Справа № 440/1079/25
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. ПолтаваСправа № 440/1079/25

Полтавський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Бойка С.С., розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду рапорту від 16 грудня 2024 року та не звільнення ОСОБА_1 , стрільця снайпера Військової частини НОМЕР_1 з лав Збройних Сил України у запас за сімейними обставинами, на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І групи;

зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 16 грудня 2024 та прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 стрільця снайпера Військової частини НОМЕР_1 з лав Збройних Сил України у запас за сімейними обставинами, на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону "Про військовий обов`язок та військову службу" у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за дружиною з числа осіб з інвалідністю І групи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Вказав, що звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортами про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою із числа осіб з інвалідністю І групи. Однак відповідач вчиняє бездіяльність щодо розгляду рапортів та прийняття рішення щодо звільнення позивача з військової служби.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), витребувано докази.

Відповідачу ухвалу суду від 03.02.2025 доставлено до електронного кабінету 04.02.2025, проте відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на по мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022.

ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 16.12.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою із числа осіб з інвалідністю І групи.

Позивач, вважаючи, що відповідач допустив бездіяльність щодо розгляду рапорту та прийняття рішення щодо звільнення позивача з військової служби, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та відповідним доводам сторін суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців, виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VІІІ воєнний стан введений в дію Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 (зі змінами) - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Згідно частини шостої статті 2 Закону №2232-ХІІ видами військової служби є, зокрема, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В свою чергу, підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-ХІІ.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) зокрема: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Згідно з частиною другою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі позивач оскаржує протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду його рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю дружини, яка є особою із числа осіб з інвалідністю І групи.

Суд зауважує, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Пунктом 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIVІ, передбачено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Як слідує з матеріалів справи, 16.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до керівництва військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", який 19 грудня 2024 передано до військової частини засобами СЕДО, ІНФОРМАЦІЯ_1 №1742/5301.

Суд зауважує, що згідно з пунктом 2.1.6 Інструкції із діловодства Збройних Сил України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2012 №124, рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Відповідно до пункту 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Застосовуючи вищевказані положення законодавства до обставин справи суд зазначає, що рапорт, як офіційна форма звернення військовослужбовця до вищої посадової особи передбачає його опрацювання та надання відповіді по суті порушених в ньому питань. Такий строк визначено в п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, як загальний строк для опрацювання документів, які були зареєстровані військовою частиною.

Суд відмічає, що рапорт вважається розглянутим у випадку вирішення усіх порушених у ньому питань з прийняттям відповідних рішень, суть яких доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Вищенаведене узгоджується із пунктом 117 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України", за яким пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді.

Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

У спірному випадку доведення до позивача військовою частиною НОМЕР_1 інформації про ухвалене рішення по суті його рапорту від 16.12.2024 не підтверджено документально.

За викладених обставин, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 в частині, що стосуються бездіяльності командування військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду та доведення до відому позивача результатів розгляду рапорту ОСОБА_2 від 16.12.2024.

Водночас, обираючи належний спосіб захисту прав позивача, суд враховує, що у силу вищезгаданих приписів вирішення питання по суті рапорту віднесено до компетенції відповідача.

А оскільки до матеріалів справи не надано доказів повідомлення позивача про результати розгляду його рапорту від 16.12.2024, суд дійшов висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту від 16.12.2-24 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та зобов`язання розглянути рапорт ОСОБА_2 від 16.12.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення по суті.

У задоволенні позовних вимог зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" слід відмовити за передчасністю, оскільки відповідачем рапорт по суті не розглянутий та рішення з цього питання не прийнято.

Таким чином, адміністративний позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.

Підстави розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_2 від 16.12.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_2 від 16.12.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення по суті.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Бойко