Справа № 140/2147/25
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/2147/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Костюкевича С.Ф.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач) про визнання бездіяльності протиправною щодо не внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення його з військового обліку; зобов`язання внести зміни до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення його з військового обліку, відповідно до відомостей, які містяться у тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до вироку Турійського районного суду Волинської області від 29.12.2009 по справі №1-22/09 був засуджений за вчинення кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі та відбував покарання у Маневицькій ВК, звідки був звільнений 26.02.2014 згідно з довідкою про звільнення серії ВОЛ №02231.

Вказав, що у жовтні 2024 року звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виключення його з військового обліку з огляду на наявність судимості за тяжкий злочин, проте листом № 17187 від 04.11.2024 його повідомлено про неможливість розгляду заяви з огляду на необхідність особисто прибути до відповідача та подати відповідну заяву.

Вважаючи, таку бездіяльність відповідача протиправною, звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 10.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні. Вказала, що відповідно до Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 за № 559 зазначено, що для отримання (заміни) військово-облікового документа на бланку громадянин зобов`язаний особисто звернутися з письмовою заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку та надати кольорову фотокартку встановленого розміру. Відомості, що зазначені у військово-обліковому документі громадянина України, який перебуває або був виключений з військового обліку Збройних Сил, СБУ, розвідувального органу, повинні відповідати відомостям, що містяться в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. У разі коли відомості, зазначені у графах 1-5, 13 та 14 військово- облікового документа на бланку, не відповідають відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, він вважається недійсним.

Зазначила, що позивач ОСОБА_1 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_4 до 29.12.2009, після чого відповідно до запису тимчасового посвідчення 29.12.2009 був виключений із військового обліку військовозобов`язаних, як такий, що був засуджений до позбавлення волі, проте інформація про його виключення з військового обліку військовозобов`язаних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не вносилась.

Вважає, що відповідно до внесених змін чинного законодавства України, позивачу необхідно було прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою поновлення на військовому обліку військовозобов`язаних.

Крім того, звернула увагу суду, що згідно пункту 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані: - особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» (такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади); - особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України; - особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України (такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ); - засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України (такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин).

Інших заяв по суті справи, передбачених КАС України до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

ОСОБА_1 згідно з вироком Турійського районного суду Волинської області від 29.12.2009 по справі №1-22/09 був засуджений за вчинення кримінального злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Позивач відбував покарання у Маневицькій ВК та був звільнений 26.02.2014 згідно з довідкою про звільнення серії ВОЛ №02231.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виключення його з військового обліку з огляду на наявність судимості за тяжкий злочин.

04.11.2024 ІНФОРМАЦІЯ_2 листом № 17187 у відповідь на вказану заяву, повідомив ОСОБА_1 про те, що для внесених змін у військово-обліковий документ військовозобов`язаного необхідна обов`язкова присутність позивача відповідно до п. 58 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженого постановою КМУ №560 від 16.05.2024.

Вважаючи протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу вимог ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до п. 20 ч. 1 ст.106 Конституції України, Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Так, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

У подальшому Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №2232-ХІІ).

Частинами 1, 3, 5 ст.1 цього Закону передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок, серед іншого, включає: дотримання правил військового обліку.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підстави виключення з військового обліку, визначені частиною 6 статтею 37 Закону України №2232-XII.

Зокрема, пунктом 6 частиною 6 статті 37 Закону України №2232-XII (у редакції норми чинної на час звернення позивача із згаданою заявою) передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Позивача вироком Турійського районного суду Волинської області від 29.12.2009 по справі №1-22/09 засуджено до позбавлення волі за тяжкий злочин.

При цьому, на момент розгляду заяви позивача, у зв`язку з набранням чинності 18.05.2024 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» 11 квітня 2024 року № 3633-IX, наведена стаття 37 Закону України №2232-XII, викладена у новій редакції, яка не містить наведеної правової підстави виключення з військового обліку у старій редакції цієї статті.

Аналізуючи питання застосування редакцій статті 37 Закону України №2232-XII, суд врахував таке.

Згідно з положеннями ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до висновків щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, які викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України також вбачається, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Тобто, якщо публічно - правові відносини тривали станом на момент запровадження законодавцем іншого (нового) правового регулювання цих відносин і вони не припинились, або виникли після змін у законодавстві, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31 березня 2021 року у справі №803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №826/10971/16, від 24 січня 2023 року у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а, від 08 жовтня 2021 року у справі №240/19318/20, від 16 листопада 2021 року у справі №360/1406/20, від 01 грудня 2022 року у справі №640/7578/20, від 07 листопада 2023 року у справі №520/9778/19 та від 10 січня 2024 року у справі №380/13615/21.

Крім того, Верховний Суд, аналізуючи спірні правовідносини у контексті дії правових норм у часі і просторі у постанові від 23 липня 2024 року у справі №280/3308/23 виходив з того, що положеннями пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про адміністративну процедуру» 17 лютого 2022 року №2073-IX (далі - Закон №2073-IX), відповідно до якого, адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта.

Відповідно до статей 87 та 88 Закону №2073-IX адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта.

З огляду на це, Верховний Суд у справі №280/3308/23 виснував, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.

З огляду на викладене, суд уважає, що до спірних правовідносин належить застосовувати редакцію статті 37 Закону України №2232-XII, чинної на момент розгляду заяви позивача.

Як наслідок, позивач не є тією особою, яка може бути виключена з військового обліку на підставі статті 37 Закону України №2232-XII, у редакції чинній на час розгляду його заяви.

Крім того, у відповідності ч.3 ст.1 Закону України №2232-XII, військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.

На виконання положень частини п`ятої статті 33 Закону України №2232-XII, постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Як передбачено п.81 згаданого Порядку (у редакції чинній на момент подання та розгляду заяви) взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку). При цьому взяття на військовий облік, зняття або виключення з нього здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України та військово-облікових документів, визначених у пункті 20 цього Порядку.

Наведена норма вказує на те, що виключення з військового обліку здійснюється за їх особистої присутності.

Така присутність позивача матеріалами справи не підтверджується, а тому правові підстави для задоволення його заяви відсутні.

Аналогічна позиція викладена у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2025 № 380/14932/24.

За таких обставин, суд уважає, що під час розгляду справи не встановлено обставин невідповідності дій відповідача критеріям правомірності, передбачених ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 260, 262, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя С.Ф. Костюкевич