Справа № 120/3782/24
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3782/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дмитришена Р.М.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

23 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Моніча Б.С. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ТОВ „Карней на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року (ухвалене в м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ТОВ „Карней до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Вінницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

14.02.2025 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Карней" (Покупець) уклало Контракт з компанією "Fortex International AB" (Швеція) (Продавець) від 04.05.2021 № 04-05/21 (а.с. 15-18).

Відповідно до п. 1.1 Контракту, Продавець продає, а Покупець купує і приймає паперову продукцію.

Згідно з п. 2.1, 2.2 Контракту, ціна вказана в Євро за одну одиницю товару. Ціна встановлюється на кожну окрему партію товару. Загальна сума контракту складає 500 000,00 Євро.

Ціни на товар вказуються в інвойсах на кожну партію та є остаточними.

Відповідно до п. 3.1 Контракту, умови поставки товару: СIF Українка (Україна), або за згодою сторін згідно Інкотермс 2010.

Згідно з інвойсом до даного Контракту від 08.03.2024 № 141531 позивач отримав товар - картон в рулонах торговельної марки "Testliner 3" в кількості 22386 кг (24 рулона) на суму 8282,82 Євро.

Для митного оформлення товару позивач подав до Вінницької митниці, зокрема, рахунок-фактура (інвойс) від 08.03.2024 №141531, контракт від 04.05.2021 № 04-05/21, платіжне доручення від 13.03.2024 № 40 та інші документи, зазначені в гр.44 ЕМД.

Митну вартість заявлено за першим методом - за ціною договору.

За результатами розгляду поданої декларантом електронної митної декларації та доданих до неї документів, відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 15.03.2024 № UА401000/2024/000071/1.

Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернувся до суду для його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.

Відповідно до ст. 1 МК, законодавство України з питань митної справи складається Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті 7 цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Для виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів і транспортних засобів комерційного призначення застосовується автоматизована система митного оформлення, яка згідно з цим Кодексом в автоматичному режимі з урахуванням результатів аналізу ризиків та залежно від типу митної декларації, митного режиму, особливостей, засобів і способів переміщення товарів через митний кордон України визначає перелік таких митних формальностей та необхідність участі у їх виконанні посадової особи митного органу (далі - АСМО «Інспектор»).

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII МК та главою 8 розділу ІІІ МК (ч. 1 ст. 53).

Згідно з ч. 1-3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 МК України).

З матеріалів справи встановлено, що для підтвердження заявленої митної вартості митному органу, разом з ЕМД позивач надав: декларацію митної вартості; зовнішньоекономічний контракт від 04.05.2021 № 04-05/21; інвойс від 08.03.2024 № 141531; банківський платіжний документ про оплату від 13.03.2024 № 40; комерційну пропозицію від іноземного контрагента - компанії "Fortex International AB".

У оскарженому рішенні відповідач вказав, що пунктом 4.1 контракту визначено що умови оплати вказуються в інвойсах, доповненням № 6 від 29.06.2023 змінено п. 4.1 контракту, та визначено відстрочку платежу 31 календарний день від дати CMR до кожної поставки, проте в рахунку фактурі (інвойсі) від 08.03.2024 №141531 зазначено 100% передплату. Оплата за товар відбулась 13.03.2024 (банківський платіжний документ від 13.03.2024 №40), товар було відправлено, згідно CMR №А № 131620, 08.03.2024, тобто до оплати за товар.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 4. 1 Контракту від 04.05.2021 № 04-05/21 умови оплати вказуються в інвойсах. В інвойсі від 08.03.2024 № 141531 в графі "Термін оплати" зазначено 100% авансового платежу, однак згідно платіжної інструкції в іноземній валюті № 40 оплата за товар відбулась 13.03.2024, тоді як товар було відправлено, згідно CMR №А № 131620, 08.03.2024, тобто до оплати за товар, що не відповідає умовам контракту.

Також, відповідач зазначає, що відповідно до п. 3.1 контракту, визначено умови поставки для товару CIF Українка (Україна), однак в рахунку фактурі зазначено умови поставки DAP Українка (Україна).

Так, згідно з умовами CIF продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, але ризик втрати чи ушкодження товару, як і будь-які додаткові витрати, що виникають після відвантаження товару, переходять із продавця на покупця. Однак, за умовами терміну CIF на продавця покладається також обов`язок придбання морського страхування на користь покупця проти ризику втрати і ушкодження товару під час перевезення.

Згідно з умовами DAP продавець виконав своє зобов`язання з постачання тоді, коли він надав покупцеві товар, випущений в митному режимі експорту та готовий до розвантаження з транспортного засобу, який прибув у вказане місце призначення. Умови постачання DAP покладають на продавця обов`язки нести всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення.

Відповідно до п. 3.1 Контракту умови поставки товару - CIF Українка (Україна), однак згідно інвойсу від 08.03.2024 № 141531 товар було поставлено на умовах DAP Українка (Україна).

З викладеного слідує, що позивачем до митного оформлення надано документи, які містять розбіжності. Позивач не спростував розбіжностей у документах, на які йому звертав увагу відповідач, як і не надав до суду пояснень щодо визначення інших умов поставки товару чи документу який підтверджує зміни умови поставки товару.

У спірному рішенні зазначено, що відповідно до п. 2.1 контракту, загальна сума контракту складала 500 000 Євро, додатковим доповненням № 2 від 20.12.2022 було внесено зміни до п. 2.1 контракту та визначено загальну суму контракту в сумі 1 000 000,00 (Один мільйон) Євро. Проте згідно з АСМО "Інспектор", по даному контракту ТОВ "КАРНЕЙ" здійснило митне оформлення товарів на загальну фактурну вартість - 1 122 360,75 Євро.

Будь яких доказів на спростування вказаних розбіжностей позивач ні до до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надав, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у митниці наявні обґрунтовані підстави вважати, що інвойс, який подавався до митного оформлення не містить достовірної інформації щодо "дійсної вартості" товару.

Згідно з положеннями статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Згідно з пунктом 5 частини десятої статті 58 МК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Апелянт в даному випадку заперечує правильність визначення митної вартості товару за резервним методом з огляду на Джерело числового значення митної вартості за ЕМД від 23.01.2024 №UA100240/2024/550584.

Так, на переконання апелянта, за описом товару (графа 31), який був оформлений по митній декларації від 23.01.2024 року № UA100240/2024/550584 здійснено митне оформлення товару, який за назвою (картон не крейдований в рулонах), фізичними характеристиками (поверхнева щільність 160 грам/м2), комерційною назвою та торговельною маркою (Testliner 3), виробником (Smurfit Kappa d.o.o.) та країною виробництва товару (Сербія), повністю підпадає під визначення ідентичного ввезеному позивачем товару, визначеному частинами 2 і 3 ст. 59 МК України.

Позивач вважає, що якщо припустити наявність підстав для коригування митної вартості, то митну вартість ввезеного позивачем товару слід було визначати за ст. 59 МК України, тобто методом визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (2 метод визначення митної вартості). Тому застосовувати резервний метод визначення митної вартості, передбачений ст. 64 МК України, відповідач не міг, оскільки це суперечить ч. 1 ст. 64 МК України, якою визначено, що резервний метод застосовується тільки у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 МК України.

На думку позивача, в силу приписів ч. 7 ст. 59 МК України, для визначення митної вартості товарів використовується найменша вартість. Однак, в оскаржуваному Рішенні відсутнє обґрунтування стосовно того, чи є визначена Відповідачем митна вартість єдиною вартістю для визначення митної вартості оцінюваних товарів і чи є вона найменшою такою вартістю.

Також позивач вважає, що митна декларація від 23.01.2024 №UA100240/2024/550584 не може бути доказом митної вартості на підставі того, що за нею ввозився інший товар. Ширина рулонів оформленого по цій декларації товару становить 2800 мм 19618 кг та ширина 2050 мм 2358 кг. Натомість, ширина рулонів товару, ввезеного позивачем, становить тільки 800 мм. Згідно з комерційною пропозицією, ціна однієї тони Тестлайнеру (картон) в рулоні шириною 2800 мм становить 520 Євро, в той час, як ціна однієї тони Тестлайнеру, який ввіз позивач становить 370 Євро.

Оцінюючи доводи апелянта колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, якщо містить не лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, а й порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.

Досліджуючи обґрунтованість числового значення митної вартості ввезеного товару, скоригованої митним органом, за параметрами, які використані митницею при застосуванні резервного методу, суд зазначає таке.

Відповідно до матеріалів справи, митницею прийнято рішення про визначення митної вартості від 15.03.2024. За змістом даного рішення щодо обставин його прийняття зазначено, що використані декларантом відомості для цілей визначення митної вартості не підтверджені документально, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності та неточності, відповідно до п. п. 2, 3 статті 58 МКУ застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МКУ. Митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні (мали ідентичний термін та умови експлуатації, комплектацію, технічний стан та ін.). Визначити митну вартість за другорядними методами (ст. 62 МКУ) та (ст. 63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Відповідно до п. 1 ст. 64 МКУ у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 МКУ, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість визначена за резервним методом згідно з ст. 64 МКУ.

Так, відповідно до спірного рішення, Джерелом числового значення митної вартості: для товару є ЕМД від 23.01.2024 №UA100240/2024/550584 за якою оформлено аналогічний товар від того самого відправника, того самого виробника: « 1. Картон не крейдований для плоских шарів гофрованого картону, тестлайнер збурим поверхневим шаром Testliner 3, в рулонах: 160г./м.кв. шириною 2050 мм-2.358т., в рулонах: 160г./м.кв. шириною 2800мм-19.618т. Ввозиться виключно для власних виробничих потреб.» та складає 0,665 Євро за кг .

Суд вважає, що митний орган навів підстави за яких не міг визначити митну вартість за основним та другорядними методами.

Те, що за митною декларацією від 23.01.2024 №UA100240/2024/550584 ввозився інший товар, на чому вказує позивач, а ширина рулона відрізняється від ввезеного позивачем товару, то відповідач вказав у спірному рішенні, що оформлено аналогічний товар від того самого відправника, того самого виробника, та навів характеристики.

Суд наголошує, що резервний метод не вимагає від митного органу доведення подібності (аналогічності) товарів, однак зазначений метод повинен ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях і це ґрунтування повинне бути підтвердженим в рішенні про коригування митної вартості.

З приводу того, що ввезений позивачем товар слід було визначати за ст. 59 МК України, тобто методом визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (2 метод визначення митної вартості), то суд зазначає, що в рішенні вказано, що митна вартість не може бути визначена за другорядними методами (ст. 59 та 60 МКУ) по причині відсутності у митного органу інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, що були оформлені у митному відношенні (мали ідентичний термін та умови експлуатації, комплектацію, технічний стан та ін.). Визначити митну вартість за другорядними методами (ст. 62 МКУ) та (ст. 63 МКУ) неможливо з причини відсутності у митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що відповідно до гр. 42, 45 ЕМД від 23.01.2024 №UA100240/2024/550584 здійснювалось коригування ціни товару з 11427,52 на 596147,67, тому ціна є завищеною, оскільки матеріали справи не містять доказів скасування цієї ЕМД, а відтак твердження про завищення ціни є необґрунтованими.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що для визначення митної вартості слід застосовувати найменшу вартість та в спірному рішенні не вказано про єдину вартість. З цього приводу суд зазначає, що в силу приписів п. 6 ч. 3 ст. 64 МК, митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі мінімальної митної вартості.

Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для скасування рішення про коригування митної вартості відсутні.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ТОВ „Карней залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Моніч Б.С. Біла Л.М.