Справа № 520/1973/25
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Волошин Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 р. Справа № 520/1973/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/1973/25

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому, з урахуванням ухвали судді від 24.02.2025, просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, виражені у відмові нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю на підставі ст.ст. 50, 53, 60 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 та Закону України від 29 червня 2021 року № 1584-ІХ «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» з 24.07.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст.ст. 50, 53, 60 Закону України № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 та Закону України від 29 червня 2021 року № 1584-ІХ «Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб з 24.07.2024, як особі з інвалідністю II групи.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 у справі № 520/1973/25 та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги наполягав на наявності у нього права на отримання, як додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, так і підвищення до пенсії, що свідчить про протиправність відмови відповідача у виплаті позивачу додаткової пенсії, передбаченої статтею 50 Закону № 796-ХІІ. Вказує, що із набранням чинності Законом №1584-ІХ йому з 01.01.2022 року повинна виплачуватись додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю. Посилався на рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 №6-р/2018.

Відповідач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію як особа з інвалідністю 2 групи захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.06.2015.

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 1), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 29.03.2019 (а.с. 11).

Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою від 09.09.2024, в якій просив провести перевірку донарахування йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, відновити донарахування та виплату йому додаткової пенсії (а.с. 12-13).

Листом від 18.09.2024, наданим у відповідь на заяву позивача від 09.09.2024, ГУ ПФУ в Харківській області повідомило позивача, що з 24.04.2014 постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2014 року № 112 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань пенсійного забезпечення» встановлено, що особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав. Відповідно до зазначеного, виплата пенсії позивача провадиться з урахуванням підвищення «інвалідам війни» передбаченого Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» без урахування додаткової пенсії інвалідам з числа ліквідаторів аварії на ЧАЕС, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що є найдоцільніше.

Тобто, фактично ГУ ПФУ в Харківській області було відмовлено позивачу у виплаті додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, інвалідам з числа ліквідаторів аварії на ЧАЕС, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Вважаючи протиправною відмову відповідача в нарахуванні та виплаті позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач відмовляючи в нарахуванні позивачу додаткової пенсії, діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений положеннями Закону № 796-XII та Порядку №1210, підстави на одночасне призначення додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю як учаснику ліквідації аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та підвищення згідно з п. 15-1 Порядку № 1210 відсутні.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до частини 1 статті 1-1 Закону України від 09.04.1992 "Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб" (далі - Закон № 2262-ХІІ), законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

За приписами статті 11 Закону № 2262-ХІІ, умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" і цим Законом.

Статтею 49 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІ) визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Відповідно до статті 50 Закону № 796-XII особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Відтак на час виникнення спірних правовідносин Кабінету Міністрів України надані повноваження щодо визначення порядку призначення додаткової пенсії, передбаченої Законом № 796-ХІІ.

Зазначені положення Закону № 796-ХІІ неконституційними не визнавались.

Розміри вказаної щомісячної додаткової пенсії визначено пунктом 13 Порядку № 1210.

Згідно з частиною четвертою статті 13 Закону України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-ХІІ) особам з інвалідністю внаслідок війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються: особам з інвалідністю III групи - 30 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Пунктом 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що норми і положення, зокрема, статі 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, Верховна Рада України визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України встановлювати порядок та розміри соціальних виплат виходячи з наявного фінансового ресурсу державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому, згідно з пунктом 15-1 Порядку № 1210 особам, які одночасно мають право на отримання надбавки, додаткової пенсії, підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, відповідно до Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» і «Про соціальний захист дітей війни», таке підвищення провадиться за їх вибором за однією з підстав.

Колегія суддів наголошує, що буквальний зміст наведеної норми вказує, що якщо особа має право на отримання одночасно кількох видів додаткових пенсійних виплат, виплачуватись їй може лише один вид за її вибором.

Як встановлено судовим розглядом, позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та отримує пенсію як особа з інвалідністю 2 групи захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01.06.2015.

З наявних у матеріалах справи протоколів перерахунків пенсії позивача, а саме станом на 28.02.2024 та 25.02.2025 встановлено, що пенсія позивача складається, крім іншого, з 944,40 грн - підвищення інвалідам війни ІІ групи (1 кат) та 50,00 грн - цільова допомога інвалідам війни ІІ-ї групи.

Таким чином, ОСОБА_1 , отримуючи підвищення, як інвалід війни ІІ групи відповідно до Закону № 3551-ХІІ, одночасно не має права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як особі, віднесеної до 1 категорії, відповідно до статті 50 Закону № 796-ХІІ.

Відтак, у спірних правовідносинах відповідач, відмовляючи у нарахуванні позивачу додаткової пенсії, діяв правомірно, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений положеннями Закону № 796-XII та Порядку № 1210, а тому вимоги позивача щодо виплати додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №363/4916/16-а та від 21 лютого 2020 року у справі № 363/3520/16-а.

Щодо посилання скаржника на рішення Конституційного суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 по справі №1-11/2018 (3830/15), колегія суддів зазначає наступне.

Вказаним рішенням визнані неконституційними, зокрема, стаття 53 (крім її назви), стаття 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII, у редакції Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким:

1) текст статті 53 було викладено у такій редакції:

«Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи з урахуванням інших доходів не можуть перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність»;

2) Статтю 60 було викладено у такій редакції:

«Стаття 60. Право вибору пільг та компенсацій особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які мають одночасно право на інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України, надаються за їх вибором пільги та компенсації відповідно до одного із законів України».

Зазначеним рішенням також установлено порядок його виконання, та вказано, що застосуванню підлягають статті 53 та 60 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року №796-XII, у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, а саме:

«Стаття 53. Виплата додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячної компенсації сім`ям за втрату годувальника.

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, та щомісячна компенсація сім`ям за втрату годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу».

Стаття 60. Інші пільги та компенсації особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, можуть надаватись й інші пільги та компенсації, передбачені законодавством України».

В пункті 7 мотивувальної частини вказаного рішення зазначено, зокрема, що Закон №76-VIII в частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-XII, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню частини другої статті 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Отже, наведеним рішенням у статті 53 Закону № 796-XII визнано неконституційним саме обмеження максимальним розміром додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Таким чином, висновки у вказаному рішенні Конституційного Суду України стосуються інших правовідносин та не відносяться до предмету розгляду даної справи.

Колегія суддів зауважує, що норми статті 60 Закону № 796-ХІІ у редакції до внесення змін Законом № 76-VIII, не наділяє позивача правом на одночасне отримання вже встановленого йому підвищення, як особі з інвалідністю внаслідок війни 2 групи та додаткової пенсії, а лише вказує на можливість надання йому й інших пільг та компенсації, передбачених законодавством.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що положення статті 50 Закону №796-XII та пункту 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України в частині, що делегує повноваження щодо визначення умов, порядку призначення та розмірів відповідних пенсійних виплат Кабінету Міністрів України, та пункт 15-1 Порядку №1210 неконституційними не визнавались, а тому також є чинним та підлягають виконанню.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25.03.2025 по справі № 520/1973/25 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий