Справа № 640/17378/20
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

24 червня 2025 року справа № 640/17378/20

Київський окружний адміністративний суд в особі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , прокурора Офісу Генерального прокурора, члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дій, стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до ОСОБА_2 , прокурора Офісу Генерального прокурора, члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-2), в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення №531дс-20 від 04.05.2020 члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно заступника Генерального прокурора Симоненка О.Ю.;

- зобов`язати члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора Федуніва Анатолія Дмитровича або іншого уповноваженого члена кадрової комісії Офісу Генерального прокурора відкрити дисциплінарне провадження за дисциплінарною скаргою №124 від 21.04.2020 року стосовно заступника Генерального прокурора ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Офіс Генерального прокурора, в особі відповідної кадрової комісії, здійснити дисциплінарне провадження та розглянути по суті дисциплінарну скаргу №124 від 21.04.2020 року стосовно заступника Генерального прокурора Симоненка О.Ю. в порядку та у спосіб, встановлених Законом України "Про прокуратуру".

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.07.2020 (суддя Арсірій Р.О.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

21.08.2020 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву.

03.09.2020 на адресу Окружного адміністративного суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву.

Законом України від 13.12.2022 №2825-IX "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (далі - Закон №2825-IX) Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідовано, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2825-IX, з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

14.12.2022 вказаний Закон був опублікований в газеті "Голос України" №254 та набрав чинності 15.12.2022.

На підставі пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №2825-IX адміністративну справу №64017378/20 передано на розгляд Хмельницького окружного адміністративного суду.

10.03.2025 матеріали справи №64017378/20 надійшли до Хмельницького окружного адміністративного суду та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2025 справу передано на розгляд судді Блонському В.К.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14.03.2025 (суддя Блонський В.К.) передано адміністративну справу №640/17378/20 до Київського окружного адміністративного суду для її розгляду за виключною підсудністю.

09.04.2025 на адресу Київського окружного адміністративного суду супровідним листом від 03.04.2025 №вих-640/17378/20/9386/25 надійшли матеріали адміністративної справи №640/17378/20.

09.04.2025 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Київського окружного адміністративного суду Кушновій А.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.05.2025 прийнято адміністративну справу №640/17378/20 до провадження Київського окружного адміністративного суду. Ухвалено продовжити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Витребувано докази у справі від позивача та Офісу Генерального прокурора.

З матеріалів справи вбачається, що 24.03.2020 адвокат Воротинцев Єгор Васильович, діючи в межах здійснення захисту підозрюваного ОСОБА_4 в кримінальному провадженні №0000369 (на підставі Договору №01/09/19 про надання правової допомоги від 13.09.2019 та Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діляьністю №2516, виданого Головою Донецької обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури 30.03.2007), подав на адресу Офісу Генерального прокурора скаргу №115 на недотримання розумних строків досудового розслідування.

Відомості про заяву, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2014. Зазначене кримінальне провадження розслідується слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України та зареєстроване за ознаками кримінальних правопорушень, зокрема передбачених частиною 2 статті 15, частиною 3 статті 27, частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 212, частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України.

Як захисник підозрюваного, адвокат Воротинцев Єгор Васильович зафіксував порушення, які, на його думку, полягали в ігноруванні розумних строків прокурором - процесуальним керівником щодо вчинення будь-яких дій у провадженні, передбачених частиною 2 статті 283 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України). Таке зволікання позивач кваліфікує як таке, що порушує права учасників кримінального процесу, зокрема й підзахисного ОСОБА_4 .

Скарга адвоката була подана в порядку статті 308 КПК України, яка передбачає її розгляд прокурором вищого рівня протягом трьох днів. Як убачається з копії опису вкладення та роздруківки руху поштового відправлення №230, скарга надійшла до Офісу Генерального прокурора 26.03.2020 року. Однак станом на 21.04.2020 відповідь на скаргу не була надана.

Згодом позивач отримав лист №09/1/1-32864-14 від 21.04.2020, підписаний заступником Генерального прокурора Симоненком О.Ю., що, за твердженням позивача, підтверджує факт розгляду скарги із порушенням визначеного законом строку. Цей факт також підтверджений листом Офісу Генерального прокурора №27/3-1899вих-20 від 30.04.2020, підписаним в.о. начальника відділу розгляду запитів на публічну інформацію ОСОБА_5 , в якому зазначено, що скарга №115 перебувала на розгляді саме в заступника Генерального прокурора ОСОБА_3 .

На підставі наведених фактів, 21.04.2020 ОСОБА_1 подав на адресу кадрової комісії Офісу Генерального прокурора дисциплінарну скаргу №124, в якій зазначив, що в діях заступника Генерального прокурора ОСОБА_3 містяться ознаки дисциплінарного проступку зокрема, необґрунтованого зволікання з розглядом звернення та невиконання службових обов`язків (підпункти 1, 2 частини 1 статті 43 Закону України "Про прокуратуру").

04.05.2020 член кадрової комісії ОСОБА_2 прийняв рішення №531дс-20 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно заступника Генерального прокурора ОСОБА_3 . Аргументом стала відсутність у скарзі достатніх та конкретних відомостей, які б свідчили про дисциплінарне порушення. Зокрема, зазначалося, що: скарга адвоката не підтверджує перебування її на розгляді в ОСОБА_3 відповідно до Регламенту Офісу Генеральної прокуратури та останній зволікав з організацією її розгляду; оскарження дій прокурора має відбуватися виключно в порядку, встановленому статтями 303 та 308 КПК України; у дисциплінарній скарзі не міститься відомостей про допущення прокурором дій, які б порушували права осіб за результатами попереднього розгляду в кримінальному процесі.

У цьому зв`язку позивач звернувся до кадрової комісії зі скаргою №146 від 12.05.2020 з проханням скасувати рішення члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_2 №531дс-20 від 04.05.2020 та прийняти рішення про відкриття дисциплінарного провадження стосовно заступника Генерального прокурора ОСОБА_3 . У відповідь Офісом Генерального прокурора надіслано лист №07/3/2-531дс-20-276вих-20 від 02.06.2020, яким було повідомлено, що кадровою комісією 28.05.2020 прийнято рішення №91дс-20 про залишення в силі рішення члена кадрової комісії ОСОБА_2 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження від 04.05.2020 №531дс-20 за скаргою про вчинення дисциплінарного проступку заступником Генерального прокурора

ОСОБА_3 .

Не погоджуючись з таким рішенням відповідачів, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Предметом оскарження згідно з позовом є бездіяльність члена комісії та Офісу Генерального прокурора, яка полягає у нездійсненні дисциплінарного провадження за скаргою №124 від 21.04.2020.

Згідно з частиною 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 3 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За змістом частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений в цій статті.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист (абзац 1 пункту 4.1 Рішення).

Таким чином, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду з вимогою про визнання протиправною бездіяльності члена кадрової комісії ОСОБА_2 та Офісу Генерального прокурора щодо нездійснення дисциплінарного провадження за скаргою №124 від 21.04.2020, позивач вважає, що така бездіяльність є невмотивованою та в ньому безпідставно зазначено про відсутність в його дисциплінарній скарзі конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку.

Закон України «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII) визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 45 цього Закону дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти. Рекомендований зразок дисциплінарної скарги розміщується на вебсайті Офісу Генерального прокурора.

У зв`язку із набранням чинності з 25.09.2019 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ (далі - Закон №113-ІХ) до 01.09.2021 зупинено дію положень Закону № 1697-VII, які регламентували роботу КДКП. Крім того, її голова та члени вважаються звільненими з посади, а їх повноваження достроково припиненими (підпункт 2 пункту 21 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ).

Відповідно до підпункту 7 пункту 22 розділу ІІ Закону №113-ІХ тимчасово, до 01.09.2021 в Офісі Генерального прокурора, у кожній обласній прокуратурі утворюються відповідні кадрові комісії як органи для забезпечення, у тому числі розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ та наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 №351 з 02.01.2020 розпочав роботу Офіс Генерального прокурора.

Наказом Генерального прокурора від 09.01.2020 №9 створено кадрову комісію з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів та затверджено її склад.

Наказом Генерального прокурора від 04.11.2019 №266 також затверджено Порядок розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження (далі - Порядок №266).

Відповідно до пунктів 2, 4 цього Порядку дисциплінарне провадження це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, у якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора), Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, обласних (регіональних прокуратур, окружних (місцевих) прокуратур, військових прокуратур, є кадрова комісія, утворена відповідно до Порядку роботи кадрових комісій, який затверджений наказом Генерального прокурора.

З огляду на викладене, погоджуючись із доводами відповідача Офісу Генерального прокурора, суд дійшов висновку про те, що вищевказана кадрова комісія є незалежним органом, наділеним ознаками суб`єкта владних повноважень, який самостійно розглядає дисциплінарні скарги та здійснює дисциплінарні провадження щодо прокурорів, тоді як Офіс Генерального прокурора безпосередньо такими повноваженнями не наділений. Відтак, позивач необґрунтовано спрямував свої позовні вимоги до Офісу Генерального прокурора.

Процедура розгляду кадровою комісією скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, здійснення дисциплінарного провадження та прийняття рішення за результатами дисциплінарного провадження, визначена Порядком №266, передбачає відповідно до пункту 6 цього Порядку: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та прийняття рішення.

Згідно з приписами пункту 7 Порядку №266 перевірка даних про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності здійснюється членом кадрової комісії, що здійснює дисциплінарне провадження (далі - кадрова комісія), у порядку, встановленому Законом.

Пунктом 13 Порядку №266 передбачено, що рішення про відкриття дисциплінарного провадження або про відмову у його відкритті приймаються членом кадрової комісії у строк, який не перевищує 15 днів з дати реєстрації скарги робочою групою кадрової комісії. Таке рішення протягом трьох днів оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) без відомостей, які дають змогу прямо чи опосередковано ідентифікувати прокурора, щодо якого прийнято рішення, та в цей же строк надсилається такому прокурору, а також особі, яка подала дисциплінарну скаргу, електронними засобами зв`язку або поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення. До рішення про відкриття дисциплінарного провадження, яке направляється прокурору, додається копія дисциплінарної скарги.

Згідно з пунктом 14 Порядку №266 член кадрової комісії своїм вмотивованим рішенням відмовляє у відкритті дисциплінарного провадження, якщо:

1) дисциплінарна скарга не містить конкретних відомостей про наявність ознак дисциплінарного проступку прокурора;

2) дисциплінарна скарга є анонімною;

3) дисциплінарна скарга подана з підстав, не визначених статтею 43 Закону;

4) з прокурором, стосовно якого надійшла дисциплінарна скарга, припинено правовідносини у випадках, передбачених статтею 51 цього Закону;

5) дисциплінарний проступок, про який зазначено у дисциплінарній скарзі, вже був предметом перевірки і щодо нього кадровою комісією або Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів прийнято рішення, яке не скасовано у встановленому законом порядку.

Зважаючи на вищевикладене, член кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора Федунів А. Д. в межах своїх повноважень прийняв рішення від 04.05.2020 № 531дс-20 про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно заступника Генерального прокурора ОСОБА_3 .

Згідно з частиною 1 статті 50 Закону № 1697-VII прокурор може оскаржити рішення, прийняте за результатами дисциплінарного провадження, до адміністративного суду або до Вищої ради правосуддя протягом одного місяця з дня вручення йому чи отримання ним поштою копії рішення. Норми такого ж змісту наведено в пункті 1 розділу VI Порядку №266.

Аналіз наведених вище правових положень дає підстави для висновку, що оскарженню, зокрема, у судовому порядку підлягають ті рішення кадрової комісії з розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів, які прийнято за результатами дисциплінарного провадження, і право на таке оскарження має прокурор, стосовно якого подано дисциплінарну скаргу, як суб`єкт цього дисциплінарного провадження. Особи, за дисциплінарними скаргами яких вищевказана кадрова комісія приймає рішення, не є суб`єктами дисциплінарного провадження, та згідно із Законом № 1697-VII та Порядком №266 не наділені правом на оскарження рішень кадрової комісії як за результатами дисциплінарного провадження, так і стосовно вирішення питання про його відкриття.

Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30.09.2020 у справі №9901/28/20 та від 18.09.2019 у справі № 9901/414/19.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини 1 статті 4 КАС України).

Таким чином, право на оскарження рішення (індивідуального акта) суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої воно прийняте або яке безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів цієї особи.

При виконанні своїх обов`язків прокурори, зокрема, повинні: а) справедливо, неупереджено й об`єктивно виконувати свої функції; б) поважати і намагатися захищати права людини, як це викладено в Конвенції; в) намагатися гарантувати якнайшвидшу дієвість системи кримінального судочинства (пункт 24 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо ролі прокуратури в системі кримінального правосуддя (далі - Рекомендація Rec (2000) 19), ухваленої Комітетом Міністрів Ради Європи (далі - Комітет Міністрів) на 724 засіданні заступників міністрів 06.10.2000).

Текстом Рекомендації Rec (2000) 19 підкреслюються дві істотні вимоги: поважати права окремої особи і прагнути ефективності, за яку прокурор частково несе відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за пунктом 24 Рекомендації Rec (2000) 19).

Стосовно такої відповідальності в Рекомендації Rec (2000) 19, зокрема в підпункті «ґ» пункту 5, передбачено, що держава повинна вжити заходів, щоб дисциплінарне судочинство проти прокурорів регулювалося законом і гарантувало справедливу й об`єктивну оцінку та рішення, що є предметом незалежного і неупередженого нагляду.

У Коментарі до індивідуальних рекомендацій за підпунктом «ґ» пункту 5 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітет Міністрів указав, що стосовно дисциплінарних рішень прокурори повинні мати можливість передачі їх для перегляду незалежним і неупередженим органом. Проте ця можливість не запобігає вимогам попереднього адміністративного або ієрархічного перегляду.

Тобто прокурори, якщо їх було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, мають право оскарження відповідних рішень безпосередньо до суду чи, якщо це передбачено законом, попередньо до адміністративного органу або до прокурора вищого рівня.

Статтею 50 Закону № 1697-VII надано право оскарження рішень про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорам як суб`єктам, прав та інтересів яких безпосередньо стосуються такі рішення.

Конституцією України встановлено, що відповідно до закону в системі правосуддя утворюються органи та установи для забезпечення, зокрема, розгляду справ щодо дисциплінарної відповідальності суддів і прокурорів (частина десята статті 131).

Так, держава гарантує контроль за належним виконанням суддями та прокурорами своїх професійних обов`язків шляхом створення єдиного органу - Вищої ради правосуддя, який приймає рішення за наслідком розгляду дисциплінарних скарг щодо суддів та прокурорів.

У Рекомендації Rec (2000) 19 Комітет Міністрів указав, що держава повинна вжити відповідних заходів, щоб прокурори були в змозі виконувати свої професійні обов`язки і повноваження без неправомірного втручання або незаконного притягнення до цивільної, кримінальної або іншої відповідальності (пункт 11).

Роз`яснюючи зміст цього пункту Рекомендації Rec (2000) 19, Комітет Міністрів зазначив, що для прокурорів має бути положення, яке дане для здійснення ними повноважень, виконання яких ґрунтується на особистих свободах, і відповідно до якого вони будуть відповідати на дисциплінарному, адміністративному, цивільному або кримінальному рівні за їхні особисті проступки, відповідно, таке положення повинно бути розумно обмежене, щоб не перевантажувати систему. Тут увагу необхідно акцентувати на можливості апеляцій у вищі інстанції або спеціальний комітет і на дисциплінарні процедури, проте кожен з прокурорів, як і будь-яка інша фізична особа, повинен відповідати за будь-який злочин, що він може вчинити. Природно, що в системі, у якій прокурор є незалежним, він несе більшу відповідальність (Коментар до індивідуальних рекомендацій за пунктом 11 Рекомендації Rec (2000) 19).

Наведене підтверджує той факт, що можливість притягнення прокурора до дисциплінарної, адміністративної, цивільної або кримінальної відповідальності за його правопорушення повинна бути розумно обмеженою національним законом. Проте за будь-яких умов прокурор повинен на рівні з іншими фізичними особами нести кримінальну відповідальність за вчинені ним злочини та мати можливість оскаржити рішення про притягнення його до юридичної відповідальності будь-якого виду згідно з національним законом.

Стосовно права на оскарження рішень про відмову у відкритті дисциплінарного провадження щодо прокурора, то відсутність його регламентації в національному праві є розумним обмеженням у процедурі дисциплінарної відповідальності прокурора, покликаним не перевантажувати судову систему за умови, якщо чинне законодавство передбачає конкретні способи захисту прав та інтересів зацікавленої особи.

Особа, яка подала дисциплінарну скаргу про вчинення прокурором дисциплінарного проступку, має право оскаржити рішення Комісії до Вищої ради правосуддя за наявності дозволу Комісії на таке оскарження (частина 10 статті 78 Закону № 1697-VII).

Аналогічні висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18.09.2019 у справі № 9901/414/19, від 14.09.2023 у справі № 990/73/23.

Крім того, у випадку невиконання прокурором процесуальних обов`язків у КПК України встановлено порядок оскарження такої бездіяльності до слідчого судді (пункт 17 частини 6 статті 7, статті 24, 303-307), а в разі невиконання чинного рішення останнього передбачено кримінальну відповідальність (стаття 383 КК України). Указане повністю відповідає вимогам Рекомендації Rec (2000) 19, а також Рекомендації № R (85) 11 Комітету Міністрів державам-членам щодо положення потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу, ухваленої Комітетом Міністрів на 387 засіданні заступників міністрів 28 червня 1985 року (далі - Рекомендація № R (85) 11), оскільки передбачає підвищену відповідальність прокурора за невиконання його обов`язків.

Так, згідно з пунктом 7 Рекомендації № R (85) 11 потерпілий має бути наділений правом клопотати щодо перегляду рішення компетентного органу про не відкриття кримінальної справи і правом на пряме звернення до суду. Чинний КПК України передбачає право особи, яка ініціює кримінальне провадження, на оскарження бездіяльності прокурора.

Відповідно до пунктів 33 і 34 Рекомендації Rec (2000) 19 прокурори повинні відповідним чином брати до уваги думки і стурбованість жертв, коли порушені їхні особисті інтереси, і вживати або підтримувати дії, що гарантують поінформованість жертв як про їхні права, так і про обставини процесу. Зацікавлені сторони встановленого статусу або ті, що мають статус потерпілих, а саме жертви, повинні мати можливість змінити рішення прокурорів про відмову у порушенні кримінального переслідування (закриття справи), де це необхідно, ця зміна може бути зроблена після ієрархічного перегляду або шляхом судового перегляду чи сторонами, уповноваженими займатися судовим переслідуванням приватної особи.

У Коментарі до індивідуальних рекомендацій за пунктом 34 Рекомендації Rec (2000) 19 Комітет Міністрів указав, що створити право, застосовуване тільки до жертв, означає відсутність демократичного контролю за діяльністю прокурорів у ряді достатньо вразливих сфер. З іншого боку, однаковий дозвіл будь-якій особі, що вважає себе ущемленою злочинами, опротестовувати рішення про не переслідування в кримінальному порядку приведе прокуратуру до перешкод у роботі й до збільшення апеляцій, поданих в якості тактики перешкод.

З огляду на зазначене та зважаючи на правовідносини, які виникли між позивачем та органом державної влади (прокуратурою) у зв`язку з досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, позовні вимоги у цій справі не є обґрунтованими й такими, що дійсно порушують його індивідуальні охоронювані законом права та/або інтереси.

Обраний позивачем спосіб захисту - оскарження вищевказаного рішення про відмову у відкритті дисциплінарного провадження стосовно прокурора, який, на думку позивача, порушив вимоги КПК України, жодним чином позитивно не вплине на хід досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні та не відновить ні його права, ні права його довірителя ОСОБА_4 як учасника цього кримінального провадження. Крім того, саме оскаржуване рішення, хоча і прийнято у зв`язку з дисциплінарною скаргою позивача, проте, воно не створює для нього жодних юридичних прав та/чи обов`язків, а з огляду на завдання дисциплінарного провадження і правовий статус вищевказаної кадрової комісії у цих правовідносинах рішення цього органу не може порушувати особистих прав та/або інтересів скаржника.

Така позиція суду у даній справі узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 13.03.2018 у справі №800/554/17, від 22.03.2018 у справі №800/559/17, від 24.04.2018 у справі №800/435/17, від 11.12.2018 у справі №9901/609/18, від 18.12.2018 у справі №9901/737/18, від 18.09.2019 у справі №9901/414/19.

Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за доцільне закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1, частини 2 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 2 522,40 грн (дві тисячі п`ятсот двадцять дві грн 40 коп.), тому зазначені кошти підлягають поверненню йому в повному обсязі.

Статтею 239 КАС України передбачено, що в разі закриття провадження у справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Водночас враховуючи пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.09.2020 у справі №9901/28/20, у цьому випадку поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на що, закриваючи провадження у даній справі, суд не визначає суд, до юрисдикції якого мав би належати розгляд цієї справи.

Керуючись статтями 47, 238, 241-243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. Провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , прокурора Офісу Генерального прокурора, члена кадрової комісії з розгляду дисциплінарних про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дій, стягнення моральної шкоди - закрити.

2. Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 522,40 грн (дві тисячі п`ятсот двадцять дві гривні 40 коп.) судового збору, сплаченого до Державного бюджету України за подання позовної заяви.

3. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі, не допускається.

4. Оригінал даної ухвали видати (надіслати) позивачу (його представнику), копію даної ухвали видати (надіслати) учасникам справи (їх представникам), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою..

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного ухвали.

Суддя Кушнова А.О.