Справа № 440/6821/25
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/6821/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бойка С.С., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №66 від 13.03.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до трудового стажу ОСОБА_1 період його навчання з 01.09.1982 по 13.06.1987, згідно диплому про освіту серії НОМЕР_1 від 01.07.1987 та архівної довідки №189 від 01.05.2025, період продовження ним військової служби з 22.11.1983 по 25.11.1985, згідно військового квитка серії НОМЕР_2 від 22.11.1983 та трудової книжки серії НОМЕР_3 від 04.09.1986, період роботи з 21.09.1987 по 07.06.2003, згідно трудової книжки серії НОМЕР_3 від 04.09.1986 та архівного витягу із наказу начальника управління ДДУПВП в Полтавській області від 07.06.2003 №37о/с;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити позивачу ОСОБА_2 пенсію за віком з 05.03.2025.

В якості підстави для звернення до суду позивач зазначає, що звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.03.2025 № 66 яким відмовлено в призначенні пенсії за віком з огляду на те, що до страхового стажу не зараховано періоди навчання, проходження військової служби та період роботи з 21.09.1987 по 07.06.2003. Рішення відповідача позивач вважає протиправним, оскільки на час звернення за пенсією позивач мав достатній страховий стаж, що дає право на призначення пенсії за віком.

Ухвалою судді Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 позову заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, порядок розгляду якої визначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У наданому до суду відзиві на позов представник ГУПФ у Львівській області просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Вказано, що для зарахування даних періодів роботи необхідно долучити уточнюючі довідки про періоди роботи видані на підставі первинних документів. Зарахування періоду роботи з вересня 1987 по грудень 2002, згідно довідки про заробітну плату № 8/418 від 17.11.2020, можливо після проведення перевірки на відповідність первинним документам. Враховуючи викладене, територіальними органами Пенсійного фонду України відмовлено у призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Розгляд справи, відповідно до ч. 2 ст. 263 КАС України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено 05.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовлено в призначенні пенсії за віком № 66 від 13.03.2025.

При цьому у рішенні зазначено, за доданими документами до загального страхового не зараховано період навчання з 01.09.1982 по 13.06.1987, згідно диплому про освіту НОМЕР_1 від 01.07.1987, оскільки період навчання перетинається з періодом проходження військової служби. Для зарахування необхідно надати довідку про період навчання, форму навчання, результат рішення кваліфікаційної комісії; період проходження військової служби з 22.11.1983 по 25.11.1985, згідно військового квитка НОМЕР_2 від 22.11.1983, оскільки період закінчення військової служби виправлено і не завірено в установленому порядку. Для зарахування необхідно долучити довідку про період проходження військової служби, видану на підставі первинних документів; період роботи з 21.09.1987 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 04.09.1986, оскільки відсутній запис про звільнення з роботи; період роботи з 18.02.1998 по 07.06.2003, згідно з трудової книжки НОМЕР_3 від 04.09.1986, оскільки в записі № 6 трудової книжки дата прийняття на роботу (18.02.1998) календарно не відповідає даті наказу на прийняття на роботу (17.02.1997).

Не погодившись із прийнятим рішенням від 13.03.2025 №66, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

У статті 1 вказаного Закону № 1058-ІV наведено наступні визначення:

Пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбачуваного цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За приписами пункту 1 частини першої статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно частини другою статті 24 Закону № 1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В силу вимог частини 1 статті 26 Закону № 1058-IV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до спірного рішення, страховий стаж позивача для розрахунку права на призначення пенсії відповідно до Закону № 1058-IV становив 21 рік 02 місяці 20 днів, до страхового стажу не зарахований період навчання з 01.09.1982 по 13.06.1987, період проходження військової служби з 22.11.1983 по 25.11.1985 та період роботи з 21.09.1987 по 07.06.2003.

Як вже зазначалося судом, відповідно до ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом (до 01.01.2004). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Згідно з пунктами «в», «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується, зокрема, військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби та навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Частиною 1 ст. 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1-2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

У пункті 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 від 04.09.1986 позивач у період з 22.11.1983 по 25.11.1985 позивач проходив військову службу в лавах Радянської Армії, що також підтверджується записами військової квитка серії НОМЕР_2 від 22.11.1983.

Враховуючи, що трудова книжка є самостійною та достатньою підставою для зарахування до страхового стажу позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача період проходження ним військової служби з 22.11.1983 по 25.11.1985.

Щодо зарахування періоду навчання з 01.09.1982 по 13.06.1987 до страхового стажу позивача, суд зазначає таке.

Пунктом 8 Порядку №637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

З диплому серії НОМЕР_1 виданого позивачу 01.07.1987 встановлено, що у 1982 році позивач вступив до Комсомольського гірничо-металургійного технікуму і в 1987 році закінчив повний курс названого технікуму за спеціальністю «Технічне обслуговування та ремонт автомобілів» і здобув кваліфікацію техніка-механіка.

Зі змісту архівної довідки ВСП «Політехнічний фаховий коледж Кременчуцького національного університету імені Михайла Остроградського» від 01.05.2025 вбачається, що на підставі наказу №200/у від 24.10.1983 позивач відрахований у зв`язку з призивом до армії та на підставі наказу № 312/у від 29.11.1985 після повернення з армії, позивач відновлений на навчання з 29.11.1985. ОСОБА_1 відрахований із числа студентів у зв`язку із закінченням навчання 30.06.1987 (наказ № 190/у від 20.06.1987).

Отже суд зазначає, що загальний строк навчання у даному випадку був перерваний проходженням військової служби, відтак зарахуванню підлягає період навчання з 01.09.1982 по 24.10.1983 та 29.11.1985 по 20.06.1987.

З приводу зарахування до страхового стажу позивача період роботи з 21.09.1987 по 07.06.2003, суд зазначає наступне.

Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_3 від 04.09.1986 позивач у період з 21.09.1987 по 07.06.2003 позивач працював на посаді шофера в установі № ОП-317/014, що також підтверджується довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії ДУ «Полтавський виправний центр (№ 136)» № 8/418 від 17.11.2020.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.08.2019 по справі № 654/890/17.

Також, суд звертає увагу, що в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Таким чином, здійснення записів у трудовій книжці власником або уповноваженим ним органом покладено на останніх, а не на працівника, а отже, відповідальність за неправильність вчиненого запису чи інших відомостей не може бути перекладена на працівника та позбавляти його права на врахування трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Отже, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Також, оскільки трудова книжка є самостійною та достатньою підставою для зарахування до страхового стажу позивача періоду з 21.09.1987 по 07.06.2003 відмова у зарахуванні зазначеного періоду до страхового стажу не ґрунтується на вимогах законодавства України, є формальною та такою, що протиправно позбавляє позивача конституційного права на пенсійне забезпечення.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 235/7373/16.

До того ж у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини тощо.

Натомість пенсійний орган всупереч статті 101 Закону України Про пенсійне забезпечення не скористався правом самостійно отримати відповідні документи з метою підтвердження страхового стажу позивача за спірний період.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, спрямованих на здійснення перевірки допустимості документів, поданих разом із заявою для призначення пенсії, зокрема, звернення до відповідних суб`єктів з метою проведення такої перевірки, доказів здійснення вказаного матеріали справи не містять. При цьому неможливість проведення відповідної перевірки відповідачем не дає підстав для відмови у зарахуванні відповідних документів.

Відтак, дії відповідача ГУ ПФУ у Львівській області щодо розгляду заяви позивача про призначення пенсії не відповідають вимогам чинного законодавства. Так, відповідач фактично усунувся від виконання свого обов`язку щодо належного розгляду заяви позивача, переклавши на позивача тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його документах.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення № 66 від 13.03.2025 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

З приводу позовних вимог про призначення пенсії за віком, суд зазначає таке.

Уповноваженим органом для призначення пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого входить розгляд документів, розрахунок страхового стажу. Адміністративний суд не може підміняти уповноважений орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань по суті, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

За таких обставин через неможливість втручання в дискреційні повноваження відповідача вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" задоволенню не підлягають.

Суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву позивача від 05.03.2025 про призначення пенсії за віком відповідно Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Частиною 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, буд. 10,м. Львів, Львівська область,79000, код ЄРДПОУ 13814885) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.03.2025 №66 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 22.11.1983 по 25.11.1985, періоди навчання з 01.09.1982 по 24.10.1983 та з 29.11.1985 по 20.06.1987 та період роботи з 21.09.1987 по 07.06.2003 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.03.2025 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко