Справа № 120/7539/25
Суддя: Свентух Віталій Михайлович
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

м. Вінниця

23 червня 2025 р. Справа № 120/7539/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Свентух Віталій Михайлович, розглянувши матеріали позовної заяви за позовом представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Самохвалова Сергія Володимировича до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішень протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

до Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Самохвалова Сергія Володимировича до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішень протиправними.

Ухвалою суду від 04.06.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності інших причин пропуску такого строку з доданням доказів, що підтверджують зазначені обставини.

16.06.2025 року на виконання ухвали суду представник позивача подав заяву про усунення недоліків, у якій вказав, що позов стосується не окремо рішення Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання придатним до служби, а рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення на військово-лікарську комісію у листопаді 2024 року.

Зазначив, що вимога до ІНФОРМАЦІЯ_1 є похідною та залежить від скасування рішення військово-лікарської комісії.

Також зауважив, що позивач не отримував рішення про направлення на військову-лікарську комісію і не знає підстав такого направлення.

Визначаючись щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд виходить із наступного.

Положеннями частин 1, 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В змісті позовних вимог позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення на військово-лікарську комісію ОСОБА_1 у листопаді 2024 року;

- визнати протиправним та скасувати оформлене довідкою №252/289 від 04.11.2024 року рішення позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання ОСОБА_1 придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Однак, до суду позивач звернувся 30.05.2025 року, тобто з пропуском шестимісячного строку визначеного частиною 2 статті 122 КАС України.

Суд вважає за необхідне зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, які беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

Водночас, законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Крім того, установлення строків звернення до адміністративного суду у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень (див. постанову Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №500/2486/19).

При цьому, варто зазначити, що поважними причинами пропуску строку на подання позову можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звертається до суду, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та повинні бути підтверджені належними доказами.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду представник позивача зазначив, що позов стосується не окремо рішення військово-лікарської комісії про визнання позивача придатним до служби, а рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 про направлення його на військово-лікарську комісію у листопаді 2024 року; вимога до військово-лікарської комісії є похідною та залежить від скасування цього рішення, при цьому позивач не отримував відповідного рішення і не обізнаний з підставами направлення.

В ухвалі від 04.06.2025 року про залишення позовної заяви без руху суд зазначив, що шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду з даним позовом сплив 05.05.2025 року, однак жодних дій щодо захисту свого права до цієї дати позивач не вчиняв.

Лише 19.05.2025 року, тобто вже після спливу строку звернення до суду, був укладений договір про надання правничої допомоги, а 20.05.2025 року направлено адвокатський запит до відповідача.

Така бездіяльність свідчить про відсутність належної обачності з боку позивача у реалізації свого права на судовий захист.

Посилання на те, що позивач нібито дізнався про порушення свого права лише 27.05.2025 року з листа відповідача, є необґрунтованим, оскільки з матеріалів, долучених до позовної заяви, вбачається, що позивач був обізнаний із фактом направлення на військово-лікарську комісію та пройшов її, в результаті чого його визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.

Таким чином, позивач був обізнаний про підстави проходження ним військово-лікарської комісії.

Відтак, позивач мав реальну можливість звернутися до суду у межах визначеного законом строку, проте не скористався цим правом без поважних причин.

До того ж суд зазначає, що формальне посилання на "необізнаність" не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки навіть за умови ненадання письмового рішення про направлення на військово-лікарську комісію, сам факт проходження комісії, як і її результат, свідчать про те, що позивач об`єктивно знав або повинен був знати про можливе порушення своїх прав ще у листопаді 2024 року.

Твердження представника позивача, що предметом позову є не рішення військово-лікарської комісії про визнання придатним до служби, а саме рішення територіального центру комплектування про направлення на військово-лікарську комісію, не спростовує обставини пропуску встановленого строку звернення до суду, а навпаки, підтверджує його.

Відповідно до матеріалів справи, позивач ще у листопаді 2024 року був ознайомлений з фактом проходження ВЛК та її результатами, а отже, об`єктивно знав або повинен був знати про прийняті щодо нього управлінські рішення, які він зараз оскаржує.

Крім того, формулювання позовних вимог прямо свідчить про те, що оскаржуваними є обидва самостійні рішення - як про направлення на ВЛК, так і про визнання придатним.

Відтак, спроба представника позивача змістити акцент на одне з рішень не змінює факту, що шестимісячний строк обчислюється з моменту, коли позивач фактично дізнався про втручання у свої права.

На переконання суду, наведені представником позивача обставини не є об`єктивними, тобто такими, що не залежали від волі позивача, обставинами, які б доводили поважність причин пропуску встановленого процесуальним законом строку звернення до суду.

Інших доводів, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до адміністративного суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку, представником позивача суду не наведено.

Відтак, суд визнає неповажними підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно із частиною 2 статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Таким чином, враховуючи те, що підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду визнані неповажними, вважаю, що наявні підстави для повернення позовної заяви позивачу.

При цьому слід зазначити, що відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).

Керуючись ст. 122, 123 169, 248, 256, 293, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Самохвалова Сергія Володимировича до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання рішень протиправними повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 КАС України, ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду повністю або частково у випадках, визначених статтею 294 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 294 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Свентух Віталій Михайлович