Справа № 140/5256/25
Суддя: Дмитрук Валентин Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

24 червня 2025 року ЛуцькСправа № 140/5256/25

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Дмитрука В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження питання про залишення без розгляду позовної заяви в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 з наступними позовними вимогами:

1) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати з 08.09.2022 по 30.09.2022 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, усіх щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, грошової компенсації за не використану додаткову відпустку, одноразової грошової допомоги на оздоровлення, індексації грошового забезпечення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань), виходячи з розмірів посадовою окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;

2) зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату грошового забезпечення з 08.00.2022 по 30.09.2022 грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, компенсації за невикористану щорічну календарну відпустку за 2022 рік, компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022 рік, індексації грошового забезпечення та одноразової допомоги при звільненні з військової служби із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум;

3) визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення і виплати з 01.10.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення (посадового окладу, окладу за військовим званням, усіх щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення, грошової компенсації за не використану додаткову відпустку, одноразової грошової допомоги на оздоровлення, індексації грошового забезпечення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань), виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідні тарифні коефіцієнти;

4) зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити грошове забезпечення з 01.10.2022 по 19.05.2023 грошову допомогу па оздоровлення, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022-2023, компенсацію за невикористану щорічну календарну відпустку за 2022-2023 роки, компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки, індексацію грошового забезпечення та одноразову допомогу при звільненні з військової служби із розрахунком місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704, визначивши розміри посадового окладу, окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 та 01 січня 2023 року відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 та 14, з урахуванням раніше виплачених сум.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 13.06.2025 суд залишив позовну заяву без руху, надавши позивачу п`ятиденний строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви у спосіб подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду, у якій вказати підстави для поновлення строку, надати докази поважності причин його пропуску та надати докази щодо проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , додавши накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2022 №205, від 30.09.2022 №227.

Усуваючи недоліки позовної заяви, від представника позивача 20.06.2025 на адресу суду надійшла заява про поновлення строку звернення. Заява обґрунтована тим, що позивач зазначає, що про порушення своїх прав він дізнався із відповіді, в якій відповідачі зазначили позивачу, що перерахунок грошового забезпечення (його складових) відбувся, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Оскільки при переміщенні позивача з військової частини НОМЕР_3 до НОМЕР_2 , з НОМЕР_2 до НОМЕР_4 останнім не було одержано від військових частин письмового повідомлення про те, який розмір прожиткового мінімуму був встановлений при розрахунку грошового забезпечення заявника, а отже позивач не мав підстав для сумнівів у добросовісності відповідача при здійсненні розрахунку.

Отже, позиція суду про пропуск позивачем строку звернення до суду не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права.

Крім позивач повідомив суд, що позивач не звільнявся з публічної служби (військової служби), а починаючи з 08.09.2022 по сьогоднішній день проходив / проходить військову службу у військових частинах НОМЕР_3 , НОМЕР_2 , НОМЕР_5 .

На думку представника позивача, строк, передбачений статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а саме тримісячний строк звернення до адміністративного суду з часу, коли позивач дізнався чи мав можливість дізнатися про порушене право, не пропущений.

Представник позивача звертає увагу суду, що позивач не знав та не міг знати про неврахування прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, при нарахуванні грошового забезпечення, адже покладався на виконання саме державою обов`язку з їх нарахування.

Представник позивача просить суд вважати строки на звернення позивача до суду з позовною заявою у даній справі №140/2227/25 не пропущеними, а у випадку, якщо суд дійде до висновку про пропущення таких строків, поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду у зв`язку з поважністю причин пропуску такого.

Крім того у заяві зазначив, що звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення та його складових частин до 19.07.2022 не застосовувалися.

Зауважив, що з 08.09.2022 по 19.07.2022 підлягають поновленню, відтак суд неправомірно залишив без розгляду позовну заяву в цій частині.

Однак, суд зауважує, що у позивача спірні правовідносини виникли після 19.07.2022, а саме 08.09.2022, тому дані твердження позивача є необґрунтованими. Крім того, періоду з 08.09.2022 по 19.07.2022 не існує.

Суд вважає, що позовну заяву належить залишити без розгляду з таких мотивів і підстав.

Відповідно до частин першої, другої 123 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Пунктом 9 частини четвертої статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо: у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Верховний Суд у складі cудової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків:

Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») (пп. 65.1 - 65.2 п. 65 постанови).

Отже, судовою палатою Верховного Суду в постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 наголошено, що період з 19.07.2022 регулюється вже нині чинною редакцією статті 233 КЗпП України, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня одержання особою письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У зв`язку з цим зроблено висновок про те, що початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову (у частині вимог за період з 19 липня 2022 року) слід обчислювати з моменту, коли позивач набув достовірної та документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум, що, у цій справі, відбулося шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, у якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні).

Виходячи з цього, судова палата вважала, що саме дата вручення позивачу зазначеного документа, є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду.

При цьому, за обставинами справи №460/21394/23 позивач звільнений з військової служби 30.03.2023 і в цей же день йому вручено грошовий атестат.

Як слідує з матеріалів позову, ОСОБА_1 у період з 08.09.2022 по 30.09.2022 проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 (відповідно до довідки ОК-5), з 01.10.2022 по 31.05.2024 проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , з 01.06.2024 проходить службу у військовій частині НОМЕР_5 .

Спір стосується виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової компенсації за не використану додаткову відпустку, одноразової грошової допомоги на оздоровлення, індексації грошового забезпечення, грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань) із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704 під час проходження військової служби у період з 08.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 19.05.2023.

Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом у справі №460/21394/23, суд дійшов висновку, що під час проходження військової служби у період з 08.09.2022 по 30.09.2022, з 01.10.2022 по 19.05.2023 встановлено, що відповідно до витягу з наказу ВЧ НОМЕР_2 від 31.05.2024 №161, який долучений до матеріалів позову, при виключенні позивача із списків частини та вибуття до нового місця служби в військову частину НОМЕР_5 наказано видати позивачу належні атестати.

31.05.2024 позивач виключений із списків військової частини НОМЕР_2 , відповідно мав бути ознайомлений про належні виплати 31.05.2024, оскільки в силу вимог частини першої статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

31.05.2024 для ОСОБА_1 вручався грошовий атестат за №1759/9/347 у якому він був ознайомлений із розміром грошового забезпечення, про що свідчить його особистий підпис у відповідному документі.

Натомість до суду з даним позовом ОСОБА_1 звернувся лише 16.05.2025, тобто із суттєвим пропуском передбаченого статтею 233 КЗпП України строку.

Суд повторно наголошує, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, ознайомлення із нарахованими та виплаченими сумами при звільненні відбувається шляхом вручення грошового атестата (тобто, письмового документа, в якому детально зазначено суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні/виключенні зі списків особового складу частини).

Пунктом 11.1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (додаток до наказу Міністерства оборони України 22 травня 2017 року №280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22 квітня 2021 року №104) грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, у таких випадках:

- вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини;

- зарахування військової частини, що не включена до мережі розпорядників бюджетних коштів, на фінансове забезпечення від однієї військової частини до іншої;

- звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби);

- відрядження військовослужбовців до органів виконавчої влади та інших цивільних установ із залишенням на військовій службі.

Згідно з абзацом першим пункту 11.3 розділу 11 Правил №280 грошовий атестат виписується у двох примірниках на кожного військовослужбовця окремо (друкованим способом або ручкою), підписується командиром військової частини і начальником фінансового органу і засвідчується особистим підписом власника грошового атестата та відтиском гербової печатки з найменуванням частини, зазначеної в атестаті, та реєструється в журналі реєстрації вихідної документації.

Перший примірник грошового атестата видається під підпис у картці особового рахунку військовослужбовця, в якій зазначається дата його видачі, а другий залишається в діловодстві фінансового органу військової частини (абзац п`ятий пункту 11.3 розділу 11 Правил №280).

Відповідно до пункту 11.2 розділу 11 Правил №280 у грошовому атестаті зазначаються, зокрема та невиключно, дані про розмір посадового окладу та окладу за військовим званням станом на день видання цього атестата.

Форма грошового атестата встановлена додатком 16 Правил №280. Ця форма передбачає відображення в атестаті всіх складових грошового забезпечення військовослужбовця, які йому нараховані та виплачені у день виключення зі списків особового складу військової частини.

Крім цього, форма грошового атестата передбачає пункт 14 такого змісту:

«14. Правильність даних, зазначених в атестаті, підтверджую ….. (підпис військовослужбовця)».

Відтак про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення військовослужбовець, який вибуває до нового місця служби, або який звільняється з військової служби, дізнається у день виключення його зі списків особового складу військової частини шляхом засвідчення особистим підписом на грошовому атестаті.

Водночас слід наголосити, що визначення моменту вручення грошового атестата як початку перебігу строку у цій справі відповідає вимогам частини 2 статті 233 КЗпП України та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Суд не бере до уваги доводи представника позивача, що позивач при звільненні з військової служби не був повідомлений про нараховані та виплачені суми, отже не мав можливості вчасно звернутись до суду, оскільки активні дії щодо витребування у відповідачів необхідної інформації позивач почав вчиняти дії за збігом невиправдано значного проміжку часу після того, як повинен був дізнатися про порушення своїх прав. Крім того, суд зауважує, що військові частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 так і не надали відповіді на адвокатський запит, проте відсутність необхідної інформації не стала на заваді зверненню до суду.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що позивач не довів наявність правових підстав для поновлення строку звернення до суду з позовними вимогами за періоди з 08.09.2022 по 30.09.2022; з 01.10.2022 по 19.07.2023, суд не встановив дійсних обґрунтованих перешкод для звернення позивача до суду в межах визначеного законом строку.

Відповідно до частини 15 статті 171 якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Згідно пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивач у встановлений судом строк не усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі від 13.06.2025 про залишення позовної заяви без руху, тому позовну заяву грошового забезпечення (основних та додаткових видів грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань), та інші виплати, при нарахуванні яких враховується розмір посадового окладу та окладу за військовим званням із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №704 під час проходження військової служби, за періоди з 08.09.2022 по 19.05.2023, необхідно залишити без розгляду.

Крім того, оскільки даний позов залишено без розгляду, клопотання позивача про заміну відповідача судом не розглядалось.

Керуючись статтями 240, 248, 256, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя В.В. Дмитрук