Справа № 607/10090/25
Суддя: Воробель Н. П.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.06.2025 Справа №607/10090/25 Провадження №2-а/607/473/2025
м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Воробель Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Ходань С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) про скасування постанови в провадженні про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП,

встановив:

19.05.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просить: поновити строк на оскарження постанови про адміністративне правопорушення б/н від 09.05.2025; позовну заяву про оскарження постанови про адміністративне правопорушення б/н від 09.05.2025 прийняти до провадження; скасувати постанову про адміністративне правопорушення за б/н від 09.05.2025, якою накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в розмірі 34 000 грн, та закрити провадження у справі; витрати понесені позивачем при розгляді даної справи, такі як сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу, покласти на відповідача та стягнути в користь позивача.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що: 05.05.2025 стосовно нього ОСОБА_2 головним спеціалістом відділення відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення б/н за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_4 б/н від 09.05.2025 на ОСОБА_5 накладено адміністративне стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в розмірі 34 000 грн. Вказану постанову вважає безпідставною, протиправною, винесеною не у відповідності до вимог чинного законодавства, а відтак такою, що підлягає скасуванню, з огляду на таке.

ОСОБА_6 як керівник Тернопільської філії УІЕСР виконав розпорядження №11101 від 08.05.2025, прибув та надав відповідні документи. Отже, позивачем не було порушено Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а відтак, вважає, що його безпідставно та неправомірно притягнуто до відповідальності. Зокрема, 05.05.2025 на підприємство Тернопільську філію УІЕСР прибула комісія, які надали припис на виконання завдань позапланової перевірки з організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у підприємствах, ТЦК і СП не змогли підтвердити направлення на підприємство завчасного повідомлення (за 10 днів) про проведення перевірки з питань, які підлягають перевірці. Вважає, що при організації і проведенні планової перевірки з питань, які підлягають перевірці, допущено порушення процедури її проведення.

Всупереч п. 83 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487, за результатами перевірки стану організації та ведення військового обліку, було складено Акт від 05.05.2025 комісією з числа представників ТЦК та СП, де в ході перевірки було виявлено недоліки та надано строк на їх усунення протягом 30 календарних днів з дня отримання. При цьому, в Акті від 05.05.2025 містився доповнений перелік різноманітних порушень чинного законодавства з питань ведення військового обліку на підприємстві, нібито виявлених комісією у значно більшій кількості зазначених у протоколі від 05.05.2025. Зокрема: відсутність нормативно-правових актів, що регламентують порядок ведення військового обліку; не здійснювалася організація планування та звіряння облікових даних списків персонального військового обліку; не налагоджена взаємодія з ТЦК і СП; не доведені правила військового обліку до працівників та відсутній контроль за виконанням цих правил. У більшості випадків вказані в Акті недоліки не відповідають дійсності і є надуманими. Разом з тим, зазначений Акт не слугував підставою для складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення від 05.05.2025, оскільки чинне законодавство не передбачає настання адміністративної відповідальності керівника підприємства ще до складання акту перевірки та закінчення строків на усунення виявлених недоліків.

Відповідачем було прийнято постанову від 09.05.2025, яка оспорюється, де вказані недоліки на підприємстві, що є порушенням абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХII; абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону «Про оборону України»; п. 11 ст. 38 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу» та тягнуть адміністративну відповідальність керівника підприємства, передбачену ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням штрафу в розмірі 34000,00 грн. При ознайомленні з її змістом було виявлено невідповідність правових норм, що встановлюють відповідальність, та норми, порушення яких йому інкрментує вказана постанова. Зокрема, вказана постанова не має номеру, а тільки дату її прийняття. У назві постанови зазначено, що ця постанова за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Спірна постанова вказує на виявлені недоліки, зокрема, відсутність списків персонального військового обліку, що є порушенням п.п. 36, 37 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487. Проте вказані норми лише засвідчують порядок складення списків за окремими групами, що не може ставитися позивачу у вину. Крім того, у спірній постанові також зазначено про відсутність на підприємстві журналу обліку перевірок стану військового обліку, що є порушенням п.п. 18 п. 27 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 №1487. Однак вказаної у постанові ТЦК і СП норми права, як п.п. 18 п. 27, взагалі не існує. Щодо перелічених правових актів, які нібито позивач порушив, у спірній постанові зазначено абз. 13 ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в той час як у протоколі №б/н від 05.05.2025 зазначено інше порушення, зокрема п. 12 ст. 21 цього Закону. Окрім того, у постанові вказано про порушення також п. 11 ст. 38 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», однак така норма закону не може ставитися позивачу у вину, оскільки регулює лише порядок повідомлення призовниками, військовозобов`язаними та резервістами відповідні органи у разі зміни свого стану здоров`я, сімейного стану, місця проживання тощо.

Таким чином, відповідач у спірній постанові від 09.05.2025 застосував правові норми, яких або не існує, або існують, проте не мають відношення до позивача, як керівника підприємства, і не можуть свідчити про скоєння адміністративного правопорушення.

23.05.2025 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

02.06.2025 розгляд справи відповідно до ст. 205 КАС України було відкладено на 18.06.2025 о 15:00, оскільки 02.06.2025 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із тим, що з 02.06.2025 по 03.06.2025 він перебуватиме у службовому відрядженні, а представник відповідача у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце цього засідання.

12.06.2025 представником відповідача т.в.о. помічника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 подано відзив за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 , зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення необґрунтованими та безпідставними, а позовну заяву такою, яка задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Згідно постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №706 від 09.05.2025 громадянина ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено мінімальний штраф в розмірі 34000 грн за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з урахуванням матеріалів справи та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи відповідно до ст. 252 КУпАП.

У даний час на ІНФОРМАЦІЯ_3 покладено першочергові завдання по забезпеченню виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Представник відповідача зазначає, що у позовній заяві позивачем основний акцент зроблено на те, що він усі відповідні дії в частині дотримання Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» виконав, тому не вбачає у своїх діях ознак адміністративного правопорушення. Позивач вважає, що працівниками ТЦК та СП не було завчасно повідомлено його про проведення перевірки, то ними порушено саму процедуру і проведення. Що ж стосується твердження позивача про те, що законодавством України не передбачено обов`язку посадової особи підприємства виконувати певні приписи, вказані у протоколі та постанові, то останній сам собі суперечить, оскільки в абз. 6 на сторінці 2 позовної заяви сам вказує, що у більшості випадків вказані в Акті недоліки не відповідають дійсності і є надуманими (в іншій частині все таки відповідають дійсності). Більше того, позивач вказує, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постанова не мають номери, а тільки дату їх прийняття. Хоча позивачем до позовної заяви до суду надано додатки, і що в протоколі, що в постанові є номери вписані від руки 675 та 706 відповідно.

Сторона відповідача вважає, що оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, від 09.05.2025 №706 є правомірною, прийнятою згідно норм чинного законодавства.

На підставі наведеного, представник відповідача просить: прийняти відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 та врахувати його при розгляді справи; в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити повністю; проводити судовий розгляд без участі представника ІНФОРМАЦІЯ_1 .

До відзиву представником відповідача долучено копію наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з адміністративно-господарської діяльності) «Про створення комісії для проведення позапланових перевірок ведення військового обліку на підприємствах, установах, організаціях зони відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 22.03.2024 №117агд.

18.06.2025 через канцелярію суду позивачем ОСОБА_1 подані заперечення на відзив.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ч. 1 ст. 269 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив).

Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності.

Отже, у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності заявами по суті справи є позовна заява та відзив на позовну заяву (відзив). Відповідно, суд в ухвалі про відкриття провадження у справі від 23.05.2025 не зазначав строки для подання відповіді на відзив та заперечення. Таким чином, подані позивачем заперечення на відзив у цій справі не є заявою по суті, а відтак її зміст не може бути предметом дослідження суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце цього засідання, однак у поданих 18.06.2025 запереченнях просив проводити судовий розгляд без його участі.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце цього засідання, у судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовну заяву просив проводити судовий розгляд без його участі.

Згідно з ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд доходить такого висновку:

- щодо поновлення строку звернення до суду, слід зазначити таке:

відповідно до ч. 2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Враховуючи наведені норми Закону, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення від 09.05.2025, оскільки, як вбачається із матеріалів адміністративної справи, оскаржувана постанова винесена 09.05.2025, а відповідно до реєстраційного штампу, проставленого на першому аркуші позовної заяви, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду 19.05.2025, тобто в межах десятиденного строку, встановленого ч. 2 ст. 286 КАС України.

- щодо позовних вимог по суті, суд керується таким:

порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з вимогами ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; чи витребувано необхідні додаткові матеріали.

Відповідно до ст. 279 КУпАП розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, зокрема, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.

Згідно з ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Судом встановлено, що постановою в провадженні про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, від 09.05.2025 №706, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 , визнано громадянина ОСОБА_10 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено штраф в розмірі 2000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 гривень.

В оскаржуваній постанові зазначено, що 05.05.2025 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено позапланову перевірку з організації ведення військового обліку у Тернопільській філії Українського інституту експертизи сортів рослин. В ході перевірки встановлено: списки персонального військового обліку (додаток 5) в наявності станом на 01.01.2025, проте не підписані відповідальною особою, повідомлення про зміну військово-облікових даних військовозобов`язаних працівників Підприємства не надсилається протягом встановленого терміну, графік звірянь військово-облікових даних військовозобов`язаних працівників Підприємства з даними територіальних центрів комплектування та методологічне забезпечення відсутні, протягом 2022-2025 р.р. звіряння військово-облікових даних з даними територіальних центрів комплектування не проводились, правила ведення військового обліку не доводяться до військовозобов`язаних працівників Підприємства, перелік заброньованих осіб не відокремлено в окремий список.

Відповідно до пункту 87 цього ж Порядку, посадова особа, підприємств установ, організацій, за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію несуть відповідальність згідно Закону.

Враховуючи вищесказане має місце порушення ст.ст. 1, 38, 40, 46 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Таким чином, директор Підприємства ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що 19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210-1 КУпАП доповнено частиною 3, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період.

Диспозиція статті носить бланкетний характер, тобто охоронюваних законом правил поведінки вона не встановлює, а спрямовує до інших актів законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона.

Отже, у кожному конкретному випадку повинно бути встановлено, яке саме законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію порушено особою, яка притягається до адміністративної відповідальності в особливий період.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан, який триває і дотепер.

Отже, на дату події, яка інкримінується позивачу, діяв особливий період.

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити, серед іншого, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення.

Так, в оскаржуваній постанові ОСОБА_1 ставляться у вину порушення, викладені у ст.ст. 1, 38, 40, 46 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», однак керівником територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який виніс цю постанову, не конкретизовано абзац та частину зазначених статей, що насамперед позбавляє позивача можливості належного захисту, оскільки він не має чіткого розуміння суті звинувачення. Більш того, інкримінованої позивачу статті 46 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взагалі не існує.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16-а.

Відсутність в оскаржуваній постанові покликання на конкретну норму законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що є обов`язковою складовою об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, прямо суперечить принципу правової визначеності, закріпленому у численних рішеннях ЄСПЛ (п. 31 рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Росії»; п. 109 рішення від 13.12.2001 у справі «Церква Бесарабської Митрополії проти Молдови»; п. 54 рішення від 23.09.1998 у справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими «закон має бути доступним та передбачуваним, що стосується його наслідків, тобто вираженим із достатньою точністю, щоб дати змогу особі в разі необхідності регулювати його положеннями свою поведінку».

Крім того, у відповідних графах спірної постанови відсутній підпис особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про те, що йому роз`яснені права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, чим порушено процедуру розгляду справи відповідно до ст. 279 КУпАП.

Суд також звертає увагу на те, що обґрунтування позивачем у позовній заяві своїх вимог щодо предмету спору є суперечливими та взаємовиключними щодо виявлених порушень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про які зазначено в оскаржуваній постанові, оскільки у позові йдеться про інкриміновані позивачу порушення, зокрема абз. 13 ч. 1 ст. 21 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 2 ст. 16 Закону «Про оборону України», п. 11 ст. 38 Закону «Про військовий обов`язок та військову службу», натомість у спірній постанові позивачу ставляться у вину порушення ст.ст. 1, 38, 40, 46 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 21 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому, представник відповідача у своєму відзиві вказав, що позивачем до позовної заяви долучені додатки, серед яких постанова з номером 706, тим самим сторона відповідача не заперечила достовірність відомостей, зазначених в постанові №706 від 09.05.2025, копію якої до позовної заяви долучив позивач.

Оскаржувана постанова винесена на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від 05.05.2025 №675 (далі Протокол), який складений стосовно ОСОБА_1 головним спеціалістом мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 , працівником Збройних Сил України ОСОБА_3 . Відповідно до цього Протоколу (текст якого не повністю є читабельним), 05.05.2025 проведено позапланову перевірку з ведення військового обліку в Тернопільській філії УІЕСР. В ході перевірки встановлено: ведення військового обліку здійснюється із порушенням встановлених вимог, зокрема: відомість оперативного обліку відсутня зі змінами; правила ведення військового обліку не доведено до військовозобов`язаних; повідомлення про зміну військово-облікових даних не надіслано до ТЦК; звіряння військово-облікових даних протягом 2022-… р.р. не проведено і графік звірянь відсутній, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України №3 від 01.01.2024 (далі Інструкція).

Згідно з п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.

Статтею 256 КУпАП встановлено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення.

Всупереч вимогам ст. 256 КУпАП, п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у Протоколі зазначені порушення, які ставляться у вину позивачу, без покликання на норми законодавства, котрі визначають відповідні правила, на порушення яких існує заборона, за порушення яких ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, зі змісту Протоколу, всупереч п. 6 Розділу ІІ Інструкції, вбачається, що до нього не долучено докази, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У п. 79 Порядку визначено, що за результатами перевірки районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки складають акти.

Як встановлено зі змісту спірної постанови, 05.05.2025 посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено позапланову перевірку з організації ведення військового обліку у Тернопільській філії Українського інституту експертизи сортів рослин.

Відповідно, за результатами цієї перевірки ІНФОРМАЦІЯ_4 повинен був скласти акт, як це передбачено п. 79 Порядку. Водночас жодної вказівки на акт перевірки з організації ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів оскаржувана постанова не містить. Такий акт також не був долучений до Протоколу, як на підтвердження інкримінованих позивачу порушень. Більш того, у цьому Протоколі у графі «до протоколу додається» акт перевірки взагалі не згадується. Копія наказу №117агд від 22.03.2024, яку долучив представник відповідача до відзиву, лише містить відомості про створення комісії для проведення позапланових перевірок ведення військового обліку, однак жодним чином не підтверджує проведення 05.05.2025 позапланової перевірки з організації військового обліку у Тернопільській філії УІЕСР, як про це вказано в постанові №706 від 09.05.2025, що свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення, яке ставиться у вину позивачу.

Суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і, відповідно до статті 251 КУпАП, є одним із джерел доказів, на основі якого ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення. Проте протокол про адміністративне правопорушення сам по собі без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, а є лише початковим правовим висновком щодо дій певної особи.

Також суд, дослідивши зміст Протоколу та оскаржуваної постанови, виявив розбіжності в об`єктивній стороні інкримінованого правопорушення, оскільки як вбачається зі спірної постанови, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки вийшов за межі обвинувачення, викладеного у Протоколі, та розширив перелік порушень, які ставляться у вину ОСОБА_1 .

Суд наголошує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється тільки в межах обставин, викладених у протоколі, та орган, уповноважений розглядати справи про адміністративні правопорушення, та суд, який переглядає оскаржувану постанову, не наділені повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові, не мають право пред`являти нових звинувачень, оскільки це буде вважатися порушенням права на захист (подібні висновки викладені у рішеннях ЄСПЛ у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v.Russia», рішення від 30.05.2013, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v.Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016).

Окрім цього, слід зазначити, що суб`єктом правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, є громадяни та посадові особи.

Згідно з абз. 1, 2 п. 8 Порядку, організація військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладається на відповідних керівників.

Обов`язки з ведення військового обліку в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях покладаються на працівників служби персоналу, служби управління персоналом (далі - служба персоналу).

Відповідно до пункту 87 Порядку, посадові особи державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію несуть відповідальність згідно із законом.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що в справах про оскарження постанов про накладення адміністративного штрафу за статтею 210-1 КУпАП, суди встановлюють, чи покладено на певну особу організаційно-розпорядчі функції щодо ведення військового обліку на підприємстві.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідальним за військовий облік призначено провідного фахівця ОСОБА_11 , що підтверджується наказом директора Тернопільської філії УІЕСР Дудника І.А. «Про призначення» від 19.12.2023 №43. З цим наказом ОСОБА_11 ознайомлена під особистий підпис.

Водночас матеріали адміністративної справи не містять копії посадової інструкції провідного фахівця ОСОБА_11 , аби суд зміг встановити, чи покладено на цю особу організаційно-розпорядчі функції щодо ведення військового обліку на підприємстві та, відповідно, чи у цій справі вказана особа є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім цього, варто вказати, що суд не надає оцінку суті інкримінованого позивачу правопорушення, оскільки факт такого правопорушення відповідачем не було зафіксовано у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За змістом ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За змістом постанови від 08.07.2020 у справі 463/1352/16-а Верховний Суд звертає увагу на те, що в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що постанова в провадженні про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, від 09.05.2025 №706 не відповідає вимогам законодавства, оскільки прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені КУпАП, є необґрунтованою, тобто без урахування всіх обставин, які є важливими для прийняття такого рішення, а відтак підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

- щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке:

судом встановлено, що при зверненні до суду із позовною заявою, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» №9 від 19.05.2025.

Водночас як вбачається із Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року (справа №543/775/17), розмір судового збору за подання позовної заяви у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на дату подання позову 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 605,60 грн.

Натомість ОСОБА_1 було сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, позивачу слід повернути 605,60 грн, як надміру зарахований до державного бюджету судовий збір, відповідно до Порядку повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 787 від 03.09.2013.

Згідно з вимогами ст. 139 КАС України з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Окрім цього, положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені Верховним Судом у постановах у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18).

Враховуючи положення наведених вище норм Закону та практику суду касаційної інстанції, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з необґрунтованістю та не доведеністю понесених ним витрат, адже стороною позивача не подано до суду документально підтверджених витрат на правничу допомогу, а тому у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 9, 72-77, 90, 242, 244-246, 257, 271, 286 КАС України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування постанови в провадженні про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, задовольнити частково.

Постанову в провадженні про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, від 09.05.2025 №706, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, скасувати, а провадження у справі закрити.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок судового збору.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету надміру сплачений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» №9 від 19.05.2025.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддяН. П. Воробель