_10 , вчасно уточнив свої облікові дані.

Положеннями пункту 74 Порядку №560 передбачено, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Таким чином, у процедурі проходження ОСОБА_1 медичного огляду передує видача керівником ІНФОРМАЦІЯ_2 направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою, згідно з додатком 11 Порядку №560 та реєстрація відповідного направлення в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою, згідно з додатком 12 Порядку №560, а також, формування повістки про виклик для проходження відповідного огляду.

Разом з тим, відповідачем не надано доказів дотримання ІНФОРМАЦІЯ_11 відповідної процедури та етапності. Зокрема, не надано доказів вручення ОСОБА_1 повістки про виклик для проходження медичного огляду (ВЛК) на 23.11.2024 року або відмови останнього від її отримання, підтвердженої належними та допустимими доказами. Доданим до відзиву Акт від 19.11.2024 за підписом, у тому числі й позивача, зафіксовано лише факт відмови від отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією.

Крім того, суд враховує, що необхідність у наданні військовозобов`язаним додаткової медичної документації є як прямим обов`язком, так і правом військовозобов`язаного та не може залежати від суб`єктивного ставлення чи думки окремого члена ВЛК. Так, пункт 3.5 глави 3 розділу ІІ, затвердженого наказом Міноборони України 14.08.2008 № 402 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України наголошує на такому обов`язку: «Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ (електронна система охорони здоров`я).

Абзацом третім пункту 3.4. Положення визначено, що лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Також, законодавство не встановлює ЕСОЗ як єдине джерело інформації про стан пацієнта (військовозобов`язаного), а визначає його як один із можливих джерел поряд з медичною картою амбулаторного хворого за формою №025/о та іншими медичними виписками.

Отже, вказаною нормою пункту 3.5 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України на військовозобов`язаного покладається обов`язок під час проведення медичного огляду надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ. Суд пристає на доводи ОСОБА_1 щодо важливості медичної документації та щодо права військовозобов`язаного в наданні всіх медичних документів для повного та належного врахування його стану та діагнозів. Як зазначалось вище, у протоколі №506 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ОСОБА_1 в графі «Пояснення і зауваження щодо змісту протоколу» вказав, що не відмовляється від проходження ВЛК за місцем реєстрації та проживання, так як в ІНФОРМАЦІЯ_7 не має можливості надати документи, що свідчать про його хвороби, які потрібні на ВЛК.

Таким чином, оскільки процедура оповіщення про виклик та направлення на ВЛК була з самого початку порушена, то всі подальші дії працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 суд не може вважати законними.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №878 від 22 листопада 2024 року по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Згідно з ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Беручи до уваги обставини, наведені позивачем в обґрунтування доводів поновлення пропущеного строку на оскарження постанови, зокрема, час одержання оскаржуваної постанови та відсутність доказів протилежного, суд вважає за необхідне визнати поважною причину пропуску процесуального строку звернення до суду з даним адміністративним позовом та поновити позивачу указаний строк, відмовивши відповідно ІНФОРМАЦІЯ_7 у задоволенні його клопотання про залишення позову без розгляду. Посилання відповідача у клопотанні про залишення позову без розгляду на ті обставини, що позивач був повідомлений про час слухання справи, на розгляд не з`явився, таким чином справа була розглянута без його участі, суд сприймає критично, оскільки постанова не містить підпису позивача про отримання ним примірника оскаржуваної постанови, натомість за матеріалами справи про прийняте рішення позивач дізнався із відповіді на адвокатський запит, яка надійшла на адресу адвокатського бюро 02.12.2024 року.

З приводу заявлених позивачем вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн. суд зазначає.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Встановлено, що 09.12.2024 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Грішин та Партнери» був укладений договір про представництво та надання правничої (правової) допомоги.

Згідно з п. 4.1 Договору вартість послуг за надання правничої допомоги за чинним Договором складає 5 000 гривень, 00 копійок. Зазначена сума гонорару є остаточною та узгоджена сторонами з урахуванням обсягу дій адвоката, а також витрати часу, необхідних для виконання доручень клієнта.

На підтвердження оплати послуг за надання правничої допомоги в сумі 5 000 грн. до позову додана платіжна інструкція №0.0..1.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час, що також відображено у постанові Верховного Суду від 07.05.2020 року по справі №820/4281/17 та постанові від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що заявлений позивачем розмір судових витрат не є пропорційним, не зазначено співмірність розміру таких витрат із ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Дослідивши та проаналізувавши зміст поданих платником документів на підтвердження обґрунтованості розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним зі складністю справи та об`ємом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, та їх обсягом, у зв`язку з чим заявлені позивачем витрати на правничу допомогу слід зменшити до 2 500,00 грн.

Вирішуючи питання щодо стягнення сплаченого судового збору суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи те, що за результатом розгляду справи суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, суд стягує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 210-1, 235, 245, 251, 280, 283 КУпАП, ст.ст. 2, 5, 6, 72-74, 77, 79, 121, 122, 134, 139, 162, 242-246, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Заяву задовольнити та поновити ОСОБА_1 процесуальний строк звернення до адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову №878 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 22.11.2024 року, якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а також закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн. та 2 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення 23.06.2025.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_12 , адреса: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Суддя