Справа № 260/3588/25
Суддя: Ващилін Р.О.
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 червня 2025 року м. Ужгород№ 260/3588/25
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Ващиліна Р.О., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить: 1) визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , що полягає у неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»; 2) зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_4 розглянути заяву про оформлення відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 від 21.03.2025 року на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти рішення за результатами розгляду заяви згідно п. 60 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації» №560 з врахуванням висновків суду по даній справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 21 березня 2025 року він особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову на підставі п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до якої долучив всі необхідні підтверджуючі документи. Незважаючи на це, відповідач по суті заяву не розглянув та повідомив про необхідність особистого звернення військовозобов`язаного до територіального центру комплектування з повним переліком документів, що підтверджують право на відстрочку від призову по мобілізації.

19 червня 2025 року відповідач подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відзив на позов, в якому у задоволенні позову просить відмовити. Зокрема, зазначив, що позивач надіслав заяву про надання відстрочки від призову на військову службу засобами поштового зв`язку. Більше того, така заява не містила всіх необхідних документів для її розгляду, зокрема військово-облікового документа. Так, долучена роздруківка військово-облікового документа в електронній формі, який сформований 20.03.2025 і дійсний до 27.03.2025, на момент отримання заяви ІНФОРМАЦІЯ_4 був нечинним. Окрім того, копія такої роздруківки не засвідчена в установленому порядку. Також зауважує, що позивач після зміни місця проживання повинен був оновити військово-облікові відомості, що ним дотримано не було.

19 червня 2025 року представник позивача подав через особистий електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» відповідь на відзив, в якій з доводами відповідача не погоджується. Так, зазначає, що позивач повністю дотримався встановленого законодавством порядку оформлення відстрочки від призову на військову службу, підтвердженням чого є документ, що свідчать про раніше оформлену відстрочку з цих самих підстав. Вважає, що при продовженні відстрочки норми Порядку не вимагають від особи звертатися з повторною заявою на оформлення відстрочки з долученням документів, поданих раніше. Зауважує, що законодавством передбачено обов`язок комісії вивчати отримані заяву та підтвердні документи, оцінювати законність підстав для надання відстрочки, за потреби готувати запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовувати інформацію з публічних електронних реєстрів. Проте відповідач такий обов`язок не виконав.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , є військовозобов`язаним.

21 березня 2025 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку на адресу ІНФОРМАЦІЯ_6 (далі ІНФОРМАЦІЯ_7 ) заяву, в якій просив оформити йому довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підстав п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Разом із заявою ОСОБА_1 надіслав наступні документи: довідку наукової установи, копію диплому про науковий ступінь, копію трудової книжки, витяг з наказу №208-к від 29 жовтня 2021 року, витяг з наказу №283-к від 22 грудня 2021 року, копію електронного військово-облікового документа із застосунку «Резерв+»

Про результати розгляду заяви та прийняте рішення ОСОБА_1 просив повідомити письмово за зазначеною в заяві адресою.

Листом №5572 від 03.04.2025 ІНФОРМАЦІЯ_8 запропонував ОСОБА_1 скористатися абз. 2 п. 58 постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 та особисто подати заяву з повним переліком документів, що підтверджують право на відстрочку від призову по мобілізації за ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому наголошено на необхідності мати при собі паспорт та військово-обліковий документи для приведення у відповідність військового обліку згідно з діючим законодавством.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду поданої ним заяви про відстрочку від призову на військову службу, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Нормами ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закону №2232) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час. Пунктом 8 цього Указу встановлено, місцевим органам виконавчої влади у взаємодії з територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб-підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку: 1) своєчасне оповіщення і прибуття громадян, які призиваються на військову службу, прибуття техніки на збірні пункти та у військові частини; 2) здійснення призову військовозобов`язаних, резервістів на військову службу, їх доставки до військових частин та установ Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України; 3) виділення тимчасово будівель, споруд, земельних ділянок, транспортних та інших матеріально-технічних засобів, надання послуг Збройним Силам України, Національній гвардії України, Службі безпеки України, Державній прикордонній службі України, Державній спеціальній службі транспорту, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України та іншим військовим формуванням України відповідно до мобілізаційних планів.

Згідно ч. 10 ст. 1 Закону №2232 громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Мобілізація, в розумінні ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон №3543), комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 2 ст. 4 Закону №3543 встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону №3543, з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Частиною 1 ст. 22 Закону №3543 передбачено обов`язок громадян: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Позивач вважає, що має право на відстрочку від призову під час мобілізації відповідно до п. 2 ч. 3 статті 23 Закону №3543, з огляду на що звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 з відповідною заявою.

Так, п. 2 ч. 3 статті 23 Закону №3543 передбачено, що призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів фахової передвищої освіти, професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

Згідно з ч.ч. 7, 8 ст. 23 Закону №3543 перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 затверджено Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, відповідно до п.1. якого, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з нормами п. 11 вказаного положення, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, серед іншого, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

16 травня 2024 року Кабінет Міністрів України постановою №560 затвердив Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок №560) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який, серед іншого, визначає процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

П. 56 Порядку №560 визначено, що відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно п. 57 Порядку №560 для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:

- голова комісії - керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);

- члени комісії - представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).

Відповідно до п. 58 Порядку №560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих та посадових (службових) осіб, зазначених у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (військовозобов`язані СБУ чи розвідувальних органів - голові Комісії в Центральному управлінні або регіональному органі СБУ чи відповідному розвідувальному органі) за місцем перебування на військовому обліку заяву за формою згідно з додатком 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5.

Під час подання заяви військовозобов`язаний пред`являє військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі). Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації в день її подання.

П. 60 Порядку №560 визначено, що Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади, інших державних органів для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів. Орган державної влади, інший державний орган здійснює розгляд відповідного запиту протягом п`яти робочих днів з дати його отримання.

Підтвердження достовірності та/або перевірка відомостей, зазначених у заяві, здійснюються шляхом електронної інформаційної взаємодії Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів з іншими державними реєстрами або базами (банками) даних.

Комісія зобов`язана розглянути отримані заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи календарних днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом дня, наступного за днем отримання інформації на запити до органів державної влади, інших державних органів.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення заявникові повідомляється у спосіб, зазначений військовозобов`язаним у заяві про надання відстрочки, засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному видається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою згідно з додатком 6.

Про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляється письмово із зазначенням причини відмови за формою згідно з додатком 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період надається на строк дії відповідних законних підстав, але не більш як на строк проведення мобілізації, встановлений Указом Президента України. У разі продовження строку проведення мобілізації відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаному продовжується автоматично, але не більш як до настання обставин, за яких особа втрачає законні підстави на відстрочку.

Перевірка підстав у військовозобов`язаного щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період (крім випадків, коли відстрочка від призову оформляється та надається автоматично відповідно до пункту 59 цього Порядку) здійснюється посадовими особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) відповідно до їх функціональних обов`язків за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних.

У разі неможливості провести перевірку наявності у військовозобов`язаного підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та інших державних реєстрів або баз (банків) даних територіальний центр комплектування та соціальної підтримки (Центральне управління або регіональні органи СБУ чи відповідний підрозділ розвідувальних органів) повідомляє такому військовозобов`язаному засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку про необхідність надання ним відповідних підтвердних документів для продовження раніше наданої відстрочки.

Отже, наведеними нормами визначено, що військовозобов`язаний має право на особисте подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку, а комісії, утворені при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період зобов`язані, зокрема, вивчити отриману заяву та додані до неї документи, оцінити законність підстав для надання відстрочки, й фактично розглянути такі документи протягом семи днів з дати їх надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади. Така комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки, що оформляються протоколом. У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за встановленою формою.

Судом встановлено, що подана ОСОБА_1 заява про відстрочку від призову по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_8 по суті розглянута не була, а одне з передбачених п. 60 Порядку №560 рішень не прийнято.

Натомість за результатами розгляду поданих позивачем разом із заявою документів ІНФОРМАЦІЯ_8 листом №5572 від 03.04.2025 запропонував заявнику скористатися абз. 2 п. 58 Порядку та особисто подати заяву з повним переліком документів, що підтверджують право на відстрочку від призову по мобілізації за ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому наголошено на необхідності мати при собі паспорт та військово-обліковий документи для приведення у відповідність військового обліку згідно з діючим законодавством.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що норми п. 60 Порядку №560 (в редакції внесених до нього постановою Кабінету Міністрів України від 31 грудня 2024 року №1558 змін) передбачене право територіального центру комплектування повідомити військовозобов`язаному засобами телефонного, електронного або поштового зв`язку про необхідність надання ним відповідних підтвердних документів для продовження раніше наданої відстрочки виключно у разі неможливості провести перевірку наявності у військовозобов`язаного підстав для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та інших державних реєстрів або баз (банків) даних територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Поряд з цим не розглядаючи по суті подану ОСОБА_1 заяву та долучені до неї документи, відповідач не зазначає про необхідність подання заявником підтверджуючих документів для продовження раніше наданої відстрочки та про неможливість провести перевірку раніше наданої відстрочки за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та інших державних реєстрів або баз (банків) даних територіальний центр комплектування та соціальної підтримки.

Позивачу виключно запропоновано скористатися абз. 2 п. 58 Порядку №560, який передбачає необхідність пред`явлення військовозобов`язаним військово-облікового документа (військово-обліковий документ в електронній формі) під час подання заяви про надання відстрочки.

Разом з тим, суд вважає, що вказане положення стосується осіб, що вперше звертаються до територіального центру комплектування із заявою про надання відстрочки та не поширюються на військовозобов`язаних, що звернулися для продовження раніше наданої відстрочки. В такому випадку нормами п. 60 Порядку №560 передбачений обов`язок посадових осіб територіального центру комплектування та соціальної підтримки перевіряти наявність підстав у військовозобов`язаного щодо надання відстрочки від призову, в тому числі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз (банків) даних.

Додатком 5 до Порядку №560 затверджено Перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, такими документами для наукових і науково-педагогічних працівників закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки є довідка закладу освіти або наукової установи (організації) про займану посаду за основним місцем роботи та розмір частки ставки під час оплати праці, диплом про науковий ступінь.

Судом встановлено, що разом із заявою про надання відстрочки від призову ОСОБА_1 подав довідку Інституту мікробіології і вірусології ім. ОСОБА_2 №38 від 17.03.2025, витяг з наказу №208-к від 29 жовтня 2021 року, витяг з наказу №283-к від 22 грудня 2021 року, що підтверджують перебування позивача на посаді наукового співробітника інституту за основним місцем роботи з повною зайнятістю 1,0 ставки, копію диплому про науковий ступінь, копію трудової книжки.

Тобто надані позивачем документи відповідають встановленому Додатком 5 до Порядку №560 переліку.

Окрім того, відповідач підтвердив, що до матеріалів заяви позивач долучив також роздруківку з військово-облікового документа в електронній формі із застосунку «Резерв+», що є розробленим Міністерством оборони України мобільним застосунком для уточнення облікових даних та отримання обмеженої інформації з реєстру «Оберіг».

Відповідно до відомостей такого електронного військово-облікового документа, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку, а військово-облікові дані ним уточнено своєчасно. Окрім того, в такому військово-обліковому документі зазначено про наявність в ОСОБА_1 дійсної відстрочки від призову на підставі п. 2 ч. 3 ст. 23 Закону до 27 березня 2025 року. Вказані відомості були дійсні станом на день подання позивачем заяви про надання відстрочки.

Суд зазначає, що враховуючи положення п. 60 Порядку №560, посадові особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язані перевіряти відомості про наявність підстав щодо надання відстрочки від призову, в тому числі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в якому наявна повна інформація про військовозобов`язаного. Тому у разі наявності у посадової особи відповідача на день розгляду заяви сумніву щодо вірності зазначених у наданому позивачем військово-обліковому документі відомостей, він вправі перевірити такі за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

При цьому суд відхиляє посилання відповідача на зміну місця проживання позивача, оскільки вказана обставина не була підставою для не розгляду поданої ним заяви.

Більше того, за порушення правил військового обліку передбачено притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за нормами ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а не відмова від надання відстрочки від призову.

Отже, відповідачем за результатами розгляду поданої позивачем заяви не прийнято будь-якого рішення, передбаченого п. 60 Порядку №560, та не вирішено питання про можливість надання позивачу відстрочки від призову на військову службу. При цьому суд вважає безпідставними роз`яснення відповідача про необхідність особистої участі військовозобов`язаного при поданні відповідних документів, оскільки такі не узгоджуються з нормами чинного законодавства.

У постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №342/158/17 зазначено, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу чи його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону (або ж іншого нормативно-правового регулювання) віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Оскільки за результатами розгляду даної адміністративної справи судом встановлено протиправність не розгляду у порядку, встановленому законодавством, поданої ОСОБА_1 заяви про відстрочку від призову на військову службу, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ужгородського РТЦК витрати на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Згідно вимог ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні ч. 3 зазначеної статті належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Ч. 4 зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, п. 269).

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Системний аналіз вказаних законодавчих положень дозволяє суду дійти висновку, що стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягають компенсації документально підтверджені судові витрати, до складу яких входять, у тому числі, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі: сторона, яка бажає компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона має право подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

Так, на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач долучив копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.05.2025 з додатком №1, рахунок-фактуру №06/05/25 від 06.05.2025, опис послуг, наданих адвокатом від 09.05.2025 та платіжну інструкцію №9Х04-ТНХН-ВЕР4-С2Е7 від 07.05.2025.

Відповідно до умов додатку №1 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.05.2025, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання щодо представництва інтересів клієнта в суді з ІНФОРМАЦІЯ_8 щодо оскарження бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Сторони погодили, що гонорар адвоката за представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції становить 20000,00 грн.

Як вбачається з опису послуг, наданих адвокатом від 09.05.2025 за укладеним з ОСОБА_1 договором, до вартості наданих послуг включено:

- аналіз наявних у позивача документів (2 год.);

- аналіз законодавства з відповідних питань (1 год.);

- аналіз судової практики з відповідних питань (1,5 год.);

- написання безпосередньо тексту позовної заяви (2 год.);

- складання пакету документів до суду (2 год).

Згідно з квитанцією №9Х04-ТНХН-ВЕР4-С2Е7 від 07.05.2025 ОСОБА_1 оплатив вартість наданих адвокатом Михальчуком М.І. послуг у розмірі 10000,00 грн.

Ч. 7 ст. 134 КАС України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проти заявленої до відшкодування суми понесених судових витрат у розмірі 20000,00 грн. представник відповідача заперечив з мотивів її неспіврозмірності ні зі складністю справи, ні з часом, витраченим на виконання відповідних робіт.

Верховний Суд неодноразово висловлював позицію, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Оцінюючи співмірність заявлених позивачем до відшкодування судових витрат, суд враховує, що даний спір не відноситься до категорії складних справ, які потребують додаткового вивчення судової практики, опрацювання значного обсягу доказової бази, спір у справі не є нестандартним або нетиповим з юридичної точки зору, у позивача в наявності були всі документи, необхідні для підготовки позовної заяви, а тому від адвоката не вимагалося додаткових дій щодо їх збирання (витребування), великого обсягу часу і значних зусиль для підготовки відповідних документів до суду.

Отже, дослідивши заявлене обґрунтування витрат на правничу допомогу адвоката, враховуючи заперечення відповідача щодо вартості заявлених до відшкодування витрат, суд дійшов висновку, що такі не відповідають критерію розумності їх розміру у співвідношенні до складності справи, а тому не можуть бути визнані судом обґрунтованими у розмірі, зазначеному позивачем.

З огляду на зазначене, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, суд вважає, що стягненню за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1 підлягає вартість витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Також з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.

2. Ввизнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , що полягає у неналежному розгляді заяви ОСОБА_1 про оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_9 розглянути заяву про оформлення відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 від 21.03.2025 року на підставі пункту 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за наслідком розгляду якої прийняти вмотивоване рішення.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 (Одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяР.О. Ващилін