Справа № 380/8826/25
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/8826/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Коморного О.І., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язання вчинити певні дії,

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виготовленні та наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області довідки (26 т.р.) про розмір його грошового забезпечення станом на 01.01.2024 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01.01.2024 Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, а також надбавки за вислугу років (45%), надбавки за службу в умовах режимних обмежень (15%), надбавки за особливості проходження служби (65%) і премії (390%), визначених із застосуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання станом на 01.01.2024, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2024 пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 виготовити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області довідки ( 26 т.р.) про розмір його грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2024 відповідно до вимог статей 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого з 01.01.2024 Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, а також надбавки за вислугу років (45%), надбавки за службу в умовах режимних обмежень (15%). надбавки за особливості проходження служби (65%) і премії (390%), визначених із застосуванням розмірів посадового окладу та окладу за військове звання станом на 01.01.2024, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2024 пенсії ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку із прийняттям Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким з 01.01.2024 встановлено новий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у нього, як у військового пенсіонера, виникло право на перерахунок пенсії. Позивач стверджує, що розрахунковою величиною для визначення розмірів його посадового окладу та окладу за військовим званням має бути саме цей, встановлений законом, прожитковий мінімум (3028,00 грн), а не фіксована сума (1762 грн), яка визначена підзаконним актом постановою Кабінету Міністрів України, що суперечить принципу верховенства права.

На думку Позивача, відмова Відповідача у видачі довідки, розрахованої на підставі актуального прожиткового мінімуму, є протиправною та порушує його право на належне пенсійне забезпечення. Свою позицію Позивач підкріплює посиланнями на усталену судову практику, зокрема на правові висновки Верховного Суду.

Ухвалою від 09 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, подавши до суду відзив. Свою позицію обґрунтовує тим, що процедура перерахунку пенсій військовослужбовців чітко регламентована статтею 63 Закону №2262-ХІІ та Порядком, затвердженим постановою КМУ №45. Відповідно до цих норм, єдиною підставою для ініціювання перерахунку є рішення Кабінету Міністрів України про підвищення грошового забезпечення діючих військовослужбовців. Такого рішення станом на 01.01.2024 прийнято не було. Відповідач наголошує, що як суб`єкт владних повноважень він зобов`язаний діяти у суворій відповідності до чинних нормативно-правових актів, а саме до редакції пункту 4 постанови КМУ №704, яка прямо встановлює розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів фіксовану суму 1762 грн. Зміна прожиткового мінімуму законом про Держбюджет не скасовує і не змінює норми цієї постанови. Отже, відмова у видачі довідки, на думку Відповідача, є цілком правомірною, а позовні вимоги безпідставними.

Сторонам було встановлено строки для подання відзиву та відповіді на відзив. Позивачем подано відповідь на відзив. Справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розгляд справи здійснюється судом в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1 , є пенсіонером Міністерства оборони України, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-ХІІ).

14 січня 2025 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою, в якій просив підготувати та надіслати до пенсійного органу оновлену довідку про розмір його грошового забезпечення станом на 01.01.2024, здійснивши розрахунок складових грошового забезпечення з урахуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028 грн.

Листом від 02.04.2025р. за №1159/12/6383 Відповідач відмовив Позивачу у видачі такої довідки, мотивуючи відмову тим, що Кабінетом Міністрів України не приймалося рішення про проведення перерахунку пенсій, а чинною редакцією постанови КМУ № 704 встановлено іншу розрахункову величину для обчислення грошового забезпечення (1762 грн).

Не погоджуючись із зазначеними діями Відповідача, Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. При цьому, згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Правовідносини у сфері пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, регулюються Конституцією України, Законом № 2262-ХІІ та іншими нормативно-правовими актами.

Ключовою нормою, що регулює питання перерахунку пенсій, є стаття 63 Закону № 2262-ХІІ.

Частиною 4 цієї статті встановлено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що законодавець визначив єдину підставу для перерахунку пенсій підвищення грошового забезпечення діючих військовослужбовців, та одночасно делегував Кабінету Міністрів України виключні повноваження щодо встановлення умов, порядку та розмірів такого перерахунку. Таким чином, для запуску механізму перерахунку необхідна наявність двох кумулятивних умов: матеріальної (факт підвищення грошового забезпечення) та формальної (прийняття Урядом відповідного нормативно-правового акту).

Порядок реалізації цих положень деталізовано у постанові Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 (далі Порядок № 45). Відповідно до Порядку № 45, процедура перерахунку пенсій розпочинається лише після того, як Кабінет Міністрів України прийме рішення про зміну (підвищення) розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення. Тільки після цього органи Пенсійного фонду України отримують підстави для формування та направлення до уповноважених органів, яким є Відповідач, списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. І вже на підставі цих списків Відповідач готує довідки про розмір грошового забезпечення.

Судом встановлено, що станом на 01.01.2024 та на момент розгляду цієї справи, Кабінет Міністрів України не приймав жодного рішення про підвищення грошового забезпечення військовослужбовців та проведення відповідного перерахунку пенсій. Таким чином, формальна умова, передбачена статтею 63 Закону № 2262-ХІІ та Порядком № 45, відсутня, що унеможливлює для Відповідача вчинення дій щодо видачі довідки.

Суд також вважає за необхідне надати оцінку доводам Позивача щодо розрахункової величини для обчислення посадових окладів. Питання визначення розмірів грошового забезпечення діючих військовослужбовців врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 (далі Постанова № 704).

У чинній на сьогодні редакції (з урахуванням змін, внесених постановою КМУ від 12.05.2023 № 481), пункт 4 Постанови № 704 прямо та недвозначно встановлює, що розміри посадових окладів та окладів за військовими званнями розраховуються, виходячи з фіксованого розміру 1762 гривні.

Відповідач у своєму відзиві слушно зазначає, що як суб`єкт владних повноважень він зобов`язаний діяти у суворій відповідності до чинних нормативно-правових актів.

Згідно зі статтею 117 Конституції України, акти Кабінету Міністрів України є обов`язковими до виконання. Оскільки зазначена норма Постанови № 704 є чинною та не скасованою в установленому порядку, Відповідач не мав ані права, ані повноважень ігнорувати її та застосовувати іншу розрахункову величину (прожитковий мінімум), як того вимагав Позивач.

Доводи Позивача про те, що розмір прожиткового мінімуму, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», має пріоритет над постановою Уряду, суд відхиляє. Закон про Держбюджет встановлює загальні соціальні стандарти і не є спеціальним законом у сфері пенсійного забезпечення військовослужбовців. Він не змінює автоматично розміри грошового забезпечення, порядок обчислення якого встановлений спеціальною Постановою № 704.

При цьому суд погоджується з аргументом Відповідача, що пенсія колишнього військовослужбовця нерозривно пов`язана з грошовим забезпеченням діючого. Задоволення позову створило б правовий прецедент, за яким пенсія Позивача була б обчислена з розмірів окладів, які не існують в системі грошового забезпечення Збройних Сил України та які не отримують діючі військовослужбовці на аналогічних посадах. Це порушило б фундаментальний принцип єдності та справедливості пенсійної системи.

Щодо посилань Позивача на судову практику. Суд ретельно дослідив посилання Позивача на судову практику Верховного Суду. Проте, суд доходить висновку, що зазначена практика не є релевантною до спірних правовідносин.

По-перше, значна частина рішень, на які посилається Позивач, стосувалася правовідносин минулих періодів (2018-2022 рр.), коли правове регулювання відрізнялося, або коли суди визнавали протиправними та нечинними попередні редакції нормативних актів КМУ.

Натомість, станом на 01.01.2024 діяла саме та редакція пункту 4 Постанови № 704, яка була встановлена постановою КМУ № 481 від 12.05.2023 і яка на момент виникнення спору є чинною та не скасованою у судовому порядку.

З травня 2023 року норми чинного законодавства не містять неузгодженостей щодо визначення розрахункової величини для обчислення розмірів посадового окладу, окладу за військове звання, наявність яких була підставою для формування вищевказаних висновків Верховного Суду.

Фактично, з 20 травня 2023 року розрахункова величина для обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців встановлена у конкретно визначеній сумі, а не у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні Положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ.

Рішенням суду першої інстанції по справі №320/29450/24, яке на даний час не набрало законної сили та оскаржене в апеляційному порядку, окремі положення пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 було визнано протиправним та нечинним.

Водночас, з системного аналізу положень КАС України та теорії права є відмінність у правових наслідках визнання протиправним та скасування і визнання протиправним та нечинним відповідного адміністративного акта.

Так, відповідно до вимог ст. 5 КАС України, ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до абзаців 3, 4 п. 10.2 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 7 Про судове рішення в адміністративній справі скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту його прийняття. Визнання ж акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату ним чинності з моменту набрання відповідним судовим рішенням законної сили або з іншого, визначеного судом моменту.

Визнаються протиправними та скасовуються індивідуальні акти, а нормативно-правові акти визнаються протиправними та нечинними. Такі відмінності у правовому регулюванні обумовлені тим, що відповідно до приписів нормативно-правових актів виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів невизначеного кола осіб. Відповідно, скасування нормативно-правового акту впливатиме на права, свободи, інтереси та обов`язки не лише позивача, а й інших осіб, а також поставить під сумнів легітимність дій та рішень, прийнятих на підставі скасованого нормативно-правового акту та може призвести до порушення необхідного балансу між захистом прав позивача та будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів невизначеного кола осіб, які були учасниками правовідносин, у яких застосовано оскаржуваний нормативно-правовий акт; принципу правової визначеності.

У цьому контексті суд звертає увагу, що згідно положень ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 року у справі №320/29450/24, у випадку набрання ним законної сили, не вплине на вирішення цієї справи, оскільки не має ретроактивної дії.

По-друге, посилання на принцип верховенства права не дає суду повноважень ігнорувати чинний підзаконний нормативно-правовий акт, виданий Урядом у межах делегованих йому законом повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 380/15276/21, де зазначено, що саме підвищення грошового забезпечення, є підставою для перерахунку.

Таким чином, оцінивши в сукупності всі докази та доводи, суд констатує, що Відповідач, відмовляючи у видачі довідки, діяв правомірно, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Позивачем не доведено факту порушення його прав, оскільки правові підстави для перерахунку пенсії станом на 01.01.2024 не настали.

Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, підстави для стягнення з Відповідача сплаченого Позивачем судового збору у розмірі 1211,20 грн відсутні.

Керуючись статтями 9, 72-78, 139, 241-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

1. В позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 18 червня 2025 року.

Суддя Коморний О.І.