Справа № 420/13711/25
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенка А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати п.2, п.З, п.4, пп. 1, 2, 4 п. 5, п. 11 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.01.2025 №49 «Про результати службового розслідування стосовно втрати зброї та іншого військового майна, закріпленого за солдатом ОСОБА_2 »;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому лейтенанту, командиру другої мінометної батареї другого механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 грошове забезпечення, утримане на відшкодування шкоди, завданої Державі внаслідок втрати зброї та іншого військового майна;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 копійок) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира другої мінометної батареї другого механізованого батальйону. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №49 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани (п. 2), притягнуто до повної матеріальної відповідальності за втрату військового майна на суму 41400,13 грн. (п. 3) та притягнуто до підвищеної матеріальної відповідальності на суму 24732 грн. за втрату зброї (п.4). Позивач вважає, що відповідачем не доведений склад дисциплінарного правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між діями ОСОБА_1 та заподіяною шкодою, а наказ про притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

05.06.2025 року від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що відповідно до статті 29 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Відповідно до статті 30 Статуту внутрішньої служби Начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-IX (далі Закон) особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. Відповідно до частини 3 статті 6 Закону особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Відповідно до «Переліку озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 604 у десятикратному розмірі уся вогнепальна зброя калібром до 30 мм; кулемети; приладдя для чищення кулеметів та пістолетів. Таким чином, неправомірні дії ОСОБА_1 призвели до втрати військового майна вартістю 43873,33 грн. Вчинення викладеного вище правопорушення підтверджується фактами та обставинами, що були встановлені в ході проведення службового розслідування та зазначені у розділі 3 , акту службового розслідування. Вина військовослужбовця, виходячи з матеріалів службового розслідування, виражається у формі недбалості. Своїми діями командир другої мінометної батареї другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 порушив вимоги абзацу 6 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до якого на військовослужбовця покладено обов`язок берегти державне майно.

Заяви чи клопотання від сторін не надходили.

Процесуальні дії вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2025 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини справи.

Старший лейтенант ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира другої мінометної батареї другого механізованого батальйону.

Відповідно до рапорту командира взводу матеріального забезпечення другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2024 року №27828 здійснено доповідь про втрату майна солдата ОСОБА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2024 року №2218 призначено службове розслідування стосовно втрати зброї та іншого військового майна, закріпленого за солдатом ОСОБА_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.11.2024 року № 2769 «Про скасування наказу та призначення службового розслідування стосовно втрати зброї та іншого військового майна, закріпленого за солдатом ОСОБА_4 » скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.10.2024 року №2218 та призначено службове розслідування стосовно втрати зброї та іншого військового майна, закріпленого за номером обслуги протитанкового взводу другого механізованою батальйону військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 .

26.12.2024 року за результатами службового розслідування складено Акт службового розслідування.

Так, в ході проведення службового розслідування встановлено, що 06.09.2024 року командиру другої мінометної батареї другого механізованого батальойну старшому лейтенанту ОСОБА_1 передано під звіт для перевезення речі колишнього номера обслуги протитанкового взводу другого механізованого батальйону військові частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , а саме: АКМ-7,62 №ЗБ 2438 р.в. 1966 у комплекті (підсумок та магазини), аптечку медичну загально-військову індивідуальну АМЗІ, засіб зупинки кровотечі механічного типу турнікет, пов`язка оклюзійна, протигаз ГП-5, лопатка піхотна, чохол до лопатки піхотної, кашкет літній польовий, панама літня польова, шапка феска, костюм літній польовий, штани костюму літнього польового, куртка костюм утеплювач ККУ, шапка зимова, куртка ВВЗ зимова, штани ВВЗ зимові (Туреччина), сорочка бойова, рукавиці зимові, шарф-труба літній, шарф-труба зимовий, шарф шемаг (Німеччина), труси трикотажні -2од., фуфайка з коротким рукавом -2од., сорочка та кальсони зимові (Туреччина) -2пари, сорочка та кальсони демісезонні (Туреччина) -2пари, шкарпетки зимові трекінгові -3 пари, шкарпетки літні трекінгові -3 пари, черевики з в/б зимові, черевики літні, капці казармені, рукавиці тактичні, ремінь брючний (Туреччина), сумка транспортна індивідуальна ММ14, сидіння польове ізоляційне, дощовик(пончо), чоботи гумові, мішок спальний, килим спальний ізоляційний польовий, рюкзак індивідуальний бойовий ММ14, рушник махровий -2од., ремінь розвантажувальний ММ14 (Туреччина), сумка-підсумок А-30 ММ14 -2од., сумка-підсумок тип Г ММ14, бронежилет «КОРСАР» М3 МП6, шолом ББ повн ТІВІ PL, окуляри захисні балістичні, комплект наколінники та налокітники (Туреччина) на загальну суму 4387333 грн. (сорок три тисячі вісімсот сімдесят три грн. 33 коп). Пояснити де зараз перебувають речі старший лейтенант ОСОБА_1 не зміг.

Вина військовослужбовця:

Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина військовослужбовця виражається у формі недбалості.

Своїми діями командир другої мінометної батареї другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_3 порушив вимоги наступних нормативно-правових актів: абзацу 6 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України відповідно до якої на військовослужбовця покладено обов`язок берегти державне майно.

Причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення є особиста неуважність та нехтування майном переданого під звіт для перевезення.

За підсумками службового розслідування запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягування «СУВОРА ДОГАНА» за порушення вимог абзацу 6 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командира другої мінометної батареї другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_1 внаслідок втрати військового майна.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ - командира другої мінометної батареї другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 - притягнути до повної матеріальної відповідальності на суму 41400,13 грн. (сорок одна тисяча чотириста грв. 13коп).

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ - командира другої мінометної батареї другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 - притягнути до підвищеної відповідальності на суму 24732 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот тридцять дві грн.).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2025 року № 49 «Про результати службового розслідування стосовно втрати зброї та іншого військового майна , закріпленого за солдатом ОСОБА_4 » за порушення вимог абзацу 6 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, -командира другої мінометної батареї другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 внаслідок втрати військового майна АКМ-7,62 №ЗБ 2438 р.в. НОМЕР_2 у комплекті (підсумок та магазини), аптечку медичну загально-військову індивідуальну АМЗІ, засіб зупинки кровотечи механічного типу турнікет, пов`язка оклюзійна, протигаз ГП-5, лопатка піхотна, чохол до лопатки піхотної, кашкет літній польовий, панама літня польова, шапка феска, костюм літній польовий, штани костюму літнього польового, куртка костюм утеплювач ККУ, шапка зимова, куртка ВВЗ зимова, штани ВВЗ зимові (Туреччина), сорочка бойова, рукавиці зимові, шарф-труба літній, шарф-труба зимовий, шарф шемаг (Німеччина), труси трикотажні 2од., фуфайка з коротким рукавом 2од., сорочка та кальсони зимові (Туреччина) -2 пари, сорочка та кальсони демісезонні (Туреччина) -2пари, шкарпетки зимові трекінгові 3 пари, шкарпетки літні трекінгові 3 пари, черевики з в/б зимові, черевики літні, капці казармені, рукавиці тактичні, ремінь брючний (Туреччина), сумка транспортна індивідуальна ММ14, сидіння польове ізоляційне, дощовик (пончо), чоботи гумові, мішок спальний, килим спальний ізоляційний польовий, рюкзак індивідуальний бойовий ММ14, рушник махровий -2од., ремінь і розвантажувальний ММ14 (Туреччина), сумка-підсумок А-30 ММ14 -2од., сумка-підсумок тип Г ММ14, бронежилет «КОРСАР» М3 МП6, шолом ББ повн TIBI PL, окуляри захисні балістичні, комплект наколінники та налокітники (Туреччина) переданого під звіт для перевезення притягнути до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягування «СУВОРА ДОГАНА».

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ - командира другої мінометної батареї другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_5 - притягнути до повної матеріальної відповідальності на суму 41400,13 грн. (сорок одна тисяча чотириста грн. 13коп).

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 № 160-ІХ - командира другої мінометної батареї другого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_5 - притягнути до підвищеної відповідальності на суму 24732 грн. (двадцять чотири тисячі сімсот тридцять дві грн.).

Вважаючи наказ про притягнення позивача до дисциплінарної і матеріальної відповідальності протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV.

Відповідно до ст. 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 9 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Згідно з абз. 6 ст. 11 Статуту № 548-XIV необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно

Положеннями ст. ст. 26, 27 Статуту № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Відповідно до ст. 49 Статуту № 548-XIV військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Спеціальним нормативним актом в сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до вимог ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до вимог статей 83-85 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 45 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно зі ст. 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку №608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Пунктом 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування.

Передбачено також, що службове розслідування може проводитися у разі втрати або викрадення зброї чи боєприпасів.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до п. 1 розділу IV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Відповідно до п.7 Розділу І Порядку № 608, службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі".

Так, відповідно до ч.ч.1-3 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-IX), підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Частинами 6-7 ст. 8 Закону №160-ІХ передбачено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Висновки суду.

З аналізу положень вищевказаних правових актів вбачається, що службове розслідування призначається з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення а також встановлення ступеня вини військовослужбовця, чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.

Службове розслідування стосовно військовослужбовця, яким вчинено правопорушення проводиться на підставі письмового наказу командира відповідної військової частини, у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, командиром військової частини НОМЕР_1 не видавався наказ про призначення службового розслідування стосовно втрати зброї та іншого військового майна ОСОБА_1 .

Наказ № 2769 від 28.11.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) був виданий щодо проведення службового розслідування стосовно втрати зброї та іншого військового майна, закріпленого за солдатом ОСОБА_4 .

Також, суд зазначає, що за результатами службового розслідування на підставі наказу № 2769 від 28.11.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) мав бути складений Акт службового розслідування щодо неправомірних дій військовослужбовця стосовно якого було призначено вказане службове розслідування.

В той час, як в Акті службового розслідування від 26.12.2024 року встановлено обставини та протиправність дій іншої особи, стосовно якої не видавався наказ про призначення службового розслідування.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що висновки службового розслідування оформленого Актом від 26.12.2024 року стосовно ОСОБА_1 та пропозиції щодо притягнення останнього до дисциплінарної та матеріальної відповідальності є таким, що прийняті з порушенням вимог Порядку №608.

З огляду на вказане, наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2025 року № 49 «Про результати службового розслідування стосовно втрати зброї та іншого військового майна, закріпленого за солдатом ОСОБА_4 » про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної і матеріальної відповідальності, який прийнятий за результатами проведення службового розслідування іншої особи підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення, утримане на відшкодування шкоди, завданої Державі внаслідок втрати зброї та іншого військового майна, суд зазначає наступне.

Так, принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

Принцип правової визначеності (певності) загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Так, Конституційний Суд України сформулював у Рішенні від22.09.2005 №5-рп/2005 у справі про постійне користування земельними ділянками, в якому зазначається, що «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі» (абзац другий підпункту 5.4 пункту 5 мотивувальної частини) [14]. Цим Конституційний Суд України наголосив, що невизначеність, нечіткість правової норми призводить до її неоднакового розуміння та тлумачення, що в практичній площині призводить до різного застосування.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін «передбачено законом» має на увазі не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія (ЄСПЛ аналогічної позиції дотримується у справі «Steel and others v. The United Kingdom»).

Також у рішенні в справі «The Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд зазначив, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

При цьому ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, національне законодавство має тлумачитися таким чином, щоб результат тлумачення відповідав принципам справедливості, розумності та узгоджувався з положеннями Конвенції.

Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. При встановленні порушення права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права.

В силу статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Приймаючи рішення в зазначеній частині позовних вимог, суд приймає до уваги, що позивачу із грошового забезпечення здійснюється щомісячне погашення суми заборгованості у розмірі 20% місячного грошового забезпечення, що підтверджується наказом від 06.01.2025 року № 49 та довідкою про доходи від 14.03.2025 року.

А отже, з урахуванням зазначеного, враховуючи принцип верховенства права, на підставі зібраних та досліджених доказів, аналізу чинного законодавства, суд, обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення, утримане на підставі пунктів 3-4 Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2025 року № 49.

Суд вважає, що саме такий спосіб захисту порушеного права позивача є належним та достатнім в даному випадку.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Військової частини НОМЕР_1 моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., суд зазначає наступне.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Загальноприйняті підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Так, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій.

Як зазначив Верховний Суд: «Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».

Розглядаючи справу, суд визначає чи була завдана особі моральна шкода. Крім того, суд встановлює розмір відшкодування. Власне, завдання потерпілого або його представника полягає в переконанні суду в необхідності та доцільності відшкодування моральної шкоди.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено: в чому полягає ця шкода; якими неправомірними діями (бездіяльністю) її заподіяно; якими доказами вона підтверджується.

Тобто, позивач повинен довести факт завдання йому моральної шкоди, надати належні докази того, що саме дії та бездіяльність відповідача призвела до матеріальних втрат і душевних страждань, що вимагає від позивача додаткових зусиль для організації його життя.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Слід зауважити, що для вирішення питання щодо відшкодування шкоди обов`язково необхідно встановити наявність одночасно трьох складових: підтвердження факту заподіяної шкоди правам заявника саме внаслідок протиправного діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не зазначено конкретних фактів, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що його моральні страждання - емоції, безпосередньо пов`язані з протиправною поведінкою відповідача і знаходяться з нею в причинному зв`язку.

Разом з тим, позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із зазначеного, суд доходить висновку, що позивачем не обґрунтовано наявності страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідача, відповідно до яких заподіяно шкоду, яку саме заподіяно шкоду та в чому вона полягає.

Саме по собі твердження позивача про заподіяння йому шкоди не є підставою для стягнення з державного бюджету на його користь моральної шкоди, оскільки позивачем доводиться, а судом оцінюється наявність та розмір такої шкоди в кожному окремому випадку.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформованою у постановах від 04.07.2019 у справі № 823/628/17, від 03.09.2020 у справі № 520/3061/19.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.242 КАС України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Розподіл судових витрат.

Згідно з вимогами ст.139 КАС України судові витрати не стягуються, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.6, 72-73, 77, 132, 139, 143, 241-246, 250-251 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2025 року № 49 «Про результати службового розслідування стосовно втрати зброї та іншого військового майна, закріпленого за солдатом ОСОБА_4 » про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної і матеріальної відповідальності.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому лейтенанту, командиру другої мінометної батареї другого механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 грошове забезпечення, утримане на підставі пунктів 3-4 Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.01.2025 року № 49.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко