Справа № 305/1390/25
Суддя: Марусяк М. О.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 305/1390/25
Провадження по справі 2-а/305/25/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Вербещука В.А.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача Савуляка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів справу за адміністративним позовом адвоката Фіртась Христини Богданівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

06.05.2025, адвокат Фіртась Христина Богданівна, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд через систему "Електронний суд" із адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 10.03.2025, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , щодо громадянина ОСОБА_1 було складено Постанову №487 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. У постанові зазначено, що громадянин ОСОБА_1 , не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 09.12.2024 згідно до повістки №1367879 від 23.11.2024, надісланої засобами поштового зв`язку, за номером поштового відправлення №941, чим порушив вимоги абз.1 ч.1 ст.22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" і вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП. Згідно трекінгу з сайту «Укрпошта» поштове відправлення №941 (на яке у Постанові №487 посилається Відповідач) було відправлено 27.11.2024, незрозуміло з яких причин з м. Київ. Пізніше, а саме 10.12.2024, воно було вручено одержувачу в м. Рахів. Зазначає, що з даного трекінгу неможливо зрозуміти хто саме, яку поштову кореспонденцію, і кому саме адресував. Стверджує, що громадянин ОСОБА_1 , не допускав порушення вимог діючого Законодавства та не скоював адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності. Позивач вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210-1 КУпАП, оскільки повістку про явку до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не отримував, повідомлень про надходження повістки на його адресу не отримував, телефонних дзвінків про виклик до ТЦК або про надходження на його адресу повістки також не отримував. Разом з тим, sms-повідомлень на свій номер телефону не отримував, на адресу електронної пошти ніяких повідомлень також не приходило. Зазначає, що в період часу з 01.04.2024 по квітень 2025 позивач перебував у Івано-Франківській області. В квітні 2024, перебуваючи в родичів у м. Івано-Франківськ в нього різко погіршився стан здоров`я і каретою швидкої допомоги його було доставлено в КНП Міська клінічна лікарня №1 ІФМР, де проведено оперативне втручання на підшлунковій залозі (К86.1). В подальшому відбулось ще декілька оперативних втручань через післяопераційні ускладнення. Утворилась псевдокіста підшлункової залози, інцизійна вентральна грижа передньої черевної сітки та ін. Зазначає, що більше 4 місяців, ОСОБА_1 боровся за життя в хірургічному відділенні КНП Міська клінічна лікарня №1 ІФМР, пізніше було стаціонарне та медикаментозне лікування. Крім цього, появився цукровий діабет (інсулінопотребуючий в стадії субкомпенсації). Останнє оперативне втручання, громадянина ОСОБА_1 , було проведено 18.12.2024, про що свідчить Виписка із медичної карти стаціонарного хворого №8978 від 23.12.2024, з КНП Міська клінічна лікарня №1 ІФМР. З квітня 2024 по квітень 2025 року, ОСОБА_1 знаходився у м. Івано-Франківськ і фізично не міг отримати повістку надіслану засобами поштового зв`язку, однак в цей час вдома за місцем мого проживання та реєстрації весь час була його мама. Тобто, жодних перешкод для вручення повістки не існувало. Бланку повідомлення про надходження поштового відправлення в абонентській поштовій скриньці ні позивачем, ні його сім`єю виявлено не було. ОСОБА_1 зареєстрований та фактично проживає зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . Ця адреса вказана в його персональних облікових даних, які містяться в реєстрі "Оберіг" та в мобільному застосунку "Резерв+". Місце проживання він не змінював. Військово-облікові дані позивачем було оновлено вчасно. Номер мобільного телефону та адресу електронної пошти, позивач, також не змінював. Окрім цього, 17.09.2024, ОСОБА_1 була встановлена друга група інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААД №064766 від 17.09.2024, строком до 01.10.2025. У зв`язку з цим, 20.09.2024, 04.11.2024 та 17.01.2025, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 було надіслано заяви на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації з додатками передбаченими Постановою КМУ №560, включно з військо-обліковими документами де були всі актуальні дані позивача, та про що свідчать квитанції про відправлення та описи цінних листів. На підставі заяв, ОСОБА_1 , була надана відстрочка на підставі п.2.ч.1. ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», про що свідчить копія електронного військово-облікового документу ОСОБА_1 сформованого в застосунку Резерв+ від 20.12.2024. Згідно розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сформованих через- застосунку Резерв+ від 23.04.2025, відстрочка у ОСОБА_1 діє до 06.08.2025 та станом на 23.04.2025, жодних порушень у застосунку Резерв+, допущено не було. Про те, що на його адресу була надіслана повістка, позивач дізнався 30.04.2025, коли він приїхав до ІНФОРМАЦІЯ_2 для виготовлення паперового військово-облікового документу де йому особисто була вручена Постанова №487. Зазначає, що формулювання ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо належного повідомлення ОСОБА_1 про необхідність явки до військкомату не відповідає дійсності, оскільки працівник Укрпошти за вказаною адресою ні повідомлення про надходження рекомендованого листа з повісткою, ні сам рекомендований лист нікому не вручала, не інформувала позивача, як адресата (одержувача) за наявним у ІНФОРМАЦІЯ_2 номером телефону, не вкладала до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ", таким чином було допущено порушення Правил надання послуг поштового зв`язку. Окрім цього, копія Постанови №487 від 10.03.2025, позивачу також не надсилалась. Про неї він дізнався 30.04.2025 коли прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для виготовлення паперового військово-облікового документу де вона йому особисто була вручена. Отже, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт порушення позивачем законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію за викладених обставин, враховуючи, що обвинувачення не може грунтуватися на припущеннях, вважають в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП. На підставі вищевикладеного, просять позов задовольнити та скасувати оскаржувану постанову.

Відповідно до ухвали про відкриття провадження у справі від 07.05.2025, призначено судовий розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рахівського районного суду Закарпатської області за адресою: м. Рахів, вул. Карпатська 15. При цьому, відповідачу повідомлено про їх право до початку судового розгляду подати суду відзив на позов та докази, у разі заперечення позовних вимог та роз`яснено норми ч.4 ст.159 та ч.2 ст.77 КАС України.

16.06.2025, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , надіслав на електронну адресу суду, через систему "Електронни суд" відзив на позовну заяву, зміст якого зводиться до наступного. Ознайомившись із позовною заявою представника ОСОБА_1 , адвоката Фіртась Х.Б., ІНФОРМАЦІЯ_3 позовні вимоги не визнає та заперечує їх у повному обсязі, вважає, що вищевказана позовна заява задоволенню не підлягає, з наступних підстав. 10.03.2025, відносно громадянина ОСОБА_1 , було винесено постанову №487 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП. Підставою для цього було неприбуття громадянина ОСОБА_1 за викликом, повісткою №1367879 від 23.11.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Повістки військовозобов`язаним надсилаються централізовано, на адресу, що була вказана самими військовозобов`язаними. Зазначає, що повістка була надіслана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку. Стверджує, що під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_1 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно до повістки №1367879 від 23.11.2024, надісланої засобами поштового зв`язку, за якою йому належало з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 09.12.2024 о 14 годині 00 хвилин, номер поштового відправлення №941, яка була йому надіслана засобами поштового зв`язку та повернута відправнику оператором поштового зв`язку 10.12.2024, як - адресат відсутній за вказаною адресою, відповідно до довідки ф.20 про причини повернення поштового відправлення від 07.12.2024. Таким чином, своєю неявкою, ОСОБА_1 порушив вимоги абз.1 ч.1 та абз.7 ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХП (зі змінами та доповненнями), які визначають, що громадяни зобов`язані, зокрема, з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці. Зауважує, що позивача було викликано на 09.12.2024, згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №8978 від 23.12.2024 комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна лікарня №1» Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 16.12.2024 по 23.12.2024, тобто, останній, мав можливість прибути на вказану у повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що не ставить під сумнів наявність у позивача ознак інвалідності, але не зважаючи на інвалідність, ОСОБА_1 був зобов`язаний з`явитися за викликом по повістці до ІНФОРМАЦІЯ_2 , або повідомити про поважність причин неявки. Вважає, посилання представника громадянина ОСОБА_1 , на те, що оскаржувана постанова не містить даних кому поштове відправлення було надіслано, неможна прийняти, оскільки номер поштового відправлення відображається на конверті, на якому чітко вказано кому це поштове відправлення та що в ньому. Окрім цього, в опису поштового відправлення вбачається, що саме, у цьому поштовому відправленні міститься. При притягненні до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_2 діяли вилючно на підставі та в межах повноважень. На підставі вищенаведеного, просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні 17.06.2025, не заперечував проти розгляду справи за відсутності свого адвоката. Позовні вимоги підтримав та просить такі задовольнити. Стверджував, що постанова винесена без достатніх правових підстав та без належних доказів факту вчинення правопорушення, так як він знаходився у Івано-Франківську. Дані військового обліку оновив вчасно через Резерв+ та вказав адресу проживання, номер мобільного телефону, електронну пошту. Про те, що на його адресу була надіслана повістка, позивач дізнався 30.04.2025, коли приїхав до ІНФОРМАЦІЯ_2 для виготовлення паперового військовооблікового документа. Стверджував, що за вказаною адресою повідомлення про надходження рекомендованого листа з повісткою не отримував. У зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , у судовому засіданні, 17.06.2025, проти позовних вимог заперечив у повному обсязі з підстав наведених у відзиві. Пояснив, що повістка була надіслана ОСОБА_1 , за місцем його реєстрації, на адресу, що була вказана позивачем і відповідно до довідки він вважається повідомлений належним чином про необхідність прибути до територіального центру. Постанова була винесена за фактом неявки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Уповноважені особи ІНФОРМАЦІЯ_2 не ставлять під сумнів наявність у ОСОБА_1 , ознак інвалідності, поряд з цим останній зобов`язаний з`являтися за викликом по повістці або повідомити про поважність причини неявки. Посадові особи територіального центру при притягненні до адміністративної відповідальності, діяли виключно на підставах та в межах повноважень. На підставі викладеного, вважає, що позовна заява не підлягає до задоволення.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до такого висновку.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення», орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Разом з тим, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

У розумінні ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судом встановлено, що Постановою №487 від 10.03.2025, начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , підполковника ОСОБА_4 , позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

В постанові по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП від 10 березня 2025 року за №487, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_5 , зазначено, що 09.12.2024, громадянин ОСОБА_1 , не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно до повістки №1367879 від 23.11.2024, надісланої засобами поштового зв`язку, за номером поштового відправлення №941, за якою йому належало з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09.12.2024 0 14 годині 00 хвилин. Вказана повістка була йому надіслана засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта" та повернута відправнику оператором поштового зв`язку 10.12.2024, як- адресат відсутній за вказаною адресою, згідно довідки Ф.20 від 07.12.2024. Іншу адресу місця проживання громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не повідомляв, на вказану у повістці дату - 09.12.2024 останній не з`явився про причини неявки ІНФОРМАЦІЯ_3 не повідомив.

Судом встановлено, що Постанова №487, складена без протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки громадянин ОСОБА_1 , не з`явився без поважних причин.

Зі змісту повістки за №1367879 вбачається, що позивач ОСОБА_1 , був викликаний до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14 годину 00 хвилин 09 грудня 2024 року, для уточнення даних, яка була відправлена йому поштовим зв`язком «Укрпошта» за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Ф.20 про причини повернення вказаної повістки «Укрпошта» (трекінг відправлення 941) 10 грудня 2024 року вона була повернута відправнику, у зв`язку з відсутністю одержувача за адресою проживання.

Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 258 КУпАП, визначено, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

За змістом ст.1 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту відчизни. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ від 23 лютого 2022 за №154 (далі - Положення № 154), - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а ч.3 ст. 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення таких дій в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення і скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-УІІІ.

У розумінні ст.1 Закону №389-УІІІ, воєнним станом вважається особливий правовий режим, що вводиться в Україні або ж в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від №2102-ІХ від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Згідно із Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженим Законом України №2105-ІХ від 24 лютого 2022 року, оголошується та проводиться загальна мобілізація (в подальшому Указами Президента воєнний стан та строк загальної мобілізації було неодноразово продовжено та вони існували станом на дату винесення оскаржуваної позивачем постанови, та продовжують існувати на час розгляду даної справи).

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25 березня 1992 року.

Відповідно до ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Також у ст.17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Згідно із ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються: перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк; смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

Аналогічне передбачено у п.24 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16 травня 2024 року (далі Порядок №560).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів (п.24 Порядку №560).

У п.29 Порядку №560 передбачено, що має бути зазначено у повістці про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (прізвище, ім`я та по батькові і дата народження громадянина, якому адресована повістка; найменування територіального центру комплектування та соціальної підтримки, що видав повістку; мета виклику до територіального центру комплектування та соціальної підтримки; місце, день і час явки за викликом; підпис (електронний цифровий підпис) посадової особи, яка видала (сформувала) повістку; реєстраційний номер повістки; роз`яснення про наслідки неявки і про обов`язок повідомити про причини неявки).

Згідно із положеннями п.34 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою КМУ №560 від 16 травня 2024 року, повістка про виклик резервіста або військовозобов`язаного до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ може бути надіслана зазначеними органами військового управління (органами) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення з повідомленням про вручення на адресу його місця проживання після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, у тому числі адреси місця проживання. У разі коли резервіст або військовозобов`язаний уточнив свої облікові дані після завершення 60 днів, відведених законодавством на уточнення своїх облікових даних, повістка може надсилатися на адресу місця проживання, зазначену резервістом або військовозобов`язаним під час уточнення облікових даних.

Положеннями п.41 вказаного Порядку, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є, у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки. У разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Відповідно до повістки №1367879 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 09 грудня 2024 року о 14 годині 00 хвилин, для уточнення даних.

Посилання представника позивача, що ОСОБА_1 , перебував у Івано-Франківську цілий рік, а саме, з квітня 2024 року по квітень 2025 року та те, що йому 18.12.2024 було зроблено оперативне втручання, суд оцінює критично, оскільки його було викликано на 09.12.2024, а згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №8978 23.12.2024 комунального некомернійного підприємства «Міська клінічна лікарня №1» Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні з 16.12.2024 по 23.12.2024. Тобто, позивач мав можливість прибути у вказану у повістці дату до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Ф.20 про причини/досилання, поштове повідомлення для ОСОБА_1 , повернене без вручення, з відміткою уповноваженої особи про те, що адресат відсутній за вказаною адресою ( АДРЕСА_2 ), і вручене відправнику 10.12.2024.

Враховуючи вказану норму, суд вважає посилання позивача на необізнаність щодо необхідності явки до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки необґрунтованими та хибними.

При цьому, суд зазначає, що органи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки несуть відповідальність за надсилання військовозобов`язаному відповідних повісток. Той факт, що позивач не отримав кореспонденцію, надіслану йому на зареєстровану адресу місця проживання, сам по собі не є достатнім аргументом для заяви про те, що права військовозобов`язаного були порушені. Нормами вказаного Порядку, прийнятого на виконання ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чітко закладено презумпцію обізнаності військовозобов`язаного у разі надіслання повісток підрозділами ТЦК та СП за зареєстрованим (зазначеним військовозобов`язаним) місцем проживання.

Згідно з п.7 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період передбачає, що під час мобілізації громадяни викликаються до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки або їх відділів з метою: взяття на військовий облік; проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби; уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів (територіального центру комплектування та соціальної підтримки); призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Позивач не заперечує, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

На переконання суду, позивач, повинен отримувати направлені йому на зазначену адресу повідомлення. Відмова від отримання чи не вжиття заходів для отримання надісланих на цю адресу повідомлень, у тому числі повісток, не може вважатися добросовісною поведінкою адресата.

Порядок вручення поштових відправлень визначається Правилами надання послуг поштового зв`язку (далі - Правила), що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, зокрема, вони передбачають порядок вручення рекомендованих поштових відправлень.

Рекомендовані листи з позначкою Повістка ТЦК під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК. Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою Повістка ТЦК, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за зазначеною адресою, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.(п. 82).

Добросовісне виконання працівниками "Укрпошти" своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується, а в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази протилежного.

Аналогічна правова позиція неодноразово була викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 13 березня 2019 року у справі №639/4278/16-а, а також у справі №806/1943/18 адміністративне провадження N К/9901/2585/20 від 30 листопада 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.69 КАС України, доказами у справі є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому, враховуючи принципи адміністративного судочинства та з огляду на положення ч.2 ст.77 КАС України, обов`язок доказування покладається в даному випадку на відповідача, яким доведено правомірність своїх дій, вимоги про визнання дій протиправними не відповідають вимогам закону та обставинам справи, що підтверджуються дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 25.06.2020 у справі № 520/2261/19 вказала, що визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У п.9 Положення, визначені завдання територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, серед яких - здійснення заходів оповіщення та призову громадян: на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

У п.14 Положення зазначено, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, області, м. Києва та ІНФОРМАЦІЯ_6 , зокрема, відповідає за: - військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів; -мобілізаційну готовність територіального центру комплектування та соціальної підтримки; - своєчасне та повне виконання завдань, покладених на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки; - здійснення заходів оповіщення та призову громадян на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву) та на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, відповідно до порядку мобілізаційного розгортання, визначеного Міноборони та Генеральним штабом Збройних Сил, а також на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Відповідно до п.15 Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, зокрема, зобов`язаний: - забезпечувати виконання особовим складом територіального центру комплектування та соціальної підтримки поставлених перед ним завдань; - розроблення та уточнення плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території, а також разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування розроблення та виконання плану заходів щодо утримання бази мобілізаційного розгортання в готовності до використання за призначенням; - забезпечувати разом з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевими держадміністраціями, органами місцевого самоврядування виконання плану проведення мобілізації людських і транспортних ресурсів на відповідній території; - здійснювати контроль за веденням персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, бронюванням військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час в місцевих держадміністраціях, інших державних органах, органах місцевого самоврядування та на підприємствах (крім СБУ та розвідувальних органів).

Чинне законодавство не містить обмежень щодо періодичності здійснення оповіщення особи, чи щодо неможливості здійснення оповіщення особи, яка користується правом на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

Отже, суд дійшов висновку, що питання оповіщення військовозобов`язаних, призовників та резервістів є виключною компетенцією територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Її потреба визначається виходячи із завдань мобілізаційних планів, стану військового обліку в органі військового управління, отриманих ним завдань тощо.

В умовах військової агресії російської федерації проти України, втручання будь-яких органів та осіб в можливість та порядок проведення оповіщення, не у встановлений законом спосіб, може мати вкрай негативні наслідки для обороноздатності України та шкодитиме національним інтересам держави та суспільства.

Виходячи з мотивів наведених вище, оскаржувана постанова прийнята без порушень ст.19 Конституції України та на підставі вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з дотримання процедури і порядку встановленого КУпАП щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою на те законом особою.

Оскаржувана постанова є обґрунтованою - у ній міститься конкретна суть порушення (коли конкретно позивач оповіщений та не прибув за повісткою), яким законом передбачений обов`язок прибуття за повісткою, а також якою нормою передбачена адміністративна відповідальність за таке порушення; вона прийнята безсторонньо, добросовісно та розсудливо на позивача накладений штраф у розмірі нижньої межі санкції, яка передбачена за це адміністративне правопорушення, що також свідчить про дотримання принципу пропорційності.

Враховуючи викладене, стороною позивача не доведено власних тверджень про неодержання повістки за зареєстрованою адресою та не спростовано підтверджених доказами доводів відповідача про те, що повістка була направлена за адресою, яка була зазначена особисто ОСОБА_1 , згідно даних у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Інших підстав для визнання протиправною оскаржуваної постанови, ніж неотримання направленої повістки за зареєстрованою адресою, позивачем не наведено, і судом не встановлено.

Докази порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення в матеріалах справи відсутні.

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 є такою, що прийнята у межах повноважень та на підставі закону.

Таким чином, суд вважає, що позивач повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою №1367879, надісланою засобами поштового зв`язку, номером поштового відправлення №941, оскільки він вважається належним чином повідомленим про його виклик, відповідно до вимог п.41 Порядку, чим порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також відсутні поважні причини його неприбуття, у зв`язку з чим він допустив порушення вимог ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», отже відповідач обґрунтовано за наявності доказів вчинення адміністративного правопорушення, визнав винуватим ОСОБА_1 , за ч.3 ст.210-1 КУпАП та наклав адміністративне стягнення у виді штрафу, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати відповідно до ст.139 КАСУ слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.9, 210-1, 235, 251, 254, 256, 280, 283 КУпАП, ст.ст.2, 5, 20, 72, 77, 90, 139, 159, 205, 229, 241-246, 250, 255, 268, 286, 295, 297 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову адвоката, Фіртась Христини Богданівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача, адвокат, Фіртась Христина Богданівна, ІПН: НОМЕР_2 , адреса: м. Івано-Франківськ, Івано-Франківської області.

Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуюча: М.О. Марусяк