Справа № 240/701/24
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Житомир справа № 240/701/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області у призначенні позивачу пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Житомирській області призначити та нарахувати позивачу пенсію за віком, починаючи з 26.07.2023 року.

В обґрунтування позову зазначила, що 25.07.2023 року їй виповнився 51 рік, в зв`язку з чим вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Житомирській області) про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як особі, яка потерпіла від наслідків аварії на ЧАЕС, 2 категорії та проживала і працювала в зоні безумовного відселення близько 10 років, однак, пенсійний орган безпідставно відмовив у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Згідно доводів позивача в трудовий стаж не було зараховано періоди роботи на фабриці "Полум`я" відповідно до записів в трудовій книжці НОМЕР_1 від 05.08.1991 року, оформленій неналежним чином через неправильне зазначення прізвища.

Проте, як стверджує позивач, незважаючи на те, що рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.11.2023 року у справі № 275/1233/23 було встановлено факт належності позивачу трудової книжки НОМЕР_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі по тексту - ГУ ПФУ у Кіровоградській області), яке здійснювало розгляд заяви по принципу екстериторіальності, 22.12.2023 року також було прийняте рішення про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу в 21 рік.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 19.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи.

30.06.2024 року суд залучив до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області співвідповідачем, оскільки ним було прийняте одне із рішень про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа № 240/701/24 була розподілена судді Майстренко Н.М., яка ухвалою від 24.07.2024 року прийняла справу до свого провадження.

ГУ ПФУ в Житомирській області у відзиві заперечило проти позовних вимог та просило відмовити у їх задоволенні. Зазначає, що першу заяву позивача, подану 17.08.2023 року, було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Миколаївській області), яке 25.08.2023 року прийняло рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії із зменшенням пенсійного віку.

Крім того, як вказує ГУ ПФУ в Житомирській області, дії ГУ ПФУ у Кіровоградській області та ГУ ПФУ у Миколаївській області з відмови у призначенні позивачу пенсії є правомірними, оскільки за наявними документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить менше необхідних 21 року, що виключає можливість призначення позивачу пенсії відповідно до ст. 55 Закону України № 796-ХІІ від 28.02.1991 року "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон № 796-ХІІ).

ГУ ПФУ в Миколаївській області у відзиві на позов також просило відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на відсутність у позивача необхідного страхового стажу. За відомостями цього відповідача страховий стаж позивача становить 14 років 11 місяців 06 днів і до нього не зараховано період навчання у Житомирському ПТУ № 20 з 01.09.1989 по 21.06.1991 року, а також період, за який позивачем отримано допомогу за час перебування у центрі зайнятості з 25.12.1997 до 21.06.1998 року та з 20.01.2004 по 17.07.2004 року. Також не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_2 , оскільки на титульній сторінці запис дошлюбного прізвища " ОСОБА_2 " не відповідає прізвищу, зазначеному у свідоцтві про шлюб НОМЕР_3 від 23.05.1992 " ОСОБА_3 ".

ГУ ПФУ в Кіровоградській області своїм правом на подання відзиву на позов не скористалось, пояснень щодо заявлених позовних вимог не подало.

Розглянувши матеріали справи та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази, суд встановив таке.

ОСОБА_1 згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_4 від 27.01.1993 року, виданого Житомирською облдержадміністрацією, є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 2 категорії.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи архівної довідки архівного відділу Коростенської райдержадміністрації Житомирської області № 07-05/03-265 від 06.06.2023 року, в погосподарських книгах Базарської сільської Ради народних депутатів Народицького району Житомирської області за 1986-1990, 1991-1995 роки значиться, що ОСОБА_4 була зареєстрована та постійно проживала в с. Рудня-Базарська Народицького району Житомирської області на момент аварії на ЧАЕС (26.04.1986 року) по 08.09.1989 року, з 01.07.1991 по 14.09.1991 року, з 31.08.1992 по 22.08.1996 року.

Перше звернення позивача до пенсійного органу для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ зі зниженням пенсійного віку на 9 років мало місце 17.08.2023 року.

З урахуванням принципу екстериторіальності вказану заяву позивача про призначення пенсії було розглянуто Відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Миколаївській області, яке 25.08.2023 року прийняло рішення № 86 про відмову позивачу у призначенні пенсії відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ по причині недостатності наявного страхового при необхідному у 21 рік. Зокрема, як зазначено пенсійним органом в Миколаївській області у рішенні, до страхового стажу не зараховано:

- навчання позивача з 01.09.1989 по 21.06.1991 року згідно з дипломом НОМЕР_5 від 27.06.1991 року, оскільки в дипломі зазначено прізвище українською мовою " ОСОБА_5 ", що не відповідає прізвищу українською мовою, зазначеному у свідоцтві про шлюб НОМЕР_3 від 23.05.1992 - " ОСОБА_3 ";

- період роботи протягом червня 1991 року - серпня 1996 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 05.08.1991 року, яку не прийнято до уваги при обчисленні страхового стажу в зв`язку із зазначенням на титульному аркуші трудової книжки дошлюбного прізвища " ОСОБА_2 ", що не відповідає зазначеному в свідоцтві про шлюб НОМЕР_3 від 23.05.1992 року;

- періоди, у які згідно з архівною довідкою № 2883/12-23 від 31.07.2023 року позивачем:

отримано одноразову допомогу по безробіттю з 25.12.1997 по 21.06.1998 року, оскільки не зазначено характер одноразової виплати (матеріальна допомога, одноразова допомога для організації підприємницької діяльності тощо);

отримано матеріальну допомогу по безробіттю з 20.01.2004 по 17.07.2004 року, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач вдруге зверталась до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою від 12.12.2023 року про призначення пенсії, яку було розглянуто за принципом екстериторіальності вже Відділом призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ГУ ПФУ в Кіровоградській області.

Останнє, в свою чергу, прийняло рішення від 14.12.2023 року № 86 про відмову у призначенні пенсії, посилаючись на недостатність наявного у позивача страхового стажу у 18 років 22 дні при необхідному страховому стажу, з урахуванням зменшення на кількість років, у кількості 21 року.

Як вказано у рішенні від 14.12.2023 року, за результатами розгляду документів до страхового стажу не зарахований період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 05.08.1991 року, оскільки документ оформлений з порушенням вимог "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме:

- з 27.07.1992 по 15.10.1995 року - період роботи завірений печаткою УСРС;

- з 16.10.1995 по 10.08.1996 року - відсутнє повне найменування підприємства, на яке зараховано особу.

Про прийняте ГУ ПФУ в Кіровоградській області рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 22.12.2023 року № 0600-0212-8/135767.

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі Закон № 1788-XII) та від 09.07.2003 року №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058- IV).

Закон № 1788-XII відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих; та гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно із ст. 1 Закону № 1788-XII громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Водночас, основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Закон №796-ХІІ).

За змістом пункту 3 частини 1 статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, визначені статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Як передбачено абзацом 1 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років, але не менше 15 років страхового стажу.

Відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, вік зменшується на 4 роки* та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

* Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Як передбачено абзацом 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується з положенням частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також, зокрема:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Підставою для зарахування періоду до 1 січня 2004 року є записи у трудовій книжці, внесені органом державної служби зайнятості населення. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи підтвердити період одержання допомоги по безробіттю можна на підставі відповідної довідки служби зайнятості, що передбачено "Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637).

Після 1 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються періоди, коли людина перебувала на обліку в центрі зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації (ст. 24 Закону № 1058).

Учасниками справи не заперечується, що з врахуванням норми абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону № 796-ХІІ та періоду проживання позивача у визначеній цією нормою зоні, необхідний для призначення позивачу пенсії зі зниженням віку страховий стаж, визначений статтею 26 Закону № 1058-IV, становить 21 рік.

Водночас, як ГУ ПФУ в Миколаївській області, так і ГУ ПФУ в Кіровоградській області, прийшли до хибного висновку, що наявного у позивача страхового стажу недостатньо для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України № 796-ХІІ.

Так, зокрема, рішенням Відділу призначення пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №86 від 25.08.2023 року, як зазначалося вище, до страхового стажу позивача не зараховано період навчання в ПТУ № 20 м. Житомира з 01.09.1989 по 21.06.1991 року по причині розбіжностей у зазначенні дошлюбного прізвища у дипломі та свідоцтві про укладення шлюбу НОМЕР_6 , а також період роботи протягом червня 1991 серпня 1996 року з причини невірного зазначення дошлюбного прізвища позивача у трудовій книжці; періоди отримання допомог з 25.12.1997 по 21.06.1997 року та з 20.01.2004 по 17.07.2004 року.

Однак, суд вважає посилання територіального пенсійного органу на виявлені розбіжності у зазначенні дошлюбного прізвища позивача у дипломі та свідоцтві про укладення шлюбу необґрунтованими та безпідставними.

Згідно з наявною у справі копією диплому НОМЕР_5 , виданого 27.06.1991 року ОСОБА_6 , остання вступила на навчання до Професійно-технічного училища № 20 м.Житомира 01.09.1989 року та закінчила повний курс вказаного закладу 21.06.1991 року.

Зазначений період навчання повністю відповідає періоду, який вказано у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 на 3 сторінці із зазначенням номера і дати видачі диплома.

Статтею 62 Закону України № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Також відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В силу вимог абзацу 1 пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд також зауважує, що при оформленні документів для призначення пенсій органами Пенсійного фонду України застосовується "Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846.

Перелік документів, що додаються до заяви про призначення, перерахунку та поновлення пенсії, визначений Розділом ІІ цього Порядку.

Згідно з пунктом 4.1 розділу ІV Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Відповідно до приписів пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Як встановлено статтею 101 Закону № 1788-XII, органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Тобто, пенсійний орган визначає наявність або відсутність права особи на пенсію після всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів.

Із аналізу наведених положень слідує, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Що стосується невірного зазначення дошлюбного прізвища позивача при оформленні трудової книжки вперше, то відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки виключно для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а відтак й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 (провадження № К/9901/1298/17).

Згідно з пунктом 2.6. "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників", затвердженої спільним наказом № 58 від 29.07.1993 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110 (далі - Інструкція № 58), у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис.

Як випливає із змісту пункту 2.8 Інструкції № 58, якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - архівною установою.

З наведеного слідує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Формальні неточності у документах, так само і посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Висновки аналогічного характеру викладені в постановах Верховного Суду від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а, від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а, від 25.04.2019 року у справі № 593/283/17.

Спірний період навчання, як у дипломі № НОМЕР_7 , виданому позивачу 27.06.1994 року, так і у трудовій книжці НОМЕР_8 , в якій є посилання на номер та дату видачі вказаного диплому, повністю співпадають.

Те, що трудова книжка НОМЕР_1 належить не позивачу, а іншій особі, відповідачами належними доказами не підтверджено.

До того ж, згідно довідки Державного навчального закладу "Центр легкої промисловості та побутового обслуговування населення м.Житомира" (нова назва Житомирського професійного ліцею легкої промисловості, утвореного в результаті реорганізації ПТУ № 20 м. Житомира) № 307 від 21.08.2023 року ОСОБА_4 дійсно навчалась у Житомирському професійно-технічному училищі № 20 на денній формі навчання в групі № 89 за професією "кравець жіночого верхнього одягу" з 01.09.1989 (наказ № 125 від 01.09.1989) по 27.06.1991 року (наказ № 81 від 27.06.1991).

Таким чином, доводи ГУ ПФУ в Миколаївській області про невідповідність дошлюбного прізвища позивача у дипломі та свідоцтві про укладення шлюбу не можуть спростовувати факт наявності у позивача страхового стажу у спірний період навчання, позаяк цей період підтверджується записом у трудовій книжці.

Окремо слід зазначити, що в подальшому рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.11.2023 року у справі № 275/1233/23, яке набрало законної сили 08.12.2023 року, встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трудової книжки НОМЕР_1 , заповненої 05.08.1991 року.

Отже, при прийнятті оскарженого рішення від 25.08.2023 року Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області протиправно не включений до страхового стажу позивача період навчання позивача з 01.09.1989 по 21.06.1991 року.

З тих самих підстав, зокрема, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області протиправно не зарахувало у страховий стаж позивача період роботи з 28.06.1991 по 10.08.1996 року.

Зокрема, зі змісту записів трудової книжки з 2-го по 7-й (за період роботи з 28.06.1991 по 01.08.1991 року - в Народицькому райпобуткомбінаті, з 17.10.1991 по 30.07.1992 в Головному управлінні тилового і матеріально-технічного забезпечення МВС України, з 27.07.1992 по 15.10.1995 року на фабриці "Полум`я") вбачається, що такі містять реквізити наказів (їх дату та номер) про прийняття на посаду та звільнення з посади того роботодавця, який їх видав, підписи посадових осіб, якими внесено записи, завірені печатками підприємств. Записи про періоди роботи не містять виправлень. Докази визнання недостовірними записів у трудовій книжці відсутні.

Додатково робота в Народицькій фабриці "Полум`я" підтверджується архівною довідкою № М-172 від 10.11.2023 року Комунальної установи Трудовий архів Народицької селищної ради, де вказано про наявність в книгах про нарахування заробітної плати, переданих до архіву від ліквідованої фабрики "Полум`я", відомостей про нарахування позивачу заробітної плати за період з вересня 1992 по серпень 1993 року та, разом з тим, зазначено про те, що до архіву не передавались книги наказів цієї фабрики.

Що стосується запису під номером 8 щодо прийняття позивача на роботу з 16.10.1995 року по переводу в Народицьку дільницю швачкою 3-го розряду, суд зазначає, що такий запис дійсно містить неповну інформацію щодо назви підприємства, установи або організації, яке має Народицьку дільницю, однак, таке порушення допущено роботодавцем при веденні трудової книжки позивача, відтак, на останню не може покладатись відповідальність за порушення вимог, зокрема, Інструкції №58.

Позивач жодним чином не впливала на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки.

Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки.

До того ж, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

В той же час, позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи з 28.06.1991 по 10.08.1996 року, та ці записи є належними та допустимим доказами для підтвердження трудового стажу позивача у такий період.

Також Головне управління Пенсійного фонду в Миколаївській області необґрунтовано не включило до страхового стажу позивача період з 25.12.1997 по 21.06.1998 року з посиланням на те, що у трудовій книжці не вказано характер одноразової виплати, а також період з 20.01.2004 по 17.07.2004 року через непідтвердження, що виплата допомоги здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.

Зокрема, на сторінці 11 трудової книжки записи 12 та 13 містяться відомості про початок та закінчення виплати допомоги по безробіттю згідно статті 29 п.1 "а" Закону України "Про зайнятість населення".

Наведеною нормою діючого на час здійснення такого запису Закону України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 року № 803-XII обумовлено розмір допомоги по безробіттю громадянам, зареєстрованим на загальних підставах у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, визнані у встановленому порядку безробітними і мають право на одержання допомоги по безробіттю.

Записами 18 і 19 на сторінці 15 трудової книжки позивача підтверджується початок 20.01.2004 та закінчення 17.07.2004 року виплати матеріальної допомоги по безробіттю згідно п. 1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 року № 1533-III, згідно якої безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, протягом 180 календарних днів надається матеріальна допомога по безробіттю у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, характери допомог, отриманих позивачем у спірні періоди перебування у центрі зайнятості з 25.12.1997 по 21.06.1998 року та з 20.01.2004 по 17.07.2004 року, чітко визначені, а незарахування Головним управлінням ПФУ в Миколаївській області цих періодів, які відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV мають зараховуватись до страхового стажу позивача, є протиправним.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу є протиправним.

З тих же мотивів суд вважає протиправним та необґрунтованим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 14.12.2023 року №6, яким до страхового стажу позивача не зараховано, зокрема, період з 27.07.1992 по 15.10.1995 року по причині завірення записів про роботу печаткою УСРС та період 16.10.1995 по 10.08.1996 року, в зв`язку з відсутністю повного найменування підприємства, на яке позивача прийнято на роботу.

Частинами 1 4 статті 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як передбачено частиною 2 статті 9 КС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З метою захисту інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог.

З врахування висновків суду, викладених у цьому рішенні та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, належним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними та скасування рішень ГУ ПФУ в Миколаївській області та ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку із зобов`язанням пенсійного органу призначити таку пенсію, зарахувавши спірні періоди до страхового стажу позивача

Що стосується територіального органу, якого належить зобов`язати призначити пенсію позивачу, суд зазначає, що у спірних відносинах компетентним органом для розгляду вперше поданої заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено ГУ ПФУ в Миколаївській області. Відтак, саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком, прийнявши відповідне рішення з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, зарахувавши спірні періоди до страхового стажу позивача та призначивши позивачу пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

З огляду на це, вимога позивача до Головного управління Пенсійного фонду в Житомирській області задоволенню не підлягає, оскільки останнє рішень щодо позивача не приймало.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору й докази понесення нею будь-яких судових витрат в матеріалах цієї справи відсутні, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72 - 77, 139, 242 - 246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7 А, ) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 86 від 25.08.2023 року та рішення Головного управління Пенсійного фонду в Кіровоградській області № 86 від 14.12.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 з 26.07.2023 року пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно трудової книжки НОМЕР_1 :

- період навчання в Професійно-технічному училищу № 20 у м.Житомирі з 01.09.1989 по 21.06.1991 року;

- період роботи з 28.06.1991 по 01.08.1991 року в Народицькому райпобуткомбінаті;

- період роботи з 17.10.1991 по 30.07.1992 року в Головному управління тилового та матеріально-технічного забезпечення МВС України;

- період роботи з 27.07.1992 по 15.10.1995 року в Народицькій фабриці "Полум`я";

- період роботи з 16.10.1995 по 10.08.1996 року (ВТО "Полісся").

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко

19.06.25