Справа № 640/24732/20
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 р. м. Чернівці Справа № 640/24732/20

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови у поновленні виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 за період з липня 2019 року по серпень 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві розрахувати та сплатити ОСОБА_1 борг по пенсії за втрату годувальника за період з липня 2019 року по серпень 2020 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року (головуючий суддя Патратій О.В.) адміністративну справу №640/24732/20 відкрито провадження в даній справі, вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні); встановлено строки для подання заяв по суті справи.

На підставі розпорядження керівника апарату Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 березня 2021 року №633 адміністративну справу №640/24732/20 було передано на повторний автоматизований розподіл справ між суддями.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 квітня 2021 року (головуючий суддя Погрібніченко І.М.) прийнято адміністративну справу №640/24732/20 до провадження та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У зв`язку з ліквідацією Окружного адміністративного суду м. Києва на підставі Закону України Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2022 №2825-IX (зі змінами, внесеними згідно із Законом №3863-IX від 16.07.2024) та розробленого на виконання цього Закону Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України 16.09.2024 №399, яким визначено порядок передачі нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративних судових справ іншим окружним адміністративним судам України, дану адміністративну справу було передано на розгляд та вирішення Чернівецькому окружному адміністративному суду.

Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 березня 2025 року прийнято дану справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); роз`яснено учасникам справи, що її розгляд починається спочатку; встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

Згідно матеріалів справи, позов обґрунтовано тим, що з липня 2017 року позивач отримувала пенсію у зв`язку з втратою годувальника (з урахуванням статусу внутрішньо переміщеної особи) відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», перебуваючи на денній формі навчання Національного транспортного університету. Однак з липня 2019 року позивачу припинено виплату пенсії з підстав неточностей у спеціальності, на якій вона навчалась у вищому навчальному закладі. Позивач вказала, що за весь період навчання у Національному транспортному університеті у неї декілька разів змінювалась спеціальність, однак вона продовжувала навчання на факультеті «Економіка та право», без жодних переведень на іншу форму навчання та відрахувань із закладу освіти. Позивач вважає, що відповідач протиправно позбавив її пенсійних виплат, право на які вона має згідно з положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове та державне пенсійне страхування».

Відповідач, не погоджуючись із позовом, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що згідно з довідкою Національного транспортного університету від 03 січня 2019 року №166 ОСОБА_1 була студенткою 3 курсу за спеціальністю «економіка» терміном навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2019 року, а в подальшому позивачем подано довідку від 04 вересня 2019 року №455, відповідно до якої вона була студенткою 3 курсу Національного транспортного університету вже за спеціальністю «міжнародна економіка» терміном навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року. Разом з цим жодних відомостей про дату переведення (відрахування) зі спеціальності «економіка» та «міжнародна економіка» позивач до пенсійного органу не надала, хоча про необхідність подання такої інформації, у тому числі й тієї, яка стосується зазначення у поданих ОСОБА_1 довідках відомостей про переведення з однієї спеціальності на іншу без відриву від навчального процесу, неодноразово наголошувалось уповноваженим підрозділом територіального органу Пенсійного фонду України. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність підстав для подальшої виплати позивачу пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Також у відзиві містяться посилання на пропуск позивачем строку звернення до суду. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову.

Після прийняття Чернівецьким окружним адміністративним судом даної справи до свого провадження жодних документів від сторін не надходило.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що з 01 липня 2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (померлий годувальник батько позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 21 вересня 2017 року № місце проживання позивача зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 26 жовтня 2017 року №66 позивачу призначено виплату пенсії як внутрішньо переміщеній особі.

Згідно з довідкою Національного транспортного університету від 25 вересня 2017 року №700 ОСОБА_1 станом на дату видачі довідки була студенткою 1-го курсу факультету «Економіка та право» за спеціальністю «Економіка» на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року.

03 січня 2019 року Національним транспортним університетом видано довідку №166, в якій вказано, що ОСОБА_1 станом на дату видачі довідки була студенткою 3 курсу факультету «Економіка» на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2019 року.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів і не заперечується сторонами, починаючи з липня 2019 року позивачу припинено виплату пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

10 вересня 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії (з виплатою заборгованості), додавши до неї довідку Національного транспортного університету від 04 вересня 2019 року №455, відповідно до якої ОСОБА_1 станом на дату видачі довідки була студенткою 3 курсу факультету «Економіка і право» за спеціальністю «Міжнародна економіка» на денній формі навчання. Термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 21 жовтня 2019 року №66 позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв`язку з відсутністю інформації про переведення на навчання за іншою спеціальністю.

Так, у названому рішенні пенсійним органом зазначено, що згідно довідки від 03 січня 2019 року №166 ОСОБА_1 є студенткою 3 курсу за спеціальністю «Економіка», термін навчання з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2019 року. Згідно довідки від 04 вересня 2019 року №455 ОСОБА_1 є студенткою 3 курсу за спеціальністю «міжнародна економіка», термін навчання з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2020 року. Потребують уточнення періоди навчання за спеціальністю «економіка» та переведення на навчання за спеціальністю «міжнародна економіка», курс навчання.

Про вказане рішення позивача повідомлено листом від 31 жовтня 2019 року №266389/03.

Також з матеріалів справи вбачається прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві відносно позивача рішення від 10 грудня 2019 року №66 про відмову у поновленні виплати пенсії, в якому зазначено, надана до заяви від 06 грудня 2019 року довідка №590 від 03 грудня 2019 року не містить відомостей про дату переведення (відрахування) зі спеціальності «Економіка» на спеціальність «Міжнародна економіка». Вказано, що у разі переведення з однієї спеціальності на іншу без відриву від навчального процесу про це необхідно зазначати у довідці.

За таких обставин, не погоджуючись із діями відповідача щодо припинення виплати пенсії, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Так, згідно з частиною першою та другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Як вбачається зі змісту позову, позивач не погоджується з діями відповідача щодо відмови у поновленні виплати їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника за період з липня 2019 року по серпень 2020 року. Згідно ж з наявними у справі матеріалами, така відмова оформлена рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 21 жовтня 2019 року №66 та від 10 грудня 2019 року №66.

У зв`язку з цим суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулювання порядку формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом, визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Порядок призначення та виплати пенсії у зв`язку з втратою годувальника в солідарній системі врегульований Розділом V Закону №1058-IV.

Так, абзацами 1, 2 частини першої статті 36 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Згідно зі статтею 38 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно. Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.

Отже, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника мають діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Право на визначений вид пенсії також зберігається і за дітьми померлого годувальника, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Суд зауважує, що Законом №1058-IV не визначено обов`язку особи, якій призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника і яка навчається у вищому навчальному закладі, подавати до пенсійного органу відомості про дату переведення з однієї спеціальності на іншу, що безпідставно вимагав відповідач у позивача у цих спірних відносинах.

До цього варто зазначити, що аналіз змісту положень статей 36, 38 Закону №1058-IV вказує на те, що зміна дитиною померлого годувальника спеціальності, за якою вона навчається у навчальному закладі, за умови відсутності факту переривання нею навчального процесу та відрахування навчальним закладом її зі списків осіб, які здобувають освіту у такому закладі, не може бути підставою для позбавлення її права на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника.

Як свідчать встановлені у даній справі обставини, поданими позивачем до пенсійного органу довідками підтверджується те, що починаючи з липня 2017 року, у тому числі й на час спірного періоду (з липня 2019 року по серпень 2020 року), ОСОБА_1 була студенткою вищого навчального закладу освіти Національного транспортного університету на денній формі навчання, при цьому не переривала навчання та не була відрахована з указаного вищого навчального закладу.

Обставина переведення позивача з однією спеціальності на іншу в межах одного і того ж навчального закладу не свідчить про припинення нею навчання, що, відповідно, не вказує на втрату ОСОБА_1 права на виплату їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника, призначеної відповідно до статті 36 Закону №1058-IV.

Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази припинення позивачем навчання чи її відрахування з вищого навчального закладу за ініціативи останнього, таких доказів не було надано відповідачем і в ході судового розгляду цієї справи.

Водночас довідками Національного транспортного університету від 03 січня 2019 року №166, від 04 вересня 2019 року №455 та від 03 грудня 2019 року №590 підтверджується те, що у період з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року позивач була студенткою денної форми навчання факультету «Економіка та право» Національного транспортного університету і впродовж зазначеного періоду навчання не переривала.

Натомість відповідачем у даних спірних відносинах неправильно трактовано зміст зазначених вище довідок, у зв`язку з чим він дійшов необґрунтованого та безпідставного висновку про переривання позивачем навчання через зміну спеціальності, і що, на думку пенсійного органу, мало бути оформлено відрахуванням позивача із закладу освіти та зарахуванням її на іншу спеціальність.

До цього суд зазначає, що чинним законодавством України (зокрема, стаття 46 Закону України «Про вищу освіту») не визначено переведення особи, яка здобуває вищу освіту, на іншу спеціальність в межах одного навчального закладу, як підставу відрахування її із закладу вищої освіти.

Крім цього, жодним актом законодавства не встановлено чітко визначеної форми довідки закладу освіти про навчання студента з обов`язковим зазначенням відомостей про дату переведення його з однієї спеціальності на іншу без відриву від навчального процесу.

Жодних відомостей про наявність актів законодавства, які визначають форму довідки про навчання особи у вищому навчальному закладі із зазначенням дати переведення її з однієї спеціальності на іншу (як про це зазначено у рішенні від 10 грудня 2019 року №66), поданий до суду відзив не містить.

Отже, відповідач, припинивши виплату пенсії та не виплачуючи її позивачу з липня 2019 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, перевіряючи дії відповідача щодо відмови позивачу у поновленні виплати пенсії у зв`язку із втратою годувальника, що оформленні рішеннями від 21 жовтня 2019 року №66 та від 10 грудня 2019 року №66, на відповідність їх критеріям, наведеним у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; нерозсудливо; без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямовані оскаржувані дії (рішення).

Відтак, суд приходить до висновку про протиправність рішень Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 21 жовтня 2019 року №66 та від 10 грудня 2019 року №66, якими позивачу відмовлено у поновленні виплати пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а тому такі підлягають скасуванню.

Визначаючись щодо способу захисту порушеного права позивача у межах даних спірних відносин, виходячи зі змісту доводів, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, враховуючи надану судом оцінку обставинам, які слугували підставою звернення позивача до суду з цим позовом, з огляду на протиправність рішень пенсійного органу про відмову у поновлення виплати позивачу пенсії, а також зважаючи на зміст повноважень суду, визначених статтею 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у даних спірних відносинах буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з липня 2019 року по серпень 2020 року.

На переконання суду, саме такий спосіб захисту порушених прав позивача відповідає об`єкту порушеного права й у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним.

Щодо вимоги позивача встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про його виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

За таких обставин, а також враховуючи відсутність обґрунтованих сумнівів щодо невиконання відповідачем даного судового рішення в разі набрання ним законної сили, суд не встановлює обов`язку для відповідача на подання звіту.

Доводи відзиву про пропуск позивачем строку звернення до суду є безпідставними з огляду на те, що згідно з матеріалами справи про фактичні підстави припинення виплати пенсії (у тому числі й про відмову у поновленні її виплати) позивач дізналась у липні 2020 року за результатами розгляду поданих її представником адвокатських запитів до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві. Тобто, отримавши лист Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 14 липня 2020 року, до якого були додані копії рішень від 21 жовтня 2019 року №66 та від 10 грудня 2019 року №66, позивач і дізналась про мотиви відмови у поновленні їй виплати пенсії у зв`язку із втратою годувальника, а тому саме з моменту отримання вказаного у позивача виникло право на звернення протягом шести місяців до суду з даним позовом. Відтак, звернувшись з цим позовом до суду 13 жовтня 2020 року (згідно відбитку штампу канцелярії Окружного адміністративного суду м. Києва), позивач не пропустила строк звернення до суду, встановлений абзацом першим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно частин першої-третьої статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено наявність підстав для задоволення заявлених вимог. Натомість доводи відповідача є безпідставними і не свідчать про законність оскаржуваних дій.

Зважаючи на положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та беручи до уваги, що позивачем за подання до суду цього позову сплачено судовий збір у сумі 840,80 грн, то судовий збір підлягає стягненню на користь позивача у вказаній сумі з бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 139, 241-246, 250, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду у місті Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 21 жовтня 2019 року №66 та від 10 грудня 2019 року №66 про відмову ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві поновити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період з липня 2019 року по серпень 2020 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 20 червня 2025 року.

Повне найменування учасників процесу: позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ); відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, ).

Суддя О.П. Лелюк