Справа № 320/19618/23
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Кобаля М.І., Ключковича В.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року, суддя Лисенко В.І., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні періодів роботи з 07.09.1984 по 30.12.1994, з 31.12.1994 по 16.11.1998, з 26.01.1999 по 25.01.2000 та з 24.11.2000 по 11.03.2001 до страхового стажу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи з 07.09.1984 по 30.12.1994, з 31.12.1994 по 16.11.1998, з 26.01.1999 по 25.01.2000 та з 24.11.2000 до 11.03.2001 до страхового стажу та призначити пенсію за віком.

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду 11.10.2023 розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.01.2023 №96 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди її роботи з 07.09.1984 по 30.12.1994, з 31.12.1994 по 16.11.1998, з 26.01.1999 по 25.01.2000 та з 24.11.2000 до 11.03.2001 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2023 №21 про призначення пенсії за віком на підставі пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги залишити без задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у відповідності до копії паспорта громадянина України народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 від 07.10.1984, вона здійснювала наступну трудову діяльність:

1) 07.09.1984 - призначена в Палласовську середню школу №36 Російської федерації на посаду вчителя групи продовженого дня;

2) 01.09.1987 - переведена вчителем історії;

3) 07.12.1992 - присвоєно 10 розряд;

4) 01.09.1994 - присвоєно 11 розряд;

5) 31.12.1994 - прийнято у порядку переведення вчителем історії до Паллавської середньої школи №17 Російської федерації;

6) 16.11.1998 - звільнена в порядку переведення за ст. 29 п.5 КЗпП РФ;

7) 16.11.1998 - звільнена за власним бажанням в порядку переведення за ст. 31 КЗпП РФ;

8) 17.08.2001 - розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття";

9) 12.02.2002 - закінчена виплата допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 12 п.1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випдок безробіття";

Згідно записів трудової книжки (вкладиша) серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 від 01.02.2004, вона здійснювала наступну трудову діяльність:

10) 01.02.2004 - зарахована слухачем групи "Технік-оператор ПЕОМ. Менеджер офісу" до Міжрегіонального центру професійної перепідготовки військовослужбовців, звільнених у запас;

11) 30.06.2004 - відрахована у зв`язку з закінченням навчання;

12) 21.03.2011 - прийнята на посаду диспетчера до ТОВ "Експлуатаційна компанія "Комфорт-Майстер".

Відповідно до довідки "Центру зайнятості населення закритої адміністративно-територіальної освіти Знаменськ Астраханської області" Агентства по зайнятості населення Астраханської області від 16.10.2008 №1027 ОСОБА_1 отримувала допомогу по безробіттю у наступні періоди: з 26.01.1999 до 25.01.2000 (365 днів); з 24.11.2000 до 11.03.2001 (108 днів).

05.12.2022 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком згідно пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 08.12.2022 №96 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

02.01.2023 позивачка повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві із заявою про призначення пенсії за віком згідно пункту 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.01.2023 №96 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Відповідачем у вказаному рішення встановлено, що пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 60 років. Вік заявниці 60 років. Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років. Страховий стаж особи становить 25 років 2 місяці 16 днів. За наданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи з 31.12.1994 по 16.11.1998 за записами трудової книжки від 07.09.1984, та отримання допомоги по безробіттю з 26.01.1999 по 25.01.2000 та з 24.11.2000 по 11.03.2001 згідно довідки виданої 16.10.2008 №1779 Агентством по зайнятості населення Астраханської області Центр зайнятості населення закритого адміністративно-територіальної освіти Знаменск Астраханської області, оскільки періоди роботи та періоди перебування в центрі зайнятості набуті на території Російської федерації. На підставі цього відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки заявниця не набула необхідного страхового стажу. Дата з якої матиме право на пенсійну виплату - 22.10.2025. На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві протиправними, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія судідв зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон України №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 05.01.2023 №96 визначено вік ОСОБА_1 - 60 років, страховий стаж ОСОБА_1 - 25 років 2 місяці 16 днів.

Разом з тим, відповідачем до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди її роботи на території російської федерації, починаючи з 31.12.1994 по 16.11.1988, з 26.01.1999 по 25.01.2000 та з 24.11.2000 до 11.03.2001, з огляду на припинення з 01.01.2023 Росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог з огляду на таке.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав-учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав. Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Отже, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному зарахуванню при призначенні пенсії.

Як убачається з трудової книжки позивачка працювала в наступні періоди: 1) 07.09.1984 - призначена в Палласовську середню школу №36 Російської федерації на посаду вчителя групи продовженого дня; 2) 01.09.1987 - переведена вчителем історії; 3) 07.12.1992 - присвоєно 10 розряд; 4) 01.09.1994 - присвоєно 11 розряд; 5) 31.12.1994 - прийнято у порядку переведення вчителем історії до Паллавської середньої школи №17 Російської федерації; 6) 16.11.1998 - звільнена в порядку переведення за ст. 29 п.5 КЗпП РФ; 7) 16.11.1998 - звільнена за власним бажанням в порядку переведення за ст. 31 КЗпП РФ; 8) 17.08.2001 - розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до п.2 ст. 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; 9) 12.02.2002 - закінчена виплата допомоги по безробіттю відповідно до п.п. 12 п.1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; 10) 01.02.2004 - зарахована слухачем групи "Технік-оператор ПЕОМ. Менеджер офісу" до Міжрегіонального центру професійної перепідготовки військовослужбовців, звільнених у запас; 11) 30.06.2004 - відрахована у зв`язку з закінченням навчання; 12) 21.03.2011 - прийнята на посаду диспетчера до ТОВ "Експлуатаційна компанія "Комфорт-Майстер".

Відповідно до довідки "Центру зайнятості населення закритої адміністративно-територіальної освіти Знаменськ Астраханської області" Агентства по зайнятості населення Астраханської області від 16.10.2008 №1027 ОСОБА_1 отримувала допомогу по безробіттю у наступні періоди: з 26.01.1999 до 25.01.2000 (365 днів); з 24.11.2000 до 11.03.2001 (108 днів).

Як убачається з матеріалів справи, підставою для відмови у врахуванні до стажу позивача вищезазначених періодів роботи є те, що з 01.01.2023 Росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Проте такі доводи є протиправними і не відповідають вимогам чинного законодавства.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі Постанова №1328) Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди повинна виконувати зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України з 19 червня 2023 року.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в РФ, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Відповідно до частини 3 статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Отже, у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 Російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні набутого стажу позивача на території російської федерації, а також при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території російської федерації.

Щодо незарахування до страхового стажу позивачки періоду її роботи з 07.09.1984 по 30.12.1994 з підстав відсутності запису про звільнення з роботи, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Згідно статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розділом ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок № 22-1) визначено перелік документів, необхідних для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядок №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, у трудовій книжці на ім`я позивачки містяться настпні записи:

1) 07.09.1984 - призначена в Палласовську середню школу №36 Російської федерації на посаду вчителя групи продовженого дня;

2) 01.09.1987 - переведена вчителем історії;

3) 07.12.1992 - присвоєно 10 розряд;

4) 01.09.1994 - присвоєно 11 розряд;

5) 31.12.1994 - прийнято у порядку переведення вчителем історії до Паллавської середньої школи №17 Російської федерації.

При цьому, відповідач стверджує, що відсутній запис про звільнення позивачки у 1994 році перед переведенням до іншої школи.

Отже, незарахування періоду роботи з 07.09.1084 по 30.12.1994 зумовлене відсутністю відомостей про звільнення позивачки.

Разом з тим на момент вчинення записів у трудовій книжці за спірний період діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, пунктом 2.3 якої установлено, що всі записи у трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), проте не пізніше тижневого терміну, а при звільненні у день звільнення і мають точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Таким чином, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці, і не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Зокрема, чинним законодавством України покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємства, тому її не належне ведення чи заповнення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з врахуванням таких періодів.

Правова позиція у подібній справі виснувана в постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі №677/277/17.

Водночас, Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а висловлено позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Разом з тим, під час розгляду справи як в суді апеляційної та і в суді першої інстанції не встановлено недостовірності вказаних записів та трудової книжки в цілому, а тому її належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції, відсутність запису про звільнення позивачки у випадку фактичного переведення її до іншої школи не може бути підставою неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при обчисленні пенсії, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві, а тому дії відповідача щодо відмови у зарахування до страхового стажу позивачки періоду роботи з 07.09.1984 по 30.12.1994 є протиправними.

Відповідно до ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи вчинені (прийняті) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив заяву у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2024 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Кобаль М.І.

Ключкович В.Ю.