Справа № 120/12150/24
Суддя: Сапальова Т.В.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12150/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Томчук Андрій Валерійович

Суддя-доповідач - Сапальова Т.В.

18 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сапальової Т.В.

суддів: Ватаманюка Р.В. Капустинського М.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

Обґрунтовуючи заявлені вимоги зазначено, що із 16.05.2024 позивач є суддею Вінницького апеляційного суду у відставці. 21.05.2024 позивач звернулася до відповідача із заявою про перерахунок пенсії за віком, отримуваної на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та перехід на інший вид пенсії - щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці. Після ознайомлення із матеріалами пенсійної справи, заявник, вказує, що довідалась про визначення її трудового стажу для нарахування довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 25 років. Проте позивач не погоджується з таким та вважає, що має право на обрахунок довічного грошового утримання із розрахунку суддівського стажу повних 27 років.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року позов задоволено, а саме:

- визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо не зарахування ОСОБА_1 при визначенні розміру довічного грошового утримання судді у відставці до стажу судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у галузі права, необхідного для призначення на посаду судді 2 роки;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у галузі права, необхідний для призначення на посаду судді - 2 роки, та здійснити перерахунок і виплату її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, починаючи з 21.05.2024, враховуючи фактично виплачені суми.

Стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову. У скарзі заявник зазначає, що судом не конкретизовано який саме стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у галузі права тривалістю 2 роки не зараховано до стажу роботи на посаді судді. Також вказав, що у поданій до Пенсійного фонду заяві позивач не зазначила, що просить орган Пенсійного фонду здійснити їй перерахунок саме з зарахуванням до її стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у галузі права, необхідного для призначення на посаду судді - 2 роки.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Вищої ради правосуддя від 14.05.2024 № 1430/0/15-24 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Вінницького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Із вказаного рішення вбачається, що стаж роботи судді ОСОБА_1 безпосередньо на посаді судді становить 25 років 01 місяць 11 днів. У цьому ж рішенні ВРП вказала, що стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає їй право на відставку, підлягають зарахуванню: стаж роботи на посаді судді 25 років 01 місяць 11 днів, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у галузі права, необхідний для призначення на посаду судді 2 роки. Загальний стаж роботи судді Вінницького апеляційного суду ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку на дату ухвалення ВРП цього рішення становить 27 років 01 місяць 11 днів.

Сторонами спору не заперечується, що з 21.05.2024 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 60% від суддівської винагороди.

При цьому при розрахунку довічного грошового утримання судді у відставці відповідачем враховано стаж роботи на посаді судді 25 років 01 місяць 11 днів.

У серпні 2024 року позивач звернулась до пенсійного фонду із заявою про перерахунок її довічного грошового утримання, виходячи із 27 років суддівського стажу.

Листом від 05.09.2024 відповідач відмовив у здійсненні такого перерахунку, посилаючись на норми ч. 3 статті 142 Закону України № 1402-VIII.

Позивач не погоджується з діями пенсійного органу щодо визначення її трудового стажу для нарахування довічного грошового утримання судді, виходячи із 25 років, та вважає, що має право на обрахунок довічного грошового утримання із розрахунку суддівського стажу повних 27 років, оскільки до стажу роботи судді, що дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у галузі права, необхідний для призначення на посаду судді 2 роки, а тому звернулась до суду із цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В свою чергу в п.6 частини першої статті 92 Конституції України зазначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд регулюється Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII (який набрав чинність 30.09.2016, далі - Закон №1402-VIII) .

Право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6 ст.126 Конституції України).

Право позивача на одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в належному розмірі є беззаперечним, гарантоване в силу положень статей 126, 130 Конституції України, ст.142 Закону №1402-VIII, а забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язання.

Відповідно до частин першої статті 142 Закону №1402-VIII судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання (ч.4 ст. 142 Закону №1402-VIII).

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч.5 ст. 142 Закону №1402-VIII).

Частина 3 вищезазначеної статті передбачає, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Спірним у цій справі є тривалість стажу для обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З матеріалів справи встановлено, відповідачем обчислено щомісячне довічне грошове утримання виходячи з 25 років 0 місяців 22 дні суддівського стажу позивача.

Позивач вказує, що тривалість стажу має становити не менше 27 років.

Згідно зі статтею 137 Закону № №1402-VIII, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Згідно абзацу 4 пункту 34 розділу XII " Прикінцеві та перехідні положення" Закону № №1402-VIII судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.11.2021 у справі №9901/15/21 вказала: "…при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №9901/302/19).

Також частина друга статті 137 Закону №1402-VІІІ визначає, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стажів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VІІІ) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття "стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді", треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 8 жовтня 2020 року у справі №9901/537/19).

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді".

Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24.10.2019 у справі №9901/2/19, від 17.09.2020 у справі №9901/302/19.

Таким чином, у разі здійснення перерахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).

На час призначення позивачки суддею 03.04.1999 діяв Закон України «Про статус суддів» від 15.12.1992 р. №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.43 Закону №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з пунктом 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VІІ судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Відповідно до частини 1 статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України № 2509-VIII «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який набрав чинності з 05.08.2018, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд» статтю 137 Закону № 1402-VIII було доповнено частиною другою наступного змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді».

Аналізуючи наведені правові норми, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки стаж роботи позивача на посаді судді становить більше ніж 20 років (при достатніх 10), то до стажу роботи, який дає судді право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, враховується також стаж роботи за спеціальністю два роки.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 2862-XII, який був чинний на момент видання Президентом України Указу від 03.04.1999 № 358/99 про призначення позивача суддею Ленінського районного суду міста Вінниці, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.

Стаж позивача за юридичною спеціальністю, наявність якого була необхідна для призначення її на посаду судді підтверджується записами у трудовій книжці.

Так, у період до видання Президентом України Указу від 03.04.1999 № 358/99 про призначення позивача на посаду судді вперше позивач працювала: у період з 01.04.1978 по 15.06.1980 - секретар судових засідань, Ленінський районний суд м. Вінниці; у період з 16.06.1980 по 01.04.1986 юрисконсульт, виконком Вінницької міської ради народних депутатів; у період з 01.04.1986 по 31.05.1992 - виконком Вінницької міської ради народних депутатів, юрисконсульт/старший юрисконсульт/старший юрисконсульт юридичного відділу/провідний юрисконсульт юридичного відділу; у період з 01.06.1992 по 21.09.1994 - юрисконсульт юридичного відділу, Вінницька обласна державна адміністрація; у період з 22.09.1994 по 11.01.1996 - юрисконсульт юридичного відділу, Вінницька обласна рада секретаріату; у період з 12.01.1996 по 26.04.1999 - завідуюча юридичним відділом, секретаріат Вінницької обласної державної адміністрації.

Таким чином, невключення до відповідного стажу роботи на посаді судді, зокрема, стажу роботи за спеціальністю 2 роки і врахування органом Пенсійного фонду для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 18 червня 2020 року у справі № 498/337/17, від 20 квітня 2021 року у справі № 344/5707/19, від 30 березня 2023 року у справі № 280/2167/21.

Крім того, згідно з правовою позицією, яка неодноразово висловлювалась Верховним Судом (постанови від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 31.10.2019 у справі № 766/17221/16-а, від 19.06.2018 у справі №243/4448/17, від 11.09.2018 у справі №428/4671/17, від 01.10.2018 у справі №541/503/17, від 17.10.2018 у справі №140/263/17, від 23.10.2018 у справі №686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.06.2022 у справі №420/1987/21, від 08.09.2022 у справі №380/10696/21), стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 14.05.2024 № 1430/0/15-24 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Вінницького апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку» загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 27 років 1 місяців 11 днів, з яких: стаж роботи на посаді судді 25 років 1 місяць 11 днів; стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді 2 роки.

Отже, органом Пенсійного фонду України протиправно не зараховано до стажу судді, що враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю два роки, відповідно до вимог статтею 7 Закону № 2862-XII (у редакції, яка була чинна на момент призначення позивача суддею).

У заяві до органу Пенсійного фонду позивач зазначала, що її стаж судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 27 років 1 місяць 11 днів. Вказану заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та листом від 05.09.2024 повідомило позивача про те, що розрахунок стажу роботи на посаді судді здійснювався відповідно до частин першої та другої статті 137 Закону №1402.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відмова відповідача у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, двох років стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права є протиправною.

Враховуючи те, що позивач в позовних вимогах просила зобов`язати відповідача здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням суддівського стажу 27 років, то суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати судді у відставці ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у галузі права, необхідний для призначення на посаду судді - 2 роки, та здійснити перерахунок і виплату її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, починаючи з 21.05.2024, враховуючи фактично виплачені суми.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сапальова Т.В.

Судді Ватаманюк Р.В. Капустинський М.М.