Справа № 504/1497/25
Суддя: Литвинюк А. В.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 504/1497/25
Номер провадження 2-а/504/58/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.06.2025смт.Доброслав

Доброславський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Литвинюк А. В.

за участю секретаря Данько Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-ще. Доброслав в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник Осокін Сергій Юрійович до Головного управління національної поліції в Одеської області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення,

встановив:

14.04.2025 року представник позивачки звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд скасувати постанову серії ГАВ № 144979 від 21.03.2025 року інспектора СРПП ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Федорчука Е. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн, провадження у справі закрити на підставі п.1, ст.247 КУпАП за відсутності події та складу адміністративного правопорушення, а також стягнути з відповідача на користь позивачки всі судові витрати.

Заявлені позовні вимоги представник позивачки мотивує тим, що 21.03.2025 року відносно позивачки інспектором СРПП ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області Федорчуком Е. було винесено постанову серії ГАВ №144979 про визнання позивачки винною у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Сторона позивача вважає вказану постанову незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню з огляду на відсутність в діях позивачки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

У позовній заяві представник позивачки вказує, що виклик поліції був спровокований протиправними конфліктними діями колишнього чоловіка і співвласника житлового будинку ОСОБА_2 та його дружини, які 21.03.2025 року вчинили сварку, в ході якої заподіяли позивачці тілесні ушкодження. Але, співробітники поліції, які прибули на виклик позивачки, не з`ясували обставини конфлікту, не надали належної правової оцінки ситуації, підійшли до цього абсолютно формально та поліцейський Федорчук Е. виніс необґрунтовану та протиправну постанову, якою притягнув позивачку до адміністративної відповідальності.

Також, у позовній заяві вказано, що після конфлікту з ОСОБА_2 та його дружиною, позивачка звернулася з приводу отриманих тілесних ушкоджень до судово-медичного експерта, яким була оглянута та який зафіксував наявність у неї тілесних ушкоджень, які могли бути заподіяні 21.03.2025 року.

Представник позивачки звертає увагу, що в діях позивачки відсутня суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, оскільки внаслідок звернення нею до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення було зареєстровано кримінальне провадження, в якому позивачка виступає потерпілою від дій ОСОБА_2 .

З урахуванням вищезазначеного сторона позивача вважає, що поліцейський виніс оскаржувану постанову свідомо порушуючи діюче законодавство, але будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було самого розгляду, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи, навіть позивачці до 24.03.2025 року не було відомо, що відносно неї була складена оскаржувана постанова.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат представник позивачки зазначив, що судові витрати у справі складаються з суми сплаченого судового збору в розмірі 605,60 грн та витрат на правничу допомогу в сумі на час подачі позову 16 500 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2025 року справу розподілено судді Комінтернівського районного суду Одеської області Литвинюк А. В.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 16.04.2025 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання на 14.05.2025 року о 15:00 годині в приміщенні Комінтернівського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань № 2); витребувано від ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області (Одеська область, Одеський район, с. Доброслав, вул. Грубніка, 33) протягом 5 робочих днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі з урахуванням вимог ст. 94 КАС України: належним чином завірену копію постанови інспектора СРПП ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області Федорчука Е. серії ГАВ № 144979 від 21.03.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, належним чином засвідчені копії інших документів у справі, у тому числі відеозапис з нагрудних камер поліцейських, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

23.04.2025 року представник позивачки через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою, в якій просив суд проводити судове засідання, призначене на 14.05.2025 року о 15:00 годині, а також всі послідуючі судові засідання за його участі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку «EasyСon».

29.04.2025 року представником відповідача Бушиловою Ю.О. через систему «Електронний суд» було подано до суду заяву про продовження процесуального строку для надання відзиву на адміністративний позов Мороз С.В. та розгляд даного клопотання без участі представника ГУНП в Одеській області.

07.05.2025 року представник відповідача, користуючись правом, наданим ст.162 КАС України, через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву. На противагу доводам сторони позивача, представником відповідача вказано, що 21.03.2025 року о 20:39 годині на планшетний пристрій працівникам поліції надійшло повідомлення від оператора спеціальної служби «102» за попередньою кваліфікацією «Домашнє насильство» від заявниці ОСОБА_1 , в якому остання просить прийняти заходи до колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Представник відповідача вказує, що згідно інформації, наданої ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області у відповідь на запит відділу правового забезпечення у 2025 році, ОСОБА_1 зверталась на спецлінію «102» 8 разів. При виїзді на місце події працівниками поліції встановлено, що факт домашнього насильства не знайшов свого підтвердження, оскільки заявниця ОСОБА_1 вказала, що її колишній чоловік ОСОБА_2 виламує замки на дверях будинку, в ході чого будь-яких форм домашнього насильства не застосовувалось. Крім того, на місці події працівниками поліції було встановлено, що на будинок, в якому проживала ОСОБА_1 , є рішення суду, відповідно до якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають рівні права, а громадянка ОСОБА_1 змінила замки на дверях та не впускає свого колишнього чоловіка до спільного домоволодіння.

Представником відповідача у відзиві на позовну заяву вказано, що повідомлення позивачки щодо вчинення правопорушень її колишнім чоловіком ОСОБА_2 не знаходили свого підтвердження під час розгляду матеріалів, оскільки конфлікти заявниці з колишнім чоловіком виникають через непорозуміння у розподілі майна та відносяться до цивільно-правових відносин.

Щодо звернення позивачкою до судово-медичного експерта, який зафіксував наявність у позивачки легких тілесних ушкоджень представник відповідача вказала, що відповідні твердження не відповідають дійсності, оскільки після прибуття наряду на місце події, будь-яких тілесних ушкоджень позивачка не мала та не заявляла про них 21.03.2025 року ні у письмових заявах, ні у телефонному повідомленні на спецлінію «102», яке звучало як: «колишній чоловік дебоширить та вибиває двері». З огляду на що, сторона відповідача вважає, що виклик не містив жодних повідомлень про застосування фізичного насильства чи завдання тілесних ушкоджень. Крім того, представник відповідача зазначає, що позивачка не зверталась з такою заявою до ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області про заподіяння тілесних ушкоджень, не отримувала направлення на судово-медичний огляд в установленому порядку, а звернулась самостійно у приватному порядку до судово-медичного експерта лише 25.03.2025 року. Наведене, на думку сторони відповідача, вказує на те, що тілесні ушкодження могли бути утворені і після 21.03.2025 року.

Представник відповідача звертає увагу, що із заявою про отримання тілесних ушкоджень позивачка звернулась пізніше, після перебігу тривалого строку у 6 днів, а саме 01.04.2025 року, що ставить під сумнів отримання тілесних ушкоджень позивачкою саме 21.03.2025 року в результаті дій колишнього чоловіка ОСОБА_2 .

Тому, на думку сторони відповідача, наявність кримінального провадження за вказаним фактом не доводить самого факту нанесення тілесних ушкоджень, оскільки досудове розслідування у провадженні ще триває, усі обставини вчинення правопорушення ще встановлюються.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правничу допомогу представник відповідача вказала, що вартість судових витрат, зазначена позивачем, підлягає зменшенню, оскільки складність справи та ціна позову (850 грн штрафу) не відповідають витратам в розмірі 16500 грн на скасування постанови, що в свою чергу вказує, що розмір гонорару є завищеним. Також, представником відповідача зазначено, що вказані позивачем витрати не підтверджено квитанціями або чеками, тому позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат не може бути задоволена в повному обсязі.

12.05.2025 року від представника позивачки у системі «Електронний суд» надійшла заява, в якій він просив суд у випадку виконання ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області ухвали суду та наявності в суді справи про адміністративне правопорушення забезпечити наявність витребуваних постанов та інших матеріалів справи в Електронному суді.

13.05.2025 року представником позивачки через систему «Електронний суд» було подано заяву про долучення до матеріалів справи відповіді відділення поліції №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області та витягу з ЄДРСР щодо внесення відомостей по заяві ОСОБА_1 , в якій представник позивачки також просив відкласти судове засідання у справі, призначене на 14.05.2025 року о 15:00 годині.

Ухвалою Доброславського суду Одеської області від 13.05.2025 року задоволено заяву представника позивачки, адвоката Осокіна С.Ю. про проведення судових засідань в режимі відеоконференції та погоджено судове засідання, призначене на 14.05.2025 року о 15:00 годині, а також всі послідуючі судові засідання у справі проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням представником позивача Осокіним С.Ю. власних технічних засобів за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку «EasyСon».

14.05.2025 року на адресу суду надійшов лист № 24624-2025 від Головного управління національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції №2 відділення поліції №3, яким було повідомлено, що постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 було направлено до Доброславського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області у зв`язку з тим, що особою, відносно якої винесено вказану постанову не було своєчасно повідомлено про подання апеляційної скарги щодо її скасування. Стосовно витребування відеозапису зафіксованого на потративний нагрудний відеореєстратор поліцейського під час документування адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.183 КУпАП, Головне управління національної поліції в Одеської області проінформувало, що враховуючи те, що ухвала суду про витребування даного відеозапису надійшла до підрозділу поліції 22.04.2025 року, тобто у термін більш як 30 діб з моменту документування правопорушення, надати суду даний відеозапис не надається можливим, з огляду на те, що вказаний запис більше не зберігається у підрозділі поліції, у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Також, 14.05.2025 року представником відповідача через систему «Електронний суд» було надіслано заяву про розгляд справи без участі, в якій остання просила провести судове засідання, призначене на 14.05.2025 року о 15:00 годині без участі представника Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Судове засідання, призначене на 14.05.2025 року о 15:00 годині в приміщенні Доброславського районного суду Одеської області, розташованому за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Доброслав, вул. Захисників Маріуполя, 51 (зала судових засідань №2), було відкладено на 19.06.2025 року о 15:00 годині. Про дату, час та місце розгляду справи учасники повідомлялися належним чином, у відповідності до вимог ст.124 КАС України.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду взяв участь представник позивачки з використанням власних технічних засобів за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку «EasyСon». На заявлених вимогах наполягає з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, причини своєї неявки суду не повідомила.

У відповідності до ст.268 КАС України, суд дійшов висновку про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки неприбуття у судове засідання учасників справи, повідомлених належним чином, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно із статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями ст.283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Відповідно до ст.287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від 06 березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що 21.03.2025 року інспектором СРПП ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області майором поліції Е. Федорчуком було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Зі змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 вбачається, що 21.03.2025 року о 20 год 39 хв за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_1 здійснила завідомо неправдивий виклик поліції.

У позовній заяві представник позивачки вказав, що виклик поліції був спровокований протиправними конфліктними діями колишнього чоловіка і співвласника житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та його дружини, які 21.03.3035 року вчинили сварку, в ході якої заподіяли позивачці тілесні ушкодження.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, представник позивачки 30.03.2025 року вже звертався до ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області зі скаргою на предмет скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 від 21.03.2025 року, а також із заявою про поновлення строку подачі скарги на постанову у справі про адміністративне правопорушення від 01.04.2025 року.

Згідно відповіді Головного управління національної поліції в Одеській області Одеського районного управління поліції №2 відділення поліції №3 від 10.04.2025 року № 61.1/0-73.н.1/0-74.н.1/0-84, заява щодо поновлення строків оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979, зареєстрована у журналі звернень громадян ВП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області за №0-74 від 01.04.2025 року, скарга на постанову по справі про адміністративне правопорушення, зареєстрована у цьому ж журналі за №0-73 від 01.04.2025 року, а також заява, зареєстрована за №0-84 від 10.04.2025 року - розглянута. Вказаним листом повідомлено, що підстави поновлення строку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 від 21.03.2025 року не визнані поважними, у зв`язку з чим постанова серії ГАВ №144979 залишена без змін, а скарга без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Винність діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст.9 КУпАП.

Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію України», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (стаття 6 Закону).

Отже, в разі наявності факту чи з метою недопущення факту порушення прав та свобод особи від порушень і протиправних посягань, кожен має право звернутися до органу Національної поліції з метою захисту, а відповідний орган Національної поліції має обов`язок відреагувати на таке звернення і вжити визначених законодавством заходів для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з п.8 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ст.222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі, про порушення громадського порядку, зокрема за ст.183 КУпАП.

Статтею 183 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежної охорони, поліції, швидкої медичної допомоги або аварійних служб у вигляді накладення штрафу від трьох до семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Предметом оскарження у даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, а саме - завідомо неправдивий виклик поліції.

Перевіряючи обґрунтованість посилання відповідача на встановлення факту вчинення позивачкою ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, слід зазначити, що підставою для притягнення до адміністративної відповідальності є наявність складу адміністративного правопорушення, що містить об`єкт, об`єктивну сторону, суб`єкт, суб`єктивну сторону.

Диспозиція ст.183 КУпАП передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції. Особа викликає поліцейського нібито для надання допомоги, знаючи наперед те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських, у тому числі.

Положеннями ч.1 ст.9 КАС України регламентовано, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в конкретному випадку для правомірного притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як належні та допустимі докази, що підтверджують факт здійснення завідомо неправдивого виклику поліції.

На підтвердження вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, стороною відповідача до відзиву на позовну заяву було долучено матеріали ЄО № 3560 від 10.04.2025 року, а саме копію довідки за результатом розгляду звернення громадянки ОСОБА_1 від 22.04.2025 року, копію рапорту поліцейського офіцера громади СВзГ ВнП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Прошина М. від 10.04.2025 року, копію пояснень ОСОБА_2 від 10.04.2025 року, копію пояснень ОСОБА_1 від 10.04.2025 року, копію постанови Одеського апеляційного суду (вступна та резолютивна частина) від 05.11.2024 року у справі № 493/775/23, копію рапорту ПОГ СВзГ ВнП № 3 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції Прошина М. від 22.04.2025 року, копію відповіді Головного управління національної поліції в Одеській області Одеське районне управління № 2 відділення поліції № 3 від 28.04.2025 року № 61.1/3415.

Втім, у даному випадку вищевказані документи не є належними та допустимими доказами вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, що могло бути підставою винесення оскаржуваної постанови серії ГАВ № 144979 від 21.03.2025 року.

Надані стороною відповідача матеріали стосуються звернення ОСОБА_1 на спецлінію «102» щодо конфлікту з колишнім чоловіком ОСОБА_2 10.04.2025 року, яке було зареєстровано в системі єдиного обліку ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області 10.04.2025 року за №3560. Також, надані матеріали ЄО ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області №3560 від 10.04.2025 року датовані пізніше дня винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 від 21.03.2025 року.

В свою чергу, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ № 144979 від 21.03.2025 року була винесена внаслідок звернення ОСОБА_1 на спецлінію «102» щодо конфлікту з колишнім чоловіком ОСОБА_2 21.03.2025 року.

Відтак, докази, додані стороною відповідача до відзиву на позовну заяву не беруться судом до уваги.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У порушення зазначених вимог закону, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП.

Так, єдиним доказом вчинення позивачкою адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 від 21.03.2025 року, в якій зафіксовано те, що позивачка здійснила завідомо неправдивий виклик поліції.

Втім, у відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 26.04.2018 року у справі №338/1/17, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено ст.251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

У разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені ст.251 КУпАП), які відповідно до ст.252 КУпАП повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів надалі виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові (постанова КАС ВС від 15.11.2018 року у справі №524/5536/17).

Аналогічні правові позиції викладені у постановах КАС ВС від 13.03.2020 року у справі №234/6323/17, від 31.10.2019 року у справі №398/3566/16-а, від 30.05.2018 року у справі №337/3389/16-а.

Таким чином, постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 від 21.03.2025 року не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст.73,74 КАС України у якості належного і допустимого доказу, що підтверджує факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст.183 КУпАП, оскільки заперечується стороною позивача, а інші докази, які б їх обґрунтовували, в матеріалах справи відсутні.

Натомість, стороною позивача на підтвердження наявності підстав здійснення виклику поліції до позовної заяви було додано копію акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 405/22, копію заяви ОСОБА_1 про проведення судово-медичного обстеження від 25.03.2025 року, копію договору на проведення судово-медичного обстеження №405/22 від 25.03.2025 року, копію акту про виконання робіт на платній основі від 25.03.2025 року, копію рахунку від 25.03.2025 року.

Зі змісту вказаних доказів вбачається, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 25.03.2025 року №б/н в приміщенні відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб ДСУ «Одеське ОБ СМЕ» судово-медичний експерт відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб ДСУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_3 з вищою медичною освітою, стаж роботи за фахом «Судово-медична експертиза» з 2023 року, 5 кваліфікаційного класу судово-медичного експерта (протокол ЕКК № 10 від 07.11.2023 року), сертифікат спеціаліста №2582-14 від 31.01.2023 року, кваліфікації судового експерта (свідоцтво № 128 від 07.11.2023 року) провів судово-медичне дослідження (обстеження) ОСОБА_1 , 1960 р.н. (64 роки), пенсіонерка, проживає: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 04.05.2011 року. Дослідження (обстеження) почато 25.03.2025 року з 13:20 до 13:45 год та закінчено 26.03.2025 року.

Згідно висновків судово-медичного дослідження (обстеження) наведених в акті № 405/22 від 25.03.2025 року, у гр-ки ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець (1) - по тильній поверхні лівої кисті в проекції 1-ї п`ясної кістки, синець (1) - на лівій гомілці по передній поверхні у середній третині. Вказані тілесні ушкодження утворилися внаслідок дії тупого твердого предмета (предметів), індивідуальні особливості якого (яких) у властивостях ушкоджень не відобразилися. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари, стиснення. Враховуючи морфологічні особливості тілесних ушкоджень (синці синього кольору по центру та жовтого по периферії, з чіткими межами) слід вважати, що вони виникли приблизно за 3-5 діб до початку проведення обстеження, тобто могли бути спричинені 21.03.2025 року. Дані тілесні ушкодження, як окремо так і разом, мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм, згідно п.п.2.3.5 та 4.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 02.04.2025 року до ВП №3 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що 21.03.2025 року колишній чоловік ОСОБА_2 , перебуваючи за місцем мешкання заявниці за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту спричинив тілесні ушкодження, які згідно акту судово-медичного обстеження №405/22 від 26.03.2025 відносяться до легкого ступеню тяжкості.

03.04.2025 року на підставі заяви потерпілої ОСОБА_1 про скоєний злочин та притягнення до кримінальної відповідальності в порядку ст.60 КПК України було відкрито кримінальне провадження №0000027, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.05.2025 року, наявним в матеріалах справи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд вважає, що інспектором поліції у день винесення оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 від 21.03.2025 року не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення наявності чи відсутності обставин, зазначених у відповідній постанові. Про вказане свідчить відсутність матеріалів справи про адміністративне правопорушення, відео-, аудіо записів які б долучались до оскаржуваної постанови. Будь-яких доказів на підтвердження факту вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, матеріали справи не містять, а також не містять доказів наявності ознак суб`єктивної сторони правопорушення, а саме: прямого умислу позивачки на здійснення завідомо неправдивого виклику працівників поліції.

Таким чином, суд приходить до висновку, що працівниками поліції не здійснено усіх належних дій щодо перевірки обставин здійснення позивачкою виклику поліції, що мало наслідком винесення протиправної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 від 21.03.2025 року, якою притягнуто позивачку до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.

У відповідності до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд повинен бути безстороннім та не може перебирати на себе тягар доказування, про що Європейський суд з прав людини констатував у справах «Малофєєва проти Росії» від 30.05.2013 року (заява № 36673/04) «Карелін проти Росії» від 20.09.2016 року (заява № 926/08), «Михайлова проти України» від 06.03.2018 року (заява № 10644/08).

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За наведених вище обставин у їх сукупності факт вчинення позивачкою правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, є недоведеним.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладені обставини, факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП є недоведеним, а тому оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ГАВ №144979 від 21.03.2025 року підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.5,6 ст.246 КАС України, у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Згідно із ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судові витрати, в силу ст.132 КАС України, складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачкою при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 605,60 гривень за позовну вимогу немайнового характеру, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, судові витрати позивача в частині сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 605,60 гривень.

В свою чергу, ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з вимогами ч.1 ст.134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається з п.1 ч.3 ст.134 КАС України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з вимогами п.2 ч.3 ст.134 КАС України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до положень ч.4 ст.134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із з ч.5 ст.134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 6 ст.134 КАС України визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 року (справа №810/4749/15) зазначив, що з аналізу положень ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 року (справа №826/856/18) зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат за результатами розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень суду.

Крім того, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

У пункті 269 рішення у цій справі суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (надалі - Закон № 5076), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п.9 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону №5076).

Статтею 19 Закону №5076 визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до ст.30 Закону №5076, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було надано до суду копії: договору про надання правничої допомоги від 26.03.2025 року, укладеного між адвокатом Осокіним С.Ю. та ОСОБА_1 , розрахунку розміру компенсації витрат Мороз С.В. на правничу допомогу по справі за її адміністративним позовом до Головного управління національної поліції в Одеській області «Про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення» від 12.04.2025 року, квитанції № б/н від 12.04.2025 року.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.03.2025 року між адвокатом Осокіним С.Ю. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги.

Згідно п.1 вказаного договору предметом угоди є здійснення адвокатом Осокіним С.Ю. захисту інтересів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в відділенні поліції №3 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП України в Одеській області, Комінтернівському районному суді Одеської області, П?ятому апеляційному адміністративному суді.

Пунктом 3 вказаного договору визначено, що ОСОБА_1 зобов?язується за виконання роботи за цим дорученням сплатити адвокату Осокіну С.Ю. гонорар виходячи з розрахунку, - 3000 грн. за участь в кожному судовому засіданні та 3000 грн. за 1 годину роботи поза приміщенням суду.

Розрахунком від 12.04.2025 року визначено перелік наданих адвокатом послуг: оформлення договору про надання правової допомоги - 0,5 години - 26.03.2025 року; надання усних правових консультацій - 1 година, - 26.03.2025 року; оформлення скарги на постанову, - 1 година, - 30.03.2025 року; оформлення заяви про поновлення процесуального строку, - 1 година, - 01.04.2025 року; ??оформлення заяви до відділення поліції, - 0,5 години, - 09.04.2025 року; оформлення адміністративного позову, - 1,5 години - 12.04.2025 року.

Також, у розрахунку від 12.04.2025 року вказано, що на надання ОСОБА_1 правової допомоги за межами судового процесу витрачено, - 5,5 години х 3000 грн = 16500 грн, у зв`язку з чим, з відповідача станом на день подачі адміністративного позову на користь позивачки ОСОБА_1 підлягає стягненню 16500 грн витрат на правничу допомогу.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно роз`яснень, які містяться в листі Міністерства фінансів України від 16.02.2017 року №31-11410-06-5/4339, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Оформлений належним чином рахунок-фактура (інвойс) може бути підставою для відображення в бухгалтерському обліку господарської операції з постачання товарів, робіт (послуг) без складання акта приймання-передачі тільки у разі його оплати, що підтверджується відповідними документами. Документами, що підтверджують оплату, можуть бути платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунку, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.

Втім, сторона позивача не надала суду документів, що свідчать про оплату гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги за представництво в суді, оформлених у встановленому законом порядку.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2019 року у справі №810/3806/18 суд зазначає, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Згідно з п.2 ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

З аналізу наведених правових норм, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові від 11.05.2018 року у справі №814/698/16 (провадження №К/9901/11835/18).

Дослідивши надані стороною позивача документи, враховуючи наведені норми права, суд дійшов висновку, що сума заявлених до стягнення витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 16500 грн є неспівмірним зі складністю справи та об`ємом наданих адвокатом послуг.

Як наслідок, підсумовуючи викладене у сукупності, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16500 грн.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року, п.1 ст.6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

З урахуванням викладеного, судом не надається детальна відповідь на інші аргументи сторін, оскільки вони самі по собі, або в сукупності з іншими аргументами та доказами по справі не пливають на вищезазначений висновок суду щодо незаконності оспорюваної постанови.

У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Керуючись ст.ст.2,5,9,44,72,73,74,77,94,124,132,134,139,162,246,268,286 КАС України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник Осокін Сергій Юрійович до Головного управління національної поліції в Одеської області про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії ГАВ №144979 від 21.03.2025 року інспектора СРПП ВП №3 ОРУП № ГУНП в Одеській області Федорчука Е. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 850 грн.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.183 КУпАП закрити.

Стягнути з Головного управління національної поліції в Одеській області, , адреса: 65080, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Академіка Філатова, будинок, 15-а на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 605,60 гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Литвинюк А. В.