Справа № 676/2505/25
Суддя: Швець О. Д.
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №676/2505/25
Номер провадження 2-а/676/89/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2025 року м. Кам`янець-Подільський

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Швець О.Д.,

з участю секретаря Михайловської І.А.

представника позивача Томашевської О.А.

розглянувши в спрощеному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що 02.04.2025 р. на адресу позивача надійшла постанова № 252 по справі про адміністративне правопорушення від 25.03.2025 р про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. Вважає, що постанова є протиправною і підлягає скасуванню з наступних підстав. ОСОБА_1 знаходиться на військовому обліку та має військово-обліковий документ, зареєстрований в реєстрі Оберіг за номером 7. Дані уточнив вчасно. 13.03.2025 р об 11 год. 50 хв. позивача було затримано працівниками відділу № 5 поліції РУП ГУНП та доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_3 про що складений протокол про затримання № 035796. У протоколі зазначено, що позивач затриманий за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП. Протокол про вчинення адміністративного правопорушення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 складений не був. Із змісту постанови не зрозуміло, які неправомірні дії вчинив позивач, які нормативні акти порушив, якими доказами підтверджується вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення.

Просить визнати протиправною та скасувати постанову серії №252 від 25.03.2025 р. винесену ТВО начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі закрити. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Рух справи.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 11.04.2025 р. відкрито провадження у справі та призначений розгляд в спрощеному провадженні.

Представник позивачав суді позов підтримала, просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав відзив на позов в якому вказує, що відомості, відображені в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів вважаються доказами в справі. Позивачу під час доставлення в приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 було доведено про факт внесення відомостей щодо порушення правил військового обліку, окрім цього надавалася можливість прийняти участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення з метою надання пояснень та документів, які спростовують факт порушення правил військового обліку, протее таким правом не скористався. На підставі вищевикладеного постанова №252 від 25.03.2025 р., винесена тимчасово виконуючим обов`язків начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , є законною та обґрунтованою. Щодо звернутої уваги представниці позивача на зазначення в тексті постанови замість « ОСОБА_1 » - « ОСОБА_3 », то вказане є технічною опискою, яка ніяким чином не впливає на кваліфікацію адміністративного правопорушення. Справа розглядалася ґрунтовно, повно і всебічно із з`ясуванням усіх обставин справи. Стосовно невручення протоколу, то відповідно до абзацу 6 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику. Отримання особою виклику підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Стосовно заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, заперечують проти заявленої суми в розмірі 10 000 грн., оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, що в свою чергу являється справою незначної складності; затрати часу для складення позовних матеріалів щодо спірних правовідносин мінімальні та абсолютно неспівмірні із заявленими; представник позивача не вчинив вичерпних заходів щодо збору доказів невинуватості позивача у вчиненні адміністративного стягнення та спростування інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів; представником не зібрано та не долучено доказів щодо обставин на які він посилається в позовній заяві; судові витрати на правову допомогу не співмірні з ціною позову; позовні вимоги необґрунтовані, а тому судові витрати взагалі не підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. Підсумовуючи викладене, сума співмірна зі складністю цієї справи, обсягом наданих адвокатом послуг, а також відповідатиме критерію реальності та розумності їх розміру становитиме максимально 1000 грн.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що постановою № 252 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 25.03.2025 р. позивач притягнутий до адміністративної відповідальності.

Із змісту постанови слідує, що 13.03.2025 р. об 11 год. 50 хв. ОСОБА_1 був затриманий працівниками відділу поліції №5 РУП ГУНП узв`язку із надходженням звернення про доставлення до ТЦК та СП для притягнення до адміністративної відповідальності, згідно протоколу про адміністративне затримання № 035796 від 13.03.2025. В подальшому того ж дня о 14 год 30 хв ОСОБА_1 було доставлено уповноваженими працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для звірки даних та перевірки військово-облікового документа. Під час звірки даних було встановлено, що ОСОБА_1 є порушником військового обліку з 22.02.2025 р у зв`язку з неприбуттям по виклику до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк та місце зазначене в повістці, порушивши вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, про що був складений рапорт вз.№1556 від 13.03.2025 р. Розгляд справи призначено на 10:00 25.03.2025 р.

ОСОБА_1 на розгляд справи не прибув, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи, повідомленням № 1/822 від 13.03.2025, яке отримав 21.03.2025 р. згідно витягу про відстеження руху поштового відправвлення. ОСОБА_1 доказів не подав, клопотань та пояснень не заявляв, таким чином згідно вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за наявними матеріалами справи. Під час розгляду справи, дослідження та оцінки наявних доказів було встановлено, що ОСОБА_1 не з`явився по виклику до ІНФОРМАЦІЯ_4 узв`язку з чим щодо гр. ОСОБА_1 було направлено звернення до органу Національної поліції, як щодо особи, яка порушила правила військовогообліку. Про поважні причини неявки гр. ОСОБА_1 в порядку абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не повідомляв. Щодо строку давності притягнення до адміністративної відповідальності, то відповідно до ч. 7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених ст. 210, 210-1 КУпАП, може бути накладено протягом 3-х місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Термін притягнення до адміністративної відповідальності з моменту вчинення гр. ОСОБА_1 правопорушення, після неявки протягом 10-ти діб з дня надсилання повістки, згідно вимог абз. 4 п. 34 Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період», а саме 16.02.2025 р. не сплив. Адміністративне правопорушення гр. ОСОБА_1 було вчинено в умовах особливого періоду, який діє з 17.03.2014 р. по даний час згідно Указу Президента України №303/2014 від 17.03.2024 р., що у свою чергу є обтяжуючою обставиною. Таким чином, зважаючи на викладене вище гр. ОСОБА_1 своєю бездіяльністю порушив вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач з постановою не погодився та оскаржив її до суду.

Норми права, застосовані судом.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 210-1 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09 травня 2024 №3696-IX, який набув чинності 19 травня 2024, стаття 210-1 КУпАП викладені в такій редакції: «Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оцінка суду.

В розумінні ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, в Україні введено воєнний стан, який триває на теперішній час.

Відповідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан, а тому, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію є підставою для притягнення до відповідальності, зокрема, за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до оскаржуваної постанови № 252 від 25.03.2025 ОСОБА_1 , є порушником військового обліку з 22.02.2025 у зв`язку з неприбуттям по виклику до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк та місце зазначене в повістці, порушивши вимоги абз.2 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

В постанові дії ОСОБА_1 кваліфіковані як порушення вимог абз 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що громадяни зобов`язані: надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом;

В абз. 7 ч. 3 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

В оскаржуваній постанові не розкрито склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, яка ставиться в вину ОСОБА_1 .

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За правилами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

У п. 1 ст. 247 КУпАП визначено, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Ст. 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як військовозобов`язаний, отримав відстрочку згідно п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», на час розгляду адміністративної справи відстрочка була чинною.

Доказів виклику ОСОБА_1 в певний день та певну годину до ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідачем не надано, в постанові № 252 така інформація також відсутня.

Таким чином, відповідач в оскаржуваній постанові невірно кваліфікував дії позивача за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, що тягне за собою її скасування.

Розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що постанову ТВО начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, слід скасувати, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина 3 статті 134 КАС України).

Приписами частини 4-6 статті 134 КАС України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи, який поніс витрати на професійну правничу допомогу, вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено, що в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №20/03/1 від 20 березня 2025 року, додаткову угоду №1 до договору, квитанцію до прибуткового касового ордеру №1 від 08.04.2025 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ХМ №000149 та ордер на надання правничої допомоги серії ВХ №1093871.

Додатковою угодою №1 до договору визначено, що гонорар адвоката складає 10000,00 грн.

Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд враховує обсяг фактично наданих адвокатом послуг, складність справи, співмірність обсягу цих послуг із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

У той же час, суд дійшов висновку, що розмір понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. не є співмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність, суд приходить до висновку, що співмірним та обґрунтованим є розмір витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 1000,00 грн., що відповідає вимогам об`єктивності та розумності.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн, що підтверджується квитанцією №1688-8645-8457-3894 від 09.04.2025 р.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, ч. 3 210-1, 245, 280, 283, 287-289, 293 КУпАП, ст. ст. 2, 6, 9, 77, 241-246, 255, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії №252 від 25.03.2025 р. винесену ТВО начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605 грн. 60 коп. та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Сьомого апеляційного адміністративного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Швець О.Д.