Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
провадження № ЗД/380/21/25
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

19 червня 2025 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви (вх. № 50450 від 18.06.2025) у якій просить заборонити ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код у ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) вчиняти дії щодо призову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 оформити та видати ОСОБА_1 довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положень п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

В обґрунтування такої вказав, що рішенням, прийнятим 31.03.2025 року Львівським окружним адміністративним судом у справі № 380/1374/25, що набрало законної сили, адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 задоволено повністю, та вирішено, зокрема, зобов`язати Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 у порядку, межах та спосіб, що передбачені чинним в Україні законодавством, повторно розглянути заяву від 07.10.2024 року щодо надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та за наслідками їх розгляду прийняти відповідне обґрунтоване рішення (надалі - рішення). Стверджує, що рішенням встановлено як належність заявнику права на підставі п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, так і отримання відповідачем повного та необхідного переліку документів, необхідного для отримання відстрочки заявником. Також повідомив, що у подальшому ОСОБА_1 01.04.2025 року скеровано голові Комісії відповідача нову заяву з проханням оформити у порядку, визначеному постановою КМУ від 16 травня 2024 № 560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положення п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки заявник є єдиним сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інваліда 2 групи довічно, вдови, яка отримана відповідачем 02.04.2025 року. Стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 довідку про відстрочку заявнику від призову на військову службу під час мобілізації не надіслано, про прийняте рішення не повідомлено. Вказав, що ОСОБА_1 вживаються і інші заходи примусового виконання рішення, зокрема, останнім скеровано до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання рішення. Стверджує, що відповідач не те, що не виконує рішення, а й для неможливості наступного судового оскарження його дій просто не звернення заявника не реагує. З огляду на явну протиправну бездіяльність відповідача, ненадання ОСОБА_1 законного права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положень п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", єдиним ефективним способом забезпечення позову, на його думку, є заборона відповідачу вчиняти дії щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили судовим рішенням за наступним позовом ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача оформити та видати заявнику довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положень п. 13 ч. 1 ст. 23 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Водночас, як вважає заявник, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_1 . Тому звернувся із цією заявою до суду.

При вирішенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд керується таким.

Згідно з ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд керується ч. 1 ст. 2 КАС України, відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Забезпечення позову згідно з ч. 2 ст. 150 КАС України допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Зазначений перелік способів забезпечення позову є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

При розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову суд оцінює обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; імовірності виникнення утруднень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; необхідності у зв`язку із вжиттям заходів запобігти порушенню прав та інтересів інших осіб, в тому числі, й осіб, які не приймають участь у розгляді справи.

Частиною 1 статті 152 КАС України визначено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З аналізу наведеної норми слідує, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони, в тому числі й з зазначенням очевидних ознак протиправності оскаржуваних рішення, дії або бездіяльності, очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам останньої, неможливості у подальшому без вжиття таких заходів відновлення прав особи та обов`язковим поданням доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. При цьому, ознаки протиправності повинні бути пов`язані саме з порушеними правами, свободами чи інтересами.

Верховний Суд у постанові від 06.12.2022 у справі № 140/8745/21 зауважив, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду в майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Суд також зазначає, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Як зазначалось вище, в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, що невжиття таких заходів може ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивача; є очевидні ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності відповідача.

З цього приводу суд зазначає, що в заяві про забезпечення адміністративного позову не наведено конкретних обґрунтувань позивача, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, також не наведено очевидних ознак протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.

Судом встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.03.2025 у справі № 380/1374/25, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано рішення, ухвалене 18.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 про відмову ОСОБА_1 у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, оформлену протоколом Комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 № 17 від 18.10.2024 року.

Зобов`язано Комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 у порядку, межах та спосіб, що передбачені чинним в Україні законодавством, повторно розглянути заяву від 07.10.2024 року ОСОБА_1 щодо надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період відповідно до пункту 13 частини 1 статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію та за наслідками їх розгляду прийняти відповідне обґрунтоване рішення.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп.

Заявник в обґрунтування заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви зазначив, що вищевказане рішення суду ІНФОРМАЦІЯ_4 не виконано.

Також повідомив, що ОСОБА_1 01.04.2025 року скеровано голові Комісії відповідача нову заяву з проханням оформити у порядку, визначеному постановою КМУ від 16 травня 2024 № 560, довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі положення п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Доказів розгляду ІНФОРМАЦІЯ_5 вищевказаних заяв ОСОБА_1 не надано.

Суд звертає увагу, що відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

Крім того, право особи на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації визначено статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та реалізовується в затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560).

Згідно з пунктом 63 Порядку № 560 військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів) із заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, крім тих, що були раніше визнані обмежено придатними або тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на строк від шести до 12 місяців відповідно до висновку військово-лікарської комісії, у разі закінчення строку дії довідки (постанови) військово-лікарської комісії.

Лише у разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

З наведених положень суд дійшов висновку, що до прийняття рішення відповідною комісією про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби та в подальшому може бути мобілізований.

Отже, судом не встановлено достатніх підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може спричинити незворотні зміни у правовому становищі заявника, а ймовірність існування ризику, у зв`язку з яким і мали б, на його думку, вживатися заходи забезпечення позову, не підтверджується належними й допустимими доказами.

Суд критично оцінює доводи заявника про існування обставин, які б вказували на необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб, а також щодо очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам ОСОБА_1 , захист яких, як стверджує заявник, стане взагалі неможливим без вжиття таких заходів, або ж для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Судом не встановлено, а заявником у заяві не доведено існування жодної з обставин, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності яких суд може вжити запропонований заявником захід забезпечення позову до подання позовної заяви.

Таким чином, розглянувши подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення адміністративного позову до подання позовної заяви, зважаючи на фактичні обставини справи, суд вважає, що така заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дати її складання.

Суддя Р.П. Качур