Справа № 240/16534/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/16534/24

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

В серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , що полягає у проведенні нарахування та виплати позивачу при звільненні з військової служби одноразової грошової допомоги в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 12 календарних років;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 календарних років з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 , зі списків особового складу якої та всіх видів забезпечення був виключений з 20 липня 2024 року наказом командира військової частини №223 від 20.07.2024 року. Як стверджує позивач, при звільненні з військової служби йому було виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50 % від грошового забезпечення за 12 календарних років, тоді як мало бути виплачено таку допомогу за 14 календарних років.

Ухвалою суду від 04.09.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідач у відзиві на позов заперечує проти задоволення позовних вимог.

Звертає увагу, що до календарної вислуги для призначення пенсії зараховуються періоди часу, визначені статтею 17 Закону України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Стверджує, що позивач на день звільнення мав повних 12 календарних років саме військової служби, а не 14 календарних років, які були йому зараховані на пільгових умовах.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.07.2024 № 223 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 20.07.2024 року за підпунктом "б" (за станом здоров`я, за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

У вказаному наказі зазначено, що вислуга років станом на 20.07.2024 року становить: календарна 14 років 07 місяці 14 днів; пільгова - 03 роки 00 місяців 01 день; загальна - 17 років 07 місяців 15 днів.

Також цим наказом визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 12 повних календарних років.

Вважаючи, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив одноразову грошову допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення ще за 2 повних календарних роки, позивач звернувся до суду з позовом.

Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час спірних правовідносин, в подальшому - Закон № 2232-ХІІ) Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Згідно із частиною 1 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється: у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби або під час дії воєнного стану визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: 1) у мирний час: 2) під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану): 3) під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.

Зокрема, як визначено підпунктом "б" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Підпунктом 1 пункту 2 статті 15 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, які звільняються з військової служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Як зазначалося вище, при виключенні позивача із списків військової частини йому було виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 50 % грошового забезпечення за 12 календарних років, хоча в наказі зазначено, що календарна вислуга років становить 14 років 07 місяців та 14 днів.

Виплату такої допомоги за 12 календарних років відповідач обґрунтовує тим, що до 14-ти календарних років вислуги позивачеві було зараховано період навчання у вищому навчальному закладі, як це передбачено частиною 2 статті 17 Закону від 09.04.1992 року № 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", тоді як умовою виплати одноразової допомоги у розмірі 50 % є проходження повного календарного року саме військової служби.

Судом враховується та обставина, що відповідач зарахував до календарної вислуги років позивача 2 роки навчання у вищому навчальному закладі до вступу на військову службу, пославшись при цьому на положення частини 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ, якою встановлено, зокрема, що до вислуги років при призначенні пенсії на умовах цього Закону зараховується час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних закладах вищої освіти, а також в інших закладах освіти, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

В результаті зарахування часу навчання календарна вислуга років позивача становила на день його виключення із списків особового складу військової частини повних 14 календарних років.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами відповідача про те, що 2 роки навчання не зараховуються до військової служби, зважаючи на таке.

Як передбачено частинами 1, 2 статті 25 Закону № 2262-ХІІ, підготовка громадян України для проходження військової служби на посадах осіб сержантського, старшинського та офіцерського складу проводиться у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти. У них здійснюється навчання курсантів, слухачів, студентів, ад`юнктів і докторантів. Підготовка громадян України, прийнятих на військову службу за контрактом, може здійснюватися у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах, навчальних частинах (центрах), військових частинах шляхом навчання на спеціальних курсах підготовки. Порядок та умови направлення, проходження військової служби громадянами України під час такої підготовки визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, зарахування громадянина на навчання до вищого військового навчального закладу здійснюється згідно з наказом керівника вищого військового навчального закладу.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 24 Закону № 2232-XII початком проходження військової служби вважається день призначення на посаду курсанта закладу фахової передвищої військової освіти, вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти - для громадян, які не проходили військову службу, та військовозобов`язаних.

За наведених обставин суд дійшов висновку, що період навчання, який зараховано відповідачем до вислуги років для призначення пенсії, також має бути зарахований до військової служби.

Таким чином, враховуючи вищезазначене правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що при звільненні з військової служби позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за контрактом і звільнився за станом здоров`я, набув право на одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за весь період календарної служби, який становить повних 14 календарних роки (з урахуванням навчання).

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат, питання розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись статтями, 242-246, 247, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) задовольнити.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 при звільненні з військової служби у зменшеному розмірі.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 14 (чотирнадцять) повних календарних років військової служби, з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

20.06.25