Справа № 480/2946/25
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2025 року Справа № 480/2946/25
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/2946/25 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа: ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач, Військова частина НОМЕР_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - відповідач, ВПВР УЗДВС у Сумській області) про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця ВПВР УЗДВС у Сумській області ОСОБА_2 від 26.03.2025 про відкриття виконавчого провадження № 77625318.
Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач не вправі здійснювати примусове виконання рішень відносно позивача, місцезнаходженням якого є Харківська область.
Ухвалою суду від 18.04.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін з урахуванням особливостей розгляду даної категорії справ, передбачених ст. ст. 268, 269, 270-272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, судове засідання призначено на 28.04.2025 (а.с.25). Крім того, цією ухвалою залучено до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 (далі - третя особа, ОСОБА_1 ).
Засідання 28.04.2025 у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у Сумській області було відкладено на 23.06.2025.
Представник відповідача надіслав відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на те, що згідно статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Згідно ст.27 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі.
Адреса боржника за виконавчим листом № 480/9144/23 від 24.02.2025 зазначена : АДРЕСА_1 .
Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 77625318 направлялась боржнику за адресою : АДРЕСА_2 , яку було отримано за довіреністю згідно трекінгу поштового відправлення № 061 (боржником в позовній заяві підтверджується даний факт) .

Вищезазначена інформація підтверджує, що Військова частина НОМЕР_1 , знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 .

Оскільки виконавчий лист у справі №480/9144/23 відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження», не закінчився строк пред`явлення його до виконання, і він пред`явлений на виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, тому винесена 26.03.2025 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 77625318 відповідає критеріям правомірності.

Станом на сьогодні третя особа не скористалася правом подання пояснення на позовну заяву.

В судове засідання, представники сторін, та третя особа, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч.3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважав можливим проводити судове засідання за відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що 24.02.2025 Сумським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у справі № 480/9144/23 з приводу примусового виконання рішення від 10.01.2024 в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, із урахуванням виплачених сум (а.с.41).

26.03.2025 з приводу примусового виконання вказаного виконавчого листа постановою старшого державного виконавця ВПВР УЗДВС у Сумській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №77625318, пунктами 2, 3 якої Військовій частині НОМЕР_1 встановлено строк в 10 робочих днів для виконання рішення суду та стягнуто з боржника виконавчий збір у розмірі 32000,00грн.

Крім того, у цій постанові визначено адресу боржника - Військової частини НОМЕР_1 : АДРЕСА_2 (а.с.6).

Як зазначає позивач, боржник передислокований в Харківську область, про що надано суду до матеріалів справи відповідну довідку ВЧ НОМЕР_1 .

Не погоджуючись з вказаною постановою, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України, яке є обов`язковими до виконання.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, регламентується Законом України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ), відповідно до ст.2 якого виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону № 1404-VIII).

За змістом частини першої статті 4 Закону № 1404-VІІІ у виконавчому документі обов`язково зазначається адреса місцезнаходження (для юридичних осіб) боржника.

Частиною 4 ст.4 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 12) відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню, незалежно від дати укладення такої угоди.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Частинами 1, 5 ст.24 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.

Згідно з ч. 5 ст.26 Закону №1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

За приписами частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Виходячи із системного тлумачення частини першої статті 4, частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ у виконавчому документі має бути зазначено адресу місцезнаходження боржника, які знаходяться у межах виконавчого округу виконавця.

Саме за зазначеною у виконавчому документі адресою виконавець в силу положень частини першої статті 28 Закону № 1404-VІІІ зобов`язаний надіслати, зокрема, постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, положення статті 28 Закону № 1404-VІІІ встановлюють імперативний обов`язок виконавця надіслати постанову про відкриття виконавчого провадження саме за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що обумовлює відсутність меж розсуду у виконавця при визначенні адреси боржника.

При цьому, виходячи з вказаних вище норм Закону № 1404-VІІІ виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документа до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.

Водночас на стадії відкриття виконавчого провадження виконавець повинен пересвідчитися, зокрема, чи відповідають виконавчий документ і заява про його виконання вимогам Закону України «Про виконавче провадження», чи надано всі документи, наявність/відсутність підстав для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.07.2022 у справі №908/309/21, від 31.05.2023 у справі № 910/6104/21.

Суд зазначає про те, що Закон України «Про виконавче провадження» є Законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (далі по тексту Інструкція; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п. 10 розд. ІІІ Інструкції місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.

За приписами п.3 розд. ІІІ Інструкції у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази проживання чи перебування боржника за адресою відмінною від тієї, що зазначена в виконавчому документі обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місце проживання чи перебування боржника.

Таким чином, лише у разі наявності у стягувача інформації, що адреса проживання чи перебування боржника є відмінною від тієї, що зазначена в виконавчому документі, на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як проживання чи перебування боржника виконавець має дослідити цей критерій на предмет достатності документів на підтвердження того, що адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів адреси проживання чи перебування боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за адресою проживання чи перебування боржника, яка є відмінною від тієї, що зазначена в виконавчому документі.

Тобто перед прийняттям виконавчого документа, пред`явленого до виконання, виконавець має упевнитись, що адреса місця проживання, перебування боржника, зазначена у виконавчому документі та заяві стягувача, належить до території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або території виконавчого округу приватного виконавця.

Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на розшук боржника.

Верховний Суд у постанові від 27.07.2023 у справі №211/4347/15-ц зазначив, що чинним законодавством не передбачений обов`язок виконавця перевіряти зареєстроване місце проживання боржника та стадії відкриття виконавчого провадження.

Правом подавати заяви про виправлення помилок у виконавчому документі та подання додаткових доказів щодо місцезнаходження боржника - юридичної особи надається стягувачу і боржнику або стягувачу відповідно.

Боржник, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження, не позбавлений можливості повідомити виконавця про зміну адреси місцезнаходження.

Наведений вище висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17.10.2023 у справі №922/1689/21 та від 20.09.2024 у справі №242/3831/19.

У постанові Верховного Суду від 27.07.2023 у справі № 211/4347/15-ц зроблено висновки про те, що вимога про зазначення місцезнаходження (для юридичних осіб) або місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) проходить через цілу низку процесуальних документів - як тих, що надаються сторонами, так і тих, що ухвалюються судом. З огляду на обов`язок суду щодо належного повідомлення учасників справи про судові засідання та належне направлення процесуальних документів, можна стверджувати, що суд тримає під контролем відповідність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) учасників справи.

Завдяки вимогам процесуального закону та за умови належного виконання процесуальних обов`язків й незловживання учасниками судового процесу процесуальними правами презюмується правильність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, що зазначені у виконавчому документі, який видається судом. З урахуванням викладеного, немає підстав вимагати від виконавця здійснення додаткової перевірки інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувана під час відкриття виконавчого провадження.

Водночас перед прийняттям виконавчого документа, пред`явленого до виконання, виконавець має упевнитись, що адреса місцезнаходження, місця проживання (перебування) боржника належить до території виконавчого округу приватного виконавця.

Лише якщо виконавчий документ пред`явлено стягувачем не за місцем виконання (тобто місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника, зазначене у виконавчому документі, є таким, що не може бути місцем виконання для виконавця, якому пред`явлено виконавчий документ) виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу (пункт 10 частина четверта статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Закон не містить норми, що встановлює безпосередньо обов`язок виконавця перевірити інформацію про місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) сторін виконавчого провадження.

Якщо інформація про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника, що міститься у виконавчому документі не викликає сумнівів в її достовірності, виконавець не має підстав для перевірки цієї інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.03.2025 у справі №346/3913/22.

Таким чином, виконавець приймає до виконання виконавчі документи, у яких зазначено місце проживання/перебування боржника або місцезнаходження майна боржника, які знаходяться в межах його виконавчого округу.

Як свідчать матеріали справи, адресою боржника за виконавчим листом, виданим 24.02.2025 у справі №480/9144/23, зазначена: АДРЕСА_2 , тобто місце постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 , що не заперечується позивачем у цій справі.

Натомість в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення державного виконавця, на день прийняття спірної постанови, будь-якої інформації щодо зміни місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 . Державному виконавцю було відоме лише визначене місце постійної дислокації Військової частини НОМЕР_1 , адреса якої зазначена у виконавчому листі.

З огляду на те, що у виконавчому листі, виданому 24.02.2025 у справі №480/9144/23, зазначена адреса, на яку поширюється територія виконавчого округу відповідача, за відсутності відомостей про повідомлення державного виконавця щодо зміни місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 , суд дійшов висновку про відсутність в діях відповідача ознак протиправності під час відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене та досліджені докази у справі, суд визнає, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням вимог Закону № 1404-VІІІ та Інструкції, вона відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 КАС України, а тому не вбачає підстав для задоволення позову.

Щодо посилання позивача на те, що Військова частина НОМЕР_1 не знаходиться у місці постійної дислокації ( АДРЕСА_2 ), оскільки на теперішній час виконує завдання, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, на території Харківської області, де і знаходяться її керівні органи, суд вказує таке.

Зі змісту довідки Військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2024 №1963 (а.с.9) вбачається, що відповідно до бойового розпорядження ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » від 23.09.2024 №119/1/9044т/ОТУ Військова частина НОМЕР_1 з 03.10.2024 передислокована у підпорядкування ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » для виконання завдань з оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, забезпечення стримування збройної агресії проти України та її відсічі в зоні відповідальності ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Поряд з цим суд звертає увагу, що чинним законодавством визначено два види дислокації для військових частин: постійну та тимчасову, які не є тотожними за своєю суттю.

Відповідно до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом ЦУ СБУ №383 від 23.12.2020, за реєстр. в Міністерстві юстиції України 14 січня 2021р. за № 52/35674, зазначено, що дислокація - місце розташування (базування) із зазначенням географічних назв адміністративно-територіальних географічних об`єктів або географічних координат.

Дислокація військ (в особливий період, на воєнний час) - розміщення у населених пунктах (аеродромах, військово-морських базах, пунктах базування, військових містечках, таборах тощо) органів військового управління, з`єднань, військових частин, військових кораблів, військових навчальних закладів, установ та інших військових формувань, які не входять до складу діючих військ (сил).

Таким наказом також визначено, що пункти постійної дислокації - визначені відповідними наказами (директивами) військові містечка (фонди), призначені для забезпечення життєдіяльності військової частини (органу військового управління, з`єднання, військового корабля, військового навчального закладу, установи Збройних Сил України) в мирний час. Під фондами тут і далі розуміють казармений фонд, житловий фонд, об`єкти соціально-культурного призначення, комунальні споруди та інженерні мережі, розташовані в межах військового містечка.

Таким чином передислокація це зміна розташування збройних сил або їх повернення із зони бойових дій до місця їх попередньої постійної дислокації (тобто там, де вони були розміщені до розгортання військ).

Зазначеним наказом також передбачено, що відомості, що становлять державну таємницю, крім іншого, становлять відомості про функціонування, характеристики, географічні координати (дислокацію) пункту управління (стаціонарного, рухомого, повітряного), об`єкта оперативного управління (діючого, запасного), пункту передислокації.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про Збройні Сили України передбачено, що органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації Збройних Сил України дислокуються на території держави або тимчасово за її межами відповідно до завдань оборони, стратегічного плану застосування і завдань Збройних Сил України з урахуванням військово-адміністративного поділу території України та соціально-економічних умов районів дислокації.

План дислокації Збройних Сил України розробляється Генеральним штабом Збройних Сил України, узгоджується Міністерством оборони України з Кабінетом Міністрів України і затверджується Президентом України.

Передислокація військових частин, а також військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України до рівня з`єднання здійснюється за рішенням Міністерства оборони України за погодженням з Кабінетом Міністрів України, а з`єднань - за рішенням Президента України.

Під час дії воєнного стану передислокація військових частин, а також військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України до рівня з`єднання здійснюється за рішенням Генерального штабу Збройних Сил України за погодженням з Міністерством оборони України.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні відомості про повідомлення державного виконавця, на день прийняття спірної постанови, будь-якої інформації щодо зміни місцезнаходження Військової частини НОМЕР_1 .

При цьому, як зазначено вище, держаний виконавець під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження не зобов`язаний додатково здійснювати перевірку інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, в тому числі з`ясовувати місце передислокації та місце виконання бойових розпоряджень військової частини.

Разом з тим, в межах розгляду цього спору позивачем не підтверджено інформацію про зміну місця постійної дислокації військової частини, у долученій до матеріалів справи довідці від 26.10.2024 №1963 відсутні такі відомості. Вказана довідка свідчить лише про тимчасову дислокацію військової частини з метою виконання завдань з оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості, забезпечення стримування збройної агресії проти України та її відсічі в зоні відповідальності, що не є тотожною поняттю постійної дислокації.

Суд звертає увагу, що виконання бойових завдань Військовою частиною НОМЕР_1 під час дії воєнного стану поза межами місця постійної дислокації в іншому виконавчому окрузі, передислокація у підпорядкування оперативно-тактичних угруповань, перебування в місці тимчасової дислокації керівництва військової частини під час дії воєнного стану не змінює ту обставину, що місцезнаходженням військової частини є місце її постійної дислокації - АДРЕСА_2 , яка зазначена у рішенні Сумського окружного адміністративного суду від 10.01.2024 у справі №480/9144/23 та виконавчому листі, який було пред`явлено до виконання.

З огляду на викладене, доводи позивача про те, що Військова частина НОМЕР_1 не знаходиться у місці постійної дислокації ( АДРЕСА_2 ) та на теперішній час виконує завдання, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, на території Харківської області, де і знаходяться її керівні органи, не спростовують вказані висновки суду про правомірність спірної постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку з тим, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, витрати понесені ним під час розгляду справи не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 287, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Петропавлівська, 75,м. Суми,Сумська область,40003, ), третя особа - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про визнання протиправним та скасування постанови відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23.06.2025.

Суддя І.Г. Шевченко