Справа № 420/11833/25
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом керівника Любашівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Ананьївської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 21 квітня 2025 року надійшов адміністративний позов Любашівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Ананьївської міської ради в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність щодо неукладення охоронного договору на пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення Будівлю міської управи, розташовану за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20.;

- зобов`язати Ананьївську міську раду () укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації () охоронний договір на пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення Будівлю міської управи, розташовану за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20, на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768.;

- стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову за наступними реквізитами: отримувач коштів Одеська обласна прокуратура (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача за ; рахунок отримувача: UA0000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Любашівською окружною прокуратурою виявлено порушення інтересів держави у сфері дотримання пам`яткоохоронного законодавства. Встановлено, що на території Ананьївської міської територіальної громади розташований об`єкт культурної спадщини місцевого значення Будівля міської управи за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20. Власником об`єкта культурної спадщини Будівля міської управи, розташованого за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20 є Ананьївська міська рада. Виконавчим комітетом Одеської обласної ради народних депутатів прийнято рішення за №580 від 27.12.1991 «Про затвердження списку об`єктів, які підлягають взяттю під охорону як пам`ятники містобудування та архітектури місцевого значення», вищевказаному об`єкту культурної спадщини надано статус пам`ятки. Окрім цього, згідно вказаного рішення адресу об`єкта культурної спадщини Будівлі міської управи зазначено м. Ананьїв, вул. Леніна, 3.

Згідно з листом Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 16.06.2016 року №01-13/1134сп на адресу Ананьївської районної державної адміністрації надано перелік об`єктів культурної спадщини, в якому зазначено, що Будівля міської управи (1870 року) розташована за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20. Відповідно до рішення виконавчого комітету Ананьївської міської ради від 27.05.2010 №53 «Про оформлення права власності на адміністративну будівлю Ананьївської міської ради за адресою м. Ананьїв, вул. Незалежності 20, видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.12.2010 року серія САС545606 та внесені відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту 202. Таким чином, об`єкт культурної спадщини Будівля міської управи розташована за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20.

Так, за інформацією Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (далі - Департамент) за №814/10/01-12/2-25/371 від 17.03.2025 року пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення Будівля міської управи, яка розташована за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20, до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у встановленому законодавством порядку не заносилася, але є пам`яткою культурної спадщини відповідно до пункту 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», як об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини» до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

На теперішній час, в порушення вимог ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 № 1768, охоронний договір з Департаментом, як органом охорони культурної спадщини, на вказану пам`ятку не укладено.

Таким чином, Любашівською окружною прокуратурою встановлено наявність підстав для представництва інтересів держави у суді шляхом звернення до суду з даним позовом в інтересах Департаменту до Ананьївської міської ради виходячи з наступних підстав.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Вимоги позивача, викладені в позовній заяві, Ананьївською міською радою визнаються в повному обсязі.

При цьому відповідач зазначив, що укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Дійсно, в період часу, при зверненні Любашівської окружної прокуратури Одеської області щодо надання інформації про укладений з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації, охоронний договір на пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення Будівлю «Міська управа» за адресою: вулиця Незалежності, буд. 20, місто Ананьїв, Подільський район, Одеська область, договір не був укладений. Ананьївською міською радою 24 квітня 2025 року було надіслано заяву за №04- 35/1276 до Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації щодо укладання охоронного договору на користування нежитловою будівлею пам`яткою архітектури «Міська управа» за адресою: вулиця Незалежності, буд. 20, місто Ананьїв, Подільський район, Одеська область. Заяву отримано та розглянуто Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації, на даний час триває процедура узгодження та укладання зазначеного охоронного договору, орієнтовний час підписання охоронного договору на пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення Будівлю «Міська управа» за адресою: вулиця Незалежності, буд. 20, місто Ананьїв, Подільський район, Одеська область - травень місяць 2025 року.

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

05 травня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заву (вхід. № ЕС/42637/25).

06 травня 2025 року від Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до суду надійшли додаткові пояснення у справі (вхід. № ЕС/43473/25).

Станом на 23 червня 2025 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

На території Ананьївської міської територіальної громади розташований об`єкт культурної спадщини місцевого значення Будівля міської управи за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20.

Власником об`єкта культурної спадщини Будівля міської управи, розташованого за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20 є Ананьївська міська рада.

Виконавчим комітетом Одеської обласної ради народних депутатів прийнято рішення за №580 від 27.12.1991 року «Про затвердження списку об`єктів, які підлягають взяттю під охорону як пам`ятники містобудування та архітектури місцевого значення», вищевказаному об`єкту культурної спадщини надано статус пам`ятки.

Окрім цього, згідно вказаного рішення адресу об`єкта культурної спадщини Будівлі міської управи зазначено м. Ананьїв, вул. Леніна, 3.

Згідно з листом Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 16.06.2016 року №01-13/1134сп на адресу Ананьївської районної державної адміністрації надано перелік об`єктів культурної спадщини, в якому зазначено, що Будівля міської управи (1870 року) розташована за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ананьївської міської ради від 27.05.2010 року №53 «Про оформлення права власності на адміністративну будівлю Ананьївської міської ради за адресою м. Ананьїв, вул. Незалежності 20, видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.12.2010 року серія САС545606 та внесені відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту 202.

Таким чином, об`єкт культурної спадщини Будівля міської управи розташована за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20.

Так, за інформацією Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (далі - Департамент) за №814/10/01-12/2-25/371 від 17.03.2025 року пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення Будівля міської управи, яка розташована за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20, до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у встановленому законодавством порядку не заносилася, але є пам`яткою культурної спадщини відповідно до пункту 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», як об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини» до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

На теперішній час, в порушення вимог ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року № 1768, охоронний договір з Департаментом, як органом охорони культурної спадщини, на вказану пам`ятку не укладено.

З листа Департаменту вбачається, що робота щодо вирішення питання про укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - Будівлю міської управи взагалі не проводилася.

З відповідей Департаменту № 814/10/01-12/2-25/371 від 17.03.2025 року та № 1086/10/01-07/2-25/581 від 08.04.2025 року вбачається, що на теперішній час охоронний договір щодо Будівлі міської управи не укладено, питання його укладення з Ананьївською міською радою не порушувалось та заходи з метою зобов`язання Ананьївської міської ради укласти такий договір у судовому порядку Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації здійснювалися.

З огляду на викладене, вважаючи, що Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадини Одеської обласної державної (військової) адміністрації заходи щодо поновлення прав територіальної громади не вживаються та подання позову прокурором за таких умов є єдиним ефективним засобом поновлення порушених інтересів держави, керівник Любашівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду

Частиною четвертою ст. 54 Конституції України передбачено, що культурна спадщина охороняється законом.

Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини у суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього і майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини». Охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини - це визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.

Охороною культурної спадщини є система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.

Як встановлено судом, на території Ананьївської міської територіальної громади розташований об`єкт культурної спадщини місцевого значення Будівля міської управи за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20.

Власником об`єкта культурної спадщини Будівля міської управи, розташованого за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20 є Ананьївська міська рада.

Виконавчим комітетом Одеської обласної ради народних депутатів прийнято рішення за №580 від 27.12.1991 року «Про затвердження списку об`єктів, які підлягають взяттю під охорону як пам`ятники містобудування та архітектури місцевого значення», вищевказаному об`єкту культурної спадщини надано статус пам`ятки.

Окрім цього, згідно вказаного рішення адресу об`єкта культурної спадщини Будівлі міської управи зазначено м. Ананьїв, вул. Леніна, 3.

Згідно з листом Управління культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації від 16.06.2016 року №01-13/1134сп на адресу Ананьївської районної державної адміністрації надано перелік об`єктів культурної спадщини, в якому зазначено, що Будівля міської управи (1870 року) розташована за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ананьївської міської ради від 27.05.2010 року №53 «Про оформлення права власності на адміністративну будівлю Ананьївської міської ради за адресою м. Ананьїв, вул. Незалежності 20, видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 27.12.2010 року серія САС545606 та внесені відомості в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкту 202.

Таким чином, об`єкт культурної спадщини Будівля міської управи розташована за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20.

Так, за інформацією Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації (далі - Департамент) за №814/10/01-12/2-25/371 від 17.03.2025 року пам`ятка архітектури та містобудування місцевого значення Будівля міської управи, яка розташована за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20, до Державного реєстру нерухомих пам`яток України у встановленому законодавством порядку не заносилася, але є пам`яткою культурної спадщини відповідно до пункту 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», як об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності Законом України «Про охорону культурної спадщини» до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.

Частиною четвертою даної статті передбачено, що відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.

Згідно з п. 2 Порядку укладення охоронних договорів на пам`ятки культурної спадщини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1768 від 28.12.2001 року, власник пам`ятки чи її частини або уповноважений ним орган (особа) зобов`язаний не пізніше ніж через один місяць з моменту отримання пам`ятки чи її частини у власність або у

користування укласти охоронний договір з відповідним органом охорони культурної спадщини.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником об`єкта культурної спадщини - Будівлі міської управи, розташованого за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20, є Ананьївська міська рада.

Таким чином, пам`ятка архітектури та містобудування - Будівля міської управи на теперішній час перебуває у власності Ананьївської міської територіальної громади, а отже обов`язок щодо укладання охоронного договору покладений на Ананьївську міську територіальну громаду.

Однак, Ананьївською міською радою до теперішнього часу не укладено охоронний договір щодо вказаного об`єкту, що підтверджується листом Ананьївської міської ради від 27.02.2025 року за №04-32/591 та листом Департаменту за №814/20/01-12/2-25/371 від 17.03.2025 року.

Обов`язок укладення охоронного договору покладається саме на власника (користувача) пам`ятки, а не на орган охорони культурної спадщини і саме від власника (користувача) повинна виходити ініціатива укладення охоронного договору.

У положеннях статті 24 Закону України «Про охорону культурної спадщини» зазначено, що власник або уповноважений ним орган, користувач зобов`язані утримувати пам`ятку в належному стані, своєчасно провадити ремонт, захищати від пошкодження, руйнування або знищення відповідно до цього Закону та охоронного договору.

Суд зазначає, що охоронний договір за своєю правовою природою є адміністративним договором, виходячи з наступного.

Пункт 16 ч. 1 ст. 4 КАС України визначає адміністративний договір як спільний правовий акт суб`єктів владних повноважень або правовий акт за участю суб`єкта владних повноважень та іншої особи, що ґрунтується на їх волеузгодженні, має форму договору, угоди, протоколу, меморандуму тощо, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері і укладається на підставі закону замість видання індивідуального акту.

Наразі охоронний договір є актом за участю суб`єкта владних повноважень та співвласника пам`ятки культурної спадщини, має форму договору, визначає взаємні права та обов`язки його учасників у публічно-правовій сфері (реалізація державного управління охороною культурної спадщини) і укладається на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Укладання такого договору відбувається замість видання індивідуального акту органу охорони культурної спадщини, яким покладається на власника зобов`язання щодо забезпечення збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини.

Укладання охоронних договорів спрямоване на реалізацію державної політики у сфері охорони культурної спадщини. Такими договорами не вирішується питання власності на об`єкт культурної спадщини, а встановлюється режим використання пам`яток та відповідальність за порушення такого режиму.

Законом передбачається обов`язкове укладення власником пам`ятки чи її частини охоронного договору з відповідним органом культурної спадщини вже після переходу права власності.

Однією із ознак, що дозволяють відрізнити адміністративний договір від цивільно-правового, є мета його укладення. З огляду на те, що сфера функціонування адміністративного договору - це відповідна система державного управління на будь-якому ієрархічному рівні, метою адміністративного договору є реалізація конкретних державних функцій, виражених у встановлених у законодавстві повноваженнях того чи іншого органу. У свою чергу, мета цивільно-правового договору - це задоволення потреб суб`єктів цивільно-правових відносин, отримання прибутку та відповідних майнових і немайнових благ, об`єктів цивільного обороту.

Таким чином, охоронний договір, укладений на підставі ст. 23 Закону України «Про охорону культурної спадщини», є адміністративним договором.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 806/1536/18 від 23.12.2019 року.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про охорону культурної спадщини» встановлено, що до спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Згідно з Положенням про Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, затвердженого Розпорядженням виконуючого обов`язки голови обласної державної адміністрації № 647/А-2019 року від 27.05.2019 року, Департамент культури, національностей, релігій та охорони

об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом Одеської обласної державної адміністрації, що утворюється головою обласної державної адміністрації.

Пунктом 6.3 Положення про Департамент встановлено, що Департамент у сфері охорони культурної спадщини, відповідно до покладених на нього завдань:

реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини;

сприяє збереженню культурної спадщини;

здійснює контроль за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини», інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини;

забезпечує встановлення режимів використання пам`яток місцевого значення, їхніх територій, зон охорони;

видає розпорядження та приписи щодо охорони пам`яток місцевого значення, припинення робіт на пам`ятках, їхніх територіях та в зонах охорони, якщо ці роботи проводяться за відсутності затверджених або погоджених з відповідним органом охорони культурної спадщини програм та проектів, передбачених Законом України «Про охорону культурної спадщини», дозволів або з відхиленням від них;

укладає охоронні договори на пам`ятки;

забезпечує реалізацію повноважень обласної державної адміністрації щодо погодження розміщення реклами на пам`ятках місцевого значення, в межах зон охорони цих пам`яток, історичних ареалів населених місць.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.

Всупереч вищевказаним нормам законодавства відповідач з моменту отримання об`єкта культурної спадщини - пам`ятки архітектури та містобудування місцевого значення у власність й дотепер не виконує свого обов`язку з укладення охоронного договору на вказану пам`ятку з органом охорони культурної спадщини.

Варто зазначити, що ігнорування законодавства в частині укладення охоронного договору на користування приміщенням у будівлі - пам`ятці має тривалий характер.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові по справі № 464/2638/17 від 19.06.2018 року, триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності), порушуючи закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час, протягом якого винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Судом встановлено, що з листа Департаменту вбачається, що робота щодо вирішення питання про укладення охоронного договору на об`єкт культурної спадщини місцевого значення - Будівлю міської управи взагалі не проводилася.

З відповідей Департаменту № 814/10/01-12/2-25/371 від 17.03.2025 року та № 1086/10/01-07/2-25/581 від 08.04.2025 року вбачається, що на теперішній час охоронний договір щодо Будівлі міської управи не укладено, питання його укладення з Ананьївською міською радою не порушувалось та заходи з метою зобов`язання Ананьївської міської ради укласти такий договір у судовому порядку Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації здійснювалися.

Таким чином, невжиття Департаментом заходів на усунення порушення протягом тривалого часу свідчить про те, що фактично Департамент самоусунувся від виконання покладних на нього обов`язків.

З огляду на викладене, суд погоджується з доводами позивача відносно того, що Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадини Одеської обласної державної адміністрації заходи щодо поновлення прав територіальної громади не вживаються та зазначені обставини є підставою для представництва прокуратурою інтересів держави у суді, відповідно до ст. 53 КАС України.

Подання позову прокурором за таких умов є єдиним ефективним засобом поновлення порушених інтересів держави. У даному випадку прокурор виступає не як альтернативний, а як єдиний можливий суб`єкт звернення до суду.

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятій 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Відповідно до п. 3 ст.131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено обов`язок представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі

відсутності такого органу.

Стаття 53 КАС України передбачає, що у випадках, встановлених законом, прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд

судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів.

Так, згідно п. 1 резолютивної частини вищезазначеного рішення Конституційного суду прокурори та їх заступники подають позовні заяви саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Правова позиція щодо підстав представництва прокурором інтересів держави чітко визначена у Постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року (справа № 806/1000/17), у якій зазначено, що у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив міркування, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні

функції у спірних відносинах.

Ці міркування Конституційний Суд зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відтак, Верховний Суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

ЄСПЛ звертає увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.01.1986 року).

Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 року категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п. 54 рішення).

Позиція суду касаційної інстанції щодо представництва прокурором інтересів держави також ґрунтовно викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 15.10.2019 року у справі № 903/129/18, з якої вбачається, що сам факт незвернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду.

У постанові Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але, якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Як встановлено судом, у спірних правовідносинах бездіяльність відповідача порушує інтереси держави, оскільки не вживаються передбачені законом заходи щодо збереження об`єкта культурної спадщини місцевого значення.

Поряд з державним інтересом наявний також і суспільний інтерес, який полягає в охороні та збереженні культурних пам`яток для нинішнього і майбутніх поколінь.

При цьому, згідно з нормами міжнародного права, охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та місцевого самоврядування, захист таких пам`яток від руйнації, їх збереження для нинішнього і майбутніх поколінь становить безпосередній державний інтерес.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про охорону архітектурної спадщини Європи від 3 жовтня 1985 року кожна Сторона зобов`язується:

1) вживати правових заходів для охорони архітектурної спадщини;

2) за допомогою таких заходів і діючих в кожній державі або кожному регіоні процедур забезпечити охорону пам`яток, архітектурних ансамблів та визначних місць.

Таким чином, нормами міжнародного права закріплено виключну цінність об`єктів культурної спадщини для нинішніх та майбутніх поколінь та визначено їх охорону першочерговим завданням для всього людства.

Статтею 4 цієї Конвенції визначено, що кожна Сторона зобов`язується, зокрема, запровадити відповідні контрольні і дозвільні процедури, необхідні для правової охорони об`єктів архітектурної спадщини.

Відповідно до статті 9 зазначеної Конвенції кожна Сторона зобов`язується забезпечити, щоб відповідний компетентний орган належним чином реагував на порушення законодавства про охорону архітектурної спадщини.

У даному випадку органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції, є Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, згідно з Положенням про Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської

обласної державної адміністрації, затвердженого Розпорядженням виконуючого обов`язки голови обласної державної адміністрації № 647/А-2019 від 27.05.2019 року.

Враховуючи обставини щодо обізнаності Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації про порушення відповідачами пам`яткоохоронного законодавства України, суд вважає наявні правові підстави для звернення прокурора із відповідним позовом до суду в інтересах держави.

У рішенні ЄСПЛ від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» суд наголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Суд зазначає, що подання позову прокурором за таких умов є належним та ефективним засобом захисту порушених інтересів держави у сфері охорони культурної спадщини.

Саме охоронний договір є першочерговим документом, який встановлює гарантії збереження окремої пам`ятки культурної спадщини, з урахуванням її особливостей, стану, цінності та встановлює конкретні обов`язки власника щодо її збереження.

Відповідно до постанови Верховного Суду у справі № 823/2042/16 від 04.09.2018 року, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Предметом спору у цій справі є питання додержання вимог пам`яткоохоронного законодавства відповідачем Ананьївською міською радою, як власником нежитлового приміщення, а органом, уповноваженим на реалізацію даного питання є позивач Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації.

Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до пункту 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення даного позову.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги керівника Любашівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Ананьївської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Враховуючи, що позивачем понесені судові витрати лише зі сплати судового збору, відтак підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов керівника Любашівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації до Ананьївської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Ананьївської міської ради щодо неукладення охоронного договору на пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення Будівлю міської управи, розташовану за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20.

Зобов`язати Ананьївську міську раду () укласти з Департаментом культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації () охоронний договір на пам`ятку архітектури та містобудування місцевого значення Будівлю міської управи, розташовану за адресою: м. Ананьїв, вул. Незалежності, 20, на умовах і в порядку, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2001 року № 1768.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Керівник Любашівської окружної прокуратури Одеської області (вул. Володимира Князя, 107, смт Любашівка, Одеська область, 66502, ) в інтересах держави в особі Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ).

Відповідач: Ананьївська міська рада (вул. Незалежності, 51, м. Ананьїв, Одеська область, 66401, ).

Суддя С.О. Cтефанов