Справа № 636/4224/25
Суддя: Оболєнська С. А.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4224/25 Провадження 2-а/636/85/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря судового засідання Зіник А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення в справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4745127 від 16.05.2025, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за те, що він керував транспортним засобом без дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину паском безпеки, чим порушив п.21.11 «б» ПДР порушення правил перевезення дітей, що не досягли 12 років.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що позивача було зупинено співробітниками поліції без відповідної на то законної підстави. Наразі підтверджується факт безпідставної зупинки автотранспортного засобу, оскільки інших матеріалів про адміністративне правопорушення складено не було. Постанова серії ЕНА №4745127 не містить доказів (посилання на них) вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а також до постанови не додано жодного доказу. Виходячи зі змісту постанови, позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності в зв`язку з тим, що він «керував ТЗ без дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину паском безпеки», при цьому будь якої згадки про те, що в автомобілі була дитина, постанова не містить. Також постанова не містить доказів/відомостей того, яким чином було встановлено вік дитини та яким чином було зроблено вимірювання її зросту, немає жодного посилання на будь-який технічний засіб, яким це можна було зробити. На підставі викладеного просив позов задовольнити.

Ухвалою від 27 травня 2025 року справу прийнято до розгляду та провадження у ній відкрито.

Позивач просив позов задовольнити та розглядати справу без його участі.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволенні позовних вимог відмовити та розглядати справу без їх участі, оскаржувану постанову серії ЕНА № 4745127 від 16.05.2025 вважає законною та обґрунтованою, доводи позивача про неправомірність зупинення автотранспорту інспектором ВРПП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області - необґрунтованими, а дії поліцейського щодо зупинки транспортного засобу - законними та такими, що жодним чином не суперечать чинному законодавству.

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначив, що позиція відповідача жодним чином не спростовує доводів, викладених в позовній заяві.

Оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені під час судового розгляду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, ст.ст.9, 77 КАС України адміністративне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Так, судом встановлено, що 16.05.2025 інспектором Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Соболєвим Максимом Валерійовичем винесено постанову серії ЕНА № 4745127, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн за вчинення ним правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Диспозицією ч. 10 ст.121 КУпАП передбачено відповідальність за порушення правил перевезення дітей.

Відповідно до вимог ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з п.п.8, 11 частині 1 ст.23 Закону України «Про національну поліції» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Таким чином, відповідач під час провадження у справі про адміністративне правопорушення, повинен відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП, належним чином з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи по суті. Постанова, згідно зі ст. 283 КУпАП, має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.

Зі змісту долученої до матеріалів справи копії постанови вбачається, що позивач 16.05.2025 о 14:42 в м. Чугуїв по вул. Харківській, керував транспортним засобом «Suzuki Grand Vitara», д.н.з. НОМЕР_1 , без дитячої утримуючої системи, що дає змогу пристебнути дитину паском безпеки, чим порушив п.21.11.б ПДР порушення правил перевезення, що не досягли 12 років без ременя безпеки, та вчинив правопорушення передбачене ч. 10 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до п.21.11 б) ПДР (в ред. на момент винесення оскаржуваної постанови) забороняється перевозити дітей, зріст яких менше 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда, крім: транспортних засобів, що здійснюють регулярні, регулярні спеціальні та нерегулярні пасажирські автобусні перевезення, за умови дотримання встановлених цими Правилами обмежень швидкості руху; спеціалізованих санітарних автомобілів бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, оперативних транспортних засобів Міноборони, МВС, Національної поліції, ДСНС, Держприкордонслужби, Служби безпеки, Управління державної охорони під час виконання ними невідкладного службового завдання.

Тобто, як вбачається із наведених вище положень ПДР, які діяли на момент вчинення правопорушення та винесення 16.05.2025 поліцейським постанови стосовно ОСОБА_1 за ч.10 ст. 121 КУпАП, відсутнє таке порушення як заборона перевезення дітей, що не досягли 12-річного віку у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки.

З постанови серії ЕНА № 4745127 від 16.05.2025 вбачається, що поліцейський при винесенні постанови, вказаних обставин не врахував, та застосував закон, який не підлягав застосуванню, кваліфікувавши дії ОСОБА_1 , відповідно до підпункту "б" пункту 21.11 в редакції Постанови КМ № 876 від 01.10.2008, яка діяла до вчинення правопорушення, таким чином визнавши винним ОСОБА_1 у перевезенні дитини віком менше 12 років без автокрісел.

Отже, п. 21.11 б) ПДР передбачено саме вимоги до зросту дитини, а не до її віку, натомість матеріали справи не містять доказів того, що працівником поліції встановлено зріст дитини, шляхом використання зростоміра чи інших сертифікованих засобів вимірювання зросту. Тобто, в даному випадку поліцейський не міг оцінити зріст дитини.

У постанові Верховного Суду від 26.04.2018 по справі №211/3520/16-а Касаційний адміністративний суд дійшов висновку про те, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Лише фіксація вчинення адміністративного правопорушення позивача, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі.

Таким чином, саме по собі формулювання в оскаржуваній постанові змісту правопорушення не може бути доказом вчинення правопорушення без наявності інших доказів, які у своїй сукупності підтверджують обставини, викладені у постанові.

Разом з тим, на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 10 ст.121 КУпАП, за обставин, що вказані в оскаржуваній постанові, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, на якого в даній категорії справ покладається обов`язок доказування, не посилається на будь-які докази, зокрема на обставини, якими можна було б підтвердити чи спростувати той факт, що дитина, яку позивач перевозив в якості пасажира, дійсно була зростом менше ніж 150 см.

На підтвердження правомірності винесеної постанови відповідачем надано диск з відеозаписом, з якого вбачається, що зріст дитини поліцейським не вимірювався, а інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем правил дорожнього руху та скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП відповідачем не надано.

Крім того, відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

При цьому, сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення, оскільки містить лише опис обставин, які визначені відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів, на підставі яких відповідачем зроблено висновки про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Поліцейський, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був належним чином кваліфікувати дії позивача та зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи відповідача про правомірність оскаржуваної постанови, оскільки доведення вчинення особою адміністративного правопорушення належними та допустимими доказами законодавством покладено на суб`єкта владних повноважень, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 08.07.2020 у справі №177/525/17

Європейський суд з прав людини в певних випадках поширює стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення тобто, фактично «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати обставини вчинення адміністративного правопорушення (відповідні висновки містяться у рішеннях Європейського суду з прав людини у справі «Лучанінова проти України».

Як вбачається з положень ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17, адміністративне провадження № К/9901/1403/17.

Так, на підтвердження вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 10 ст. 121 КУпАП, за обставин, що вказані в оскаржуваній постанові, відповідач, як суб`єкт владних повноважень на якого в даній категорії справ покладається обов`язок доказування, з моменту відкриття провадження у справі та по час її розгляду судом, не надав жодних належних та допустимих доказів, а також будь-яких відомостей на спростування доводів позивача, а обставини, викладені у відзиві, не підтверджені будь-якими іншими доказами.

Доводи позивача про неправомірність зупинення автотранспорту інспектором ВРПП Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області є необґрунтованими, а дії поліцейського щодо зупинки транспортного засобу, є законними та жодним чином не суперечать чинному законодавству.

Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 3ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За приписами ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з долученої до матеріалів справи платіжної інструкції від 21.05.2025, позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в сумі 605,60 грн, а тому з урахуванням вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 79, 90, 132, 139, 189, 241-246, 250, 255, 262, 286, 293, пп.15.5 п. 15 ч. 1 Розділу VІІ Перехідні положення КАС України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі задовольнити.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4745127 від 16 травня 2025 року, винесену інспектором Чугуївського районного управління поліції ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Соболєвим Максимом Валерійовичем стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 10 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн, справу закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного рішення суду до Другого апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений також в разі його пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області, адреса місцезнаходження: м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 13, .

Суддя С.А. Оболєнська