Справа № 300/167/25
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" червня 2025 р. справа № 300/167/25
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Главача І.А.,
секретаря судового засідання Сливінської М.Ю.,
позивач та його представник в судове засідання не з`явилися
представниці відповідача Мелінишин С.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (надалі, також позивач, ФОП ОСОБА_2 ), в інтересах якого діє Лемішко Ігор Петрович (надалі, також представник позивача, Лемішко І.П.), звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області), в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 27.08.2024 № 018814/0706 (надалі, також оскаржуване рішення).
Підставою звернення ФОП ОСОБА_2 із вказаним позовом є протиправна, на думку позивача, кваліфікація Головним управлінням Державної податкової служби в Івано-Франківській області складу податкового правопорушення за наслідками проведення фактичної перевірки позивача та прийняття податкового повідомлення-рішення від 27.08.2024 № 018814/0706, яким нараховано грошових зобов`язань в загальному розмірі 596878,03 гривень, з підстав невірного встановлення фактичних обставин.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.01.2025 відкрито провадження за даним позовом. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на "12" лютого 2025 р. на 10:30 год.
30.01.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач зазначає, що проведення перевірки було здійснено з дотриманням вимог законодавства, а тому просив відмовити у задоволенні позову повністю (а.с. 29-43).
07.02.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання від відповідача про відкладення розгляду справи на інший час, оскільки представник відповідача по даній справі братиме участь у іншому судовому засіданні. Зважаючи на те, що участь інших представників контролюючого органу буде неефективною, просив розгляд справи відкласти на інший час (а.с. 74).
10.02.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача через підсистему "Електронний суд" надійшла відповідь на відзив. У ній позивач акцентував увагу не недостовірності аргументів відповідача та надав додаткові докази на доведення своєї позиції. З огляду на всі аргументи, просив позов задовільнити і оскаржуване податкове повідомлення-рішення скасувати (а.с. 77-88).
Судове засідання, призначене на 12.02.2025 не відбулося у зв`язку з неявкою сторін (а.с. 90). Зважаючи на наявне клопотання про відкладення судового розгляду, суд прийняв рішення про відкладення підготовчого засідання на "28" лютого 2025 р. на 11:00 год.
25.02.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшло клопотання про участь у судових засіданнях по справі № 300/167/25 у режимі відеоконференції, в т.ч. у судовому засіданні, призначеному на 11:00 28.02.2025 (а.с. 94).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 за результатами розгляду клопотання представника позивача постановлено дане клопотання повернути позивачу без розгляду у зв`язку з відсутністю підпису на ордері представника та порушенням строку на подання такого клопотання (а.с. 99-102).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.02.2025 судом виправлено описку, зроблену в ухвалі Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2025, зокрема постановлено: "Вступну частину ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі № 300/167/25 вважати правильною в такій редакції: "Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи ВКЗ…".
Резолютивну частину ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі № 300/167/25 вважати правильною в такій редакції: "Клопотання представника позивача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції повернути заявнику без розгляду"." (а.с. 104-105).
28.02.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 28.02.2025 на 11:00 без участі позивача та його представника (а.с. 107-108).
28.02.2025 на електронну адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи у судовому засіданні, призначеному на 28.02.2025 на 11:00 без участі представника позивача (а.с. 109-114).
Судове засідання, призначене на 12.02.2025 не відбулося у зв`язку з неявкою сторін (а.с. 115). Суд прийняв рішення про відкладення підготовчого засідання на "17" березня 2025 р. на 13:30 год.
11.03.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду від представника позивача через підсистему "Електронний суд" надійшло клопотання від 10.03.2025 про участь у судових засіданнях по справі № 300/167/25 у режимі відеоконференції (а.с. 120-122).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 клопотання представника позивача про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції задоволено, постановлено судовий розгляд даної справи проводити в режимі відеоконференції (а.с. 125-127).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці 17.03.2025 згідно наказу від 10.03.2025 № 69-В, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 17.03.2025 на 13:30 год. не відбулося (а.с. 129). Проведення судового засідання перенесено на 04.04.2025 на 10:00.
04.04.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких зазначені додаткові аргументи на користь сторони відповідача (а.с. 134-136).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.04.2025 закрито підготовче засідання по даній справі та призначено судовий розгляд справи на 12.05.2025 на 10:30 год. (а.с. 139-141).
Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у щорічній відпустці з 21.04.2025 по 16.05.2025 згідно наказу від 04.04.2025 № 80-В, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 12.05.2025 на 10:30 год. не відбулося (а.с. 150). Проведення судового засідання перенесено на 30.05.2025 на 13:30.
30.05.2025 на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника відповідача, який супроводжує розгляд даної справи у відпустці (а.с. 155-156).
30.05.2025 в судовому засіданні розглянуто питання, порушене у вищевказаному клопотанні. Протокольною ухвалою суд прийняв рішення про відкладення судового засідання (а.с. 166). Розгляд справи відкладено на 13.06.2025 о 10:30.
09.06.2025 до Івано-Франківського окружного адміністративного суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримано у повному обсязі, висловлено прохання позов задовольнити.
Представниця відповідача проти позову заперечила, просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у раніше поданих відзиві та додаткових поясненнях.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті спору, встановив наступне.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області.
12.02.2024 ГУ ДПС в областях та м. Києві від ДПС України було надіслано лист Beijing Roborock Tehnology Co, LTD, в особі ОСОБА_3 , згідно відомостей якого мережа магазинів " ІНФОРМАЦІЯ_1 " здійснює нелегальну торгівлю товарами торговельної марки "Roborock" та наводяться аргументи ведення такої діяльності (а.с. 45-51).
17.06.2024 Головне управління державної податкової служби у Закарпатській області надіслало відповідачу, ГУ ДПС в Івано-Франківській області, лист № 641/7/07-16-07-05-07 про направлення матеріалів перевірки стосовно ФОП ОСОБА_4 (а.с. 52).
26.06.2024 в.о. начальника ГУ ДПС в Івано-Франківській області Глушпенко В. наказом № 1960-п призначив проведення фактичної податкової перевірки магазину ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з 26.06.2024. Доручено провести перевірку ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Як підстава для проведення перевірки зазначається мета "здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензії та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торгівельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками" (а.с. 8).
04.07.2024 позивачу надано вимогу ГУ ДПС в Івано-Франківській області щодо надання відповідачу до 10:00 05.07.2024 документів, які стосуються фінансово-господарської діяльності, зокрема:
реєстраційне посвідчення реєстратора розрахункових операцій;
довідку про опломбування реєстратора розрахункових операцій;
книги обліку розрахункових операцій на реєстратор розрахункових операцій;
форму ведення обліку товарних запасів;
накладні на товар, що знаходяться в реалізації;
трудові угоди з працівниками;
документи, що засвідчують особи (копії);
ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним (попередні, що закінчились);
документи щодо наявних основних засобів (власних або орендованих (договори оренди));
договір з установою банку про встановлення банківського терміналу для розрахунку електронних платіжних засобів;
документи, що підтверджують походження товарів, які передані від ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 договір комісії № ЧВ-01-06-24-ТД від 01.06.2024 р.
акт приймання-передачі товарів до договору комісії № ЧВ-01-06-24-ТД від 01.06.2024 р. (а.с. 70).
05.07.2024 податкова перевірка позивача була завершена. Витребувані документи не було надано ФОП ОСОБА_1 , що відзначено в акті (довідці) фактичної перевірки. Позивач відмовився від підписання акту, про що було складено відповідний акт відмови від підпису та отримання другого примірника акту фактичної перевірки (а.с. 71).
06.08.2024 представником позивача було направлено заперечення на акт (довідку) фактичної перевірки, в якому зазначалися основні аспекти неправомірності, на думку заявника, проведення перевірки податковим органом (зворотна сторона а.с. 10-12).
03.10.2024 представником позивача було подано скаргу на податкове повідомлення-рішення з мотивів незаконності проведення фактичної перевірки та неправильного застосування положень Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" (а.с. 14-16).
Вважаючи таку відмову відповідача протиправною, а прийняте податкове повідомлення-рішення незаконним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд встановив таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі, також ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 ПК України).
Такі перевірки мають свої особливості щодо сфери правового регулювання, підстав для їх призначення, проведення, оформлення результатів та прийнятих за її наслідками рішень.
За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до пунктів 80.1, 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з передбачених підстав, зокрема:
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів;
у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України).
Пунктом 80.10. статті 80 ПК України визначено, що порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.
Так, згідно пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Задля правильного вирішення справи суд вважає за необхідне проаналізувати аргументи обох сторін, якими вони обґрунтовують свої позиції.
З приводу аргументів сторін щодо зазначення у наказі про проведення перевірки підстав її проведення суд звертає увагу сторін на наступне.
У цій справі в основу проведення фактичної перевірки платника податків відповідачем покладено підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України (правова підстава).
За приписами підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Верховний Суд, аналізуючи подібні за змістом правовідносини зробив такий висновок:
"46. Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
47. Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення…
…49. Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації "яка свідчить про можливі порушення" дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
50. Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
51. Верховний Суд у складі Судової палати вважає, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
52. Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
53. У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
54. Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення…
…57. З огляду на викладене, Судова палата акцентує увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання «наявності підстав для проведення перевірки» від питання «достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі» та/або «недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки». Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
58. Реалізуючи мету, з якою ця справа розглядається у складі Судової палати, Верховний Суд формулює такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.
59. Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.".
Як підстава для проведення перевірки у наказі зазначається мета "здійснення контролю за дотриманням суб`єктами господарювання порядку здійснення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензії та дозвільних документів, вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торгівельної надбавки (націнки), дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками" (а.с. 8).
Зважаючи на вищевикладене суд вважає дані аргументи позивача такими, що не доводять неправомірності проведення фактичної перевірки.
Стосовно виявлених під час перевірки порушень пункту 12 статті 3 Закону України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (надалі, також Закон України № 265/95-ВР), суд враховує наступне.
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону України № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 296.1 статті 296 ПК України фізичні особи-підприємці на загальній системі та фізичні особи-підприємці платники єдиного податку, які є платниками податку на додану вартість, зобов`язані вести облік доходів і витрат за типовими формами та в порядку, що встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді.
Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку № 496 Облік товарних запасів здійснюється фізичними особами-підприємцями шляхом постійного внесення до Форми ведення обліку товарних запасів (надалі, також Форма обліку) інформації про надходження та вибуття товарів на підставі первинних документів, які є невід`ємною частиною такого обліку.
Первинні документи, на підставі яких внесено записи до Форми обліку, є обов`язковими додатками до такої форми. Внесення даних до Форми обліку щодо надходження товарів на підставі первинних документів здійснюється до початку їх реалізації.
Підпунктом 5 пункту 3 розділу II Порядку № 496 передбачено, що у графі 8 Форми обліку зазначається загальна вартість товару відповідно до первинного документа про вибуття товарів (крім даних щодо продажу через РРО/ПРРО).
Вибуттям товарів для цілей Порядку № 496 вважається, зокрема, продаж товарів з розрахунком в безготівковій формі, який здійснено у встановлених законодавством випадках без застосування РРО/ПРРО.
Відповідно до ст. 20 Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб-підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
04.07.2024 позивачу надано вимогу ГУ ДПС в Івано-Франківській області щодо надання відповідачу до 10:00 05.07.2024 документів, які стосуються фінансово-господарської діяльності, зокрема:
реєстраційне посвідчення реєстратора розрахункових операцій;
довідку про опломбування реєстратора розрахункових операцій;
книги обліку розрахункових операцій на реєстратор розрахункових операцій;
форму ведення обліку товарних запасів;
накладні на товар, що знаходяться в реалізації;
трудові угоди з працівниками;
документи, що засвідчують особи (копії);
ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним (попередні, що закінчились);
документи щодо наявних основних засобів (власних або орендованих (договори оренди));
договір з установою банку про встановлення банківського терміналу для розрахунку електронних платіжних засобів;
документи, що підтверджують походження товарів, які передані від ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 договір комісії № ЧВ-01-06-24-ТД від 01.06.2024 р.
акт приймання-передачі товарів до договору комісії № ЧВ-01-06-24-ТД від 01.06.2024 р. (а.с. 70).
Відповідно до відомостей, зазначених у пункті 4.5 Прикінцевих положень Акту (довідки) фактичної перевірки № 090775 від 05.07.2024, додатками до акту є договір комісії № ЧВ-01-06-24-ТД та акт приймання-передачі товарів до договору комісії № ЧВ-01-06-24-ТД (а.с. 59). Відповідно до тексту, зазначеному в пункті 2.2.20 Акту (довідки) фактичної перевірки № 090775 від 05.07.2024, "до перевірки надано форму обліку товарних запасів у якій зазначено отримання товару згідно договору комісії від 16.05.2024 р. № ТД 16/05/24 ВА на суму 639126,31 грн та договір комісії з аналогічним номером, що не відображений у формі обліку товарних запасів." (а.с. 58).
Таким чином, позивач, будучи комітентом за договором № ЧВ-01-06-24-ТД, надав наявні у нього документи на підтвердження передачі товару ФОП ОСОБА_4 .
Суд акцентує увагу, що ключовим елементом норми пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР (щодо обов`язку суб`єкта господарювання надати облікові документи) є словосполучення «товарні запаси, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу».
Зазначене положення деталізується у пункті 10 Порядку № 496, де чітко зазначено, що форма обліку, первинні документи на товари мають зберігатись у місці продажу (господарському об`єкті) до моменту вибуття останньої одиниці товару, відображеної в таких первинних документах.
Суд акцентує увагу на тому, що за змістом статті 20 Закону № 265/95-ВР суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Проте кожна із зазначених умов кореспондується з обов`язком платника податків надавати під час перевірки облікові та первинні документи на товари, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу, в якому проводиться перевірка.
Згідно з пунктом 20.1.9. ПК України контролюючі органи мають право під час проведення перевірки вимагати під час проведення перевірок від платників податків, що перевіряються, проведення інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів, зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки з використанням інформації та документів щодо результатів такої інвентаризації за наслідками таких перевірок або під час наступних заходів податкового контролю.
При цьому проведення інвентаризації має здійснюватись саме платником, а контролюючий орган може лише вимагати її проведення. Нестача придбаних товарів має бути виявлена в результаті інвентаризації, яка здійснена під час проведення перевірки, в межах якої вона була призначена (ініційована).
Отже, за своєю суттю інвентаризація це перевірка фактичної наявності майна і співставлення даних інвентаризації з бухгалтерським обліком. Нестачу товару можна виявити, коли відомі дані про залишки товару на початок інвентаризації та їх рух (вибуття, надходження) за звітний період. При цьому відомості щодо даних залишку товарів на початок інвентаризації мають встановлюватись на підставі первинної документації.
Таким чином, проведення платником податків, на вимогу контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, інвентаризації товарів є єдиним, встановленим законом засобом доказування нестачі чи наявності товарів у платника податку (постанови Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 807/1556/17, від 18.03.2024 у справі № 120/2466/23, від 15.04.2024 справі № 120/2764/23).
Разом з тим судом встановлено, що жодної вимоги щодо проведення інвентаризації у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює діяльність позивач контролюючим органом не вручалася та не направлялася, доказів зворотного до матеріалів справи не надано.
Також відповідачем не надано інших документів, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність у місці проведення перевірки необлікованих у належному порядку товарів та їх обсяг і вартість.
Суд звертає увагу, що контролюючий орган під час винесення рішення про накладення штрафних фінансових санкцій використав суму, зазначену в акті приймання-передачі товарів, який датований 01.06.2024, сама ж перевірка відбулась з 04.07.2024 по 05.07.2024, тобто контролюючий орган, під час проведення фактичної перевірки, не встановлював чи товари, на які контролюючий орган просив надати облікові документи, дійсно перебували у місці продажу, що є ключовим для встановлення такого виду порушення.
Дана позиція узгоджується із постановою Верховного Суду від 06.12.2024 у справі № 440/2331/24.
Доводи податкового органу фактично ґрунтуються на аналізі реальності здійснення господарської операції за Договором комісії, яка, може бути перевірена контролюючим органом під час проведення відповідної перевірки платника податків. Разом з тим, за обставинами справи предметом фактичної перевірки є дотримання платником податків (позивачем) норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами). Отже, реальність виконання умов договору комісії не є предметом розгляду у цій справі, а тому ненадання документів на підтвердження походження товарів та встановлення його реального власника не спростовує факт належного їх обліку.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що позивач є комітентом за договором комісії № ЧВ-01-06-24-ТД.
Відповідно до частини 1 статті 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3.1 договору комісії № ЧВ-01-06-24-ТД, комітент зобов`язується передати комісіонеру продукцію для продажу відповідно до умов договору протягом 5 днів з дня набрання чинності таким договором (а.с. 60). Відповідно до абзацу 2 пункту 2.1 цього договору, комісіонер зобов`язується прийняти у комітента товар, який призначений для продажу (а.с. 60).
Таким чином, виходячи із цього, у позивача визначений договором комісії № ЧВ-01-06-24-ТД не міг бути в наявності.
Пунктом 4.1 договору комісії № ЧВ-01-06-24-ТД визначено, що передання товарів відповідно до умов цього договору здійснюється за актом приймання-передачі товарів (а.с. 60).
Як встановлено судом, вищезазначений акт укладено між сторонами 01.06.2024. Відповідно до змісту даного акту приймання-передачі товарів до договору комісії № ЧВ-01-06-24-ТД від 01.06.2024 року, комісіонер (ФОП ОСОБА_4 ) та комітент (ФОП ОСОБА_1 ) уклали даний акт про те, що комітентом передано комісіонеру товари згідно переліку (а.с. 63).
Виходячи з цього, у місці проведення фактичної перевірки товари, зазначені у акті приймання-передачі товарів до договору комісії № ЧВ-01-06-24-ТД від 01.06.2024 року були відсутні.
Відповідно до змісту вимоги про надання документів у зв`язку з проведенням фактичної перевірки, у позивача серед документів витребувано документи, які підтверджують походження товарів, які передані від ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_4 , а саме договір комісії № ЧВ-01-06-24-ТД від 01.06.2024 та Акт приймання-передачі товарів до договору комісії № ЧВ-01-06-24-ТД від 01.06.2024 (а.с. 70).
Суд нагадує, що відповідно до підпункту 75.1.3. пункту 75.1. статті 75 Податкового кодексу, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Специфікою проведення фактичної перевірки слід вважати необхідність зіставлення даних, відображених у первинних документах та звітності, яка надається суб`єктом господарювання до контролюючих органів із реальним станом ведення господарської діяльності, з метою виявлення розбіжностей і порушень суб`єктом господарювання норм і правил податкового законодавства.
Фактична перевірка передбачає оцінку фактичного ведення суб`єктом господарювання господарської діяльності в момент проведення перевірки та співставлення фактичних обставин ведення господарської діяльності із даними, задокументованими у первинних документах.
Суд звертає увагу, що в даній ситуації відповідачем не було здійснено зняття залишків товарних запасів чи витребувано документ про результати інвентаризації у позивача, що свідчить про нездійснення відповідачем проведення перевірки належним чином, у зв`язку з чим, встановлене в акті правопорушення не є підтвердженим належними доказами. Витребування у відповідача виключно договору комісії № ЧВ-01-06-24-ТД від 01.06.2024 та акту до нього не є належним проведенням перевірки, оскільки відповідачу заздалегідь не могло бути відомо про те, якими саме первинними документами, в т.ч. договорами може бути підтверджено отримання позивачем товарів, розміщених для продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок про повне обґрунтування заявлених позовних вимог, тому позов підлягає задоволенню повністю.
Суд вказує, що задовольняючи позовні вимоги, суд користується повноваженнями, передбаченими частиною другою статті 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: самостійно визначає формулювання резолютивної частини рішення суду, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.
Частина 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 4775,02 грн згідно платіжної інструкції № 41 від 03.01.2025 (а.с. 7). Документів про підтвердження інших судових витрат, питання про розподіл яких може бути вирішено в даному рішенні суду не надано.
Як наслідок, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 4775,02 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Івано-Франківській області від 27.08.2024 № 018814/0706.
Копію рішення надіслати представнику позивача та відповідачу через підсистему "Електронний суд".
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 );

відповідач Головне управління Державної податкової служби в Івано-Франківській області (, вул. Незалежності, буд. 20, м. Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 23 червня 2025 р.