Справа № 420/3102/25
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3102/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Вікторії ХОМ`ЯКОВОЇ, розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: військова частина НОМЕР_1 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), третя особа: військова частина НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови майору ОСОБА_1 у перерахунку грошового забезпечення (заробітної плати) за період: з квітня 2024 р. по 16.11.2024, у зв`язку з визнанням пункту 14 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ України (по особовому складу) від 27.03.2024 №126 незаконним, протиправним;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити перерахунок майору ОСОБА_1 грошового забезпечення (заробітної плати) за період: з квітня 2024 по 16.11.2024 , у зв`язку з визнанням пункту 14 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ України (по особовому складу) від 27.03.2024 №126 незаконним;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснити донарахування надбавок премій, щорічної матеріальної допомоги на оздоровлення майору ОСОБА_1 за період: з квітня 2024 по 16.11.2024 , у зв`язку з визнанням пункту 14 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ України (по особовому складу) від 27.03.2024 №126- незаконним;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 внести запис в особову справу майора ОСОБА_1 щодо перебуванні ним на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 з 27 березня 2024 р. по 16 листопада 2024 р. у зв`язку з визнанням пункту 14 наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Сухопутних військ ЗСУ України (по особовому складу) від 27.03.2024 №126 незаконним;

стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави Україна судовий збір за розгляд справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що наказом командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 54 від 13.12.2023 року був призначений на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Наказом командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 126 від 27.03.2024 року був увільнений з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 та призначено старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_6 , призначається на посаду для доукомплектування ЗСУ України в особливий період.

Не погоджуючись з вказаним наказом, позивач оскаржив його до суду. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 року по справі 420/11295/24 задоволено частково.

У грудні 2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про здійснення йому перерахунку грошового утримання. Рапорт не прийняли, станом на 27.01.2024 року перерахунок досі не проведений. Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду та просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 04.02.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження по справі.

21.02.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому вказано, що позовні вимоги позивача вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Як вбачається з мотивувальної частини постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № 420/11295/24 позивача не було поновлено на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 з квітня 2024 року по 16.11.2024. У зв`язку з чим, позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо перерахунку грошового забезпечення, здійснення донарахування надбавок, премій, щорічної матеріальної допомоги, внесення запису в особову справу є безпідставними та непідтверджені жодними доказами.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, дослідивши обставини на які посилаються сторони, та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 наказом командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 54 від 13.12.2023 був призначений на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Наказом командувача військ ОК « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 126 від 27.03.2024 позивач був увільнений з посади начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 та призначено старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_6 , призначається на посаду для доукомплектування ЗСУ України в особливий період.

Позивач, вважаючи наказ від 27.03.2024 №126 необґрунтованим, протиправним та таким, що прийнятий без дотримання вимог Положення №1153/2008, звернувся з позовом до суду, в якому просив : - визнати протиправним та скасувати пункт 10, пункт 14 параграфу 1 Наказу № 126 Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України від 27.03.2024; - поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 з 27.03.2024.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 27 серпня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2024 року по справі 420/11295/24 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року у справі № 420/11295/24 скасовано, ухвалена по справі нова постанова, якою позов ОСОБА_1 - задоволений частково. Визнаний протиправним та скасований пункт 14 параграфу 1 Наказу № 126 від 27.03.2024 Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України. Зобов`язано Командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_2 , військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України вирішити питання щодо подальшого проходження ОСОБА_1 військової служби. В решті позовних вимог відмовлено.

У грудні 2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом про здійснення йому перерахунку грошового утримання. Рапорт не прийняли, станом на 27.01.2024 року перерахунок досі не проведений.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ).

Згідно з положеннями пунктів 2, 3, 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Згідно з пунктом 2 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

За приписами пункту 8 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника).

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на "мирне володіння своїм майном". Поняття "власність", що міститься в частині 1 статті 1 Першого протоколу, має автономне значення, адже не обмежується власністю на фізичні речі та не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві. Визначальними критеріями для оцінки майна є економічна цінність, тобто грошова його оцінка, виходячи з об`єктивних чинників, а також ознака реальності майна - майно має бути наявним. Однак, важливо розуміти, що майном може бути не. тільки "існуюче майно", а й вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Kopecky v. Slovakia" від 23.09.2004р., заява №44912/98).

Так, зокрема, до легітимних сподівань можна віднести: законні сподівання щодо отримання коштів відповідно до умов угоди (рішення у справі "Федоренко проти України" (Fedorenko v. Ukraine) від 01.06.2006р., заява №25921/02 (п. 24); неодержаний прибуток, якщо він передбачався нормативно.-правовими актами, і особа його заробила (рішення у справі "Кечко проти України" (Kechko v. Ukraine) від 08.11.2005р., заява №63134/00 (пункти 22-26).

Крім того, громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду у рішеннях: від 22.09.2005р. №5-рп/2005, від 29.06.2010р. №17- рп/2010, від 22.12.2010р. №23-рп/2010 та від 11.10.2011р. №10-рп/2011).

Якщо вести мову про виплати з Державного бюджету, то держава може запроваджувати, призупиняти чи закінчувати виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства, однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всіх вимог, необхідних для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доти, доки відповідні положення є чинними (рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява №59498/00, п. 35, у справі "Кечко проти України" (Kechko v. Ukraine), рішення від 08.11.2005р., заява №63134/00).

У пункті 50 рішення у справі "Щокін проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті І Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки "на умовах, передбачених законом", а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення "законів".

З цього випливає, що у практиці Європейського суду з прав людини виокремлюють три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний інтерес"; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

У випадках, коли хоча б одного критерію не буде додержано, Європейський суд з прав людини констатує порушення державою статті l Протоколу до Конвенції.

Суд звертає увагу, що постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № 420/11295/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року у справі № 420/11295/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командування військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа ІНФОРМАЦІЯ_4 , про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, зазначено: «Щодо позовної вимоги поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 з 27.03.2024 колегія суддів зазначає про таке. Так, абзацом 2 пункту 257 Положення №1153/2008 визначено, що для доукомплектування Збройних Сил України в особливий період просування військовослужбовців по службі здійснюється без дотримання вимог пунктів 85, 87 цього Положення, а призначення військовослужбовців на рівнозначні та нижчі посади здійснюється без згоди військовослужбовців, за винятком випадків, визначених пунктом 112 цього Положення. У пункті 112 Положення №1153/2008 визначено, що військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами. Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких випадків: 1) неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; 2) неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; 3) потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують. Наведене у своїй сукупності дає суду підстави для висновку, що станом на час виникнення спірних у цій справі відносин в Україні діяв (і діє наразі) воєнний стан (особливий період), під час якого не вимагається згода військовослужбовця на переведення його на нижчу посаду, при цьому призначення військовослужбовця здійснюється на посади, передбачені штатами воєнного часу. У наведеному контексті, а саме з урахуванням пункту 257 Положення №1153/2008, колегія суддів вважає, що вирішення питання про поновлення позивача на посаді відноситься до дискреційних повноважень відповідача. Отже суд, з урахуванням певних особливостей проходження військової служби в особливий період, не може втручатися у дискреційні повноваження відповідача в частині призначення військовослужбовця на посаду під час дії воєнного стану та перебирати на себе дискреційні повноваження суб`єкта призначення (формування командного складу військового підрозділу). На користь такого висновку, свідчить і та обставина, що поновлення позивача на посаді фактично є наслідком визнання протиправним Плану переміщення військовослужбовців територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Одеської області від 25.03.2024 за №943/3/6145, який не є предметом спору на безумовному дотриманні якого наполягав позивач».

Як вбачається з мотивувальної та резолютивної частинах постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду по справі № 420/11295/24 ОСОБА_1 не було поновлено на попередній посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , а весь час з квітня 2024 по 16.11.2024 продовжував займати посаду старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_6 . Доказів того, що Командувачем військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_2 або військовою частиною НОМЕР_1 Міністерства оборони України було вирішено питання щодо подальшого проходження ОСОБА_1 військової служби, також суду не надано.

Як вбачається з пункту 9 розділу XXXI. «Виплата грошового забезпечення у разі звільнення з військової служби» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260: « 9. Грошове забезпечення військовослужбовцям, рішення про звільнення яких з військової служби або переміщення на нижчеоплачувану посаду визнані незаконними та які у зв`язку з цим поновлені на військовій службі (посаді) на підставі рішення повноважного органу (керівника), який прийняв рішення про таке поновлення та виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді, недоотримане грошове забезпечення за час вимушеного прогулу або різниця за час виконання військового обов`язку на нижчеоплачуваній посаді виплачується військовослужбовцю за місцем перебування на грошовому забезпеченні».

Так, у матеріалах адміністративної справи № 420/3102/25 відсутнє рішення повноважного органу (керівника) про поновлення позивача на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 з квітня 2024 року.

Позивач фактично перебував з квітня 2024 року по 16.11.2024 р. на посаді старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_9 та йому виплачувалось відповідне грошове забезпечення у повному обсязі, тому підстави для перерахунку відсутні. У зв`язку з чим, обов`язку нараховувати позивачу грошове забезпечення начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 у відповідача не виникало. Позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача щодо перерахунку грошового забезпечення, здійснення донарахування надбавок, премій, щорічної матеріальної допомоги, внесення запису в особову справу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА

.