Справа № 640/18471/22
Суддя: Михайлик А.С.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року Справа№640/18471/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Михайлик А.С. розглянув у письмовому провадженні справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" (ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК») в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулося до суду із позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності щодо невчинення дій згідно зі ст.ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язання невідкладно винести постанову про закінчення виконавчого провадження № 67533916 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та вжити всіх заходів, передбачених ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції всупереч положень ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» не вчинено дій щодо вилучення запису про боржника з Єдиного реєстру боржників та щодо закінчення виконавчого провадження №67533916 після прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "ВІЕЙБІ БАНК".

Відповідач у наданому до суду відзиві на позов зауважив, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 67533916 з примусового виконання постанови № 66074143 від 13.07.2021 виданого Шевченківський ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про стягнення виконавчого збору у розмірі 24000 грн. Згідно виконавчого документа боржником є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк". Уповноважена особа фонду на ліквідацію банку призначається Фондом гарантування вкладів фізичних осіб для здійснення повноважень спрямованих на ліквідацію банку та здійснення представництва його інтересів.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.11.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

13.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі Закон № 2825-ІХ), який набрав чинності 15.12.2022.

За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, дана справа передана на розгляд та вирішення Донецькому окружному адміністративному суду.

05.03.2025 проведений автоматизований розподіл судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду, за результатами якого адміністративна справа передана на розгляд судді Михайлик А.С.

10.03.2025 судом постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 у справі 805/13/16-а за наслідком апеляційного провадження у справі 805/13/16-а скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 29.02.2016 та прийнято нову постанову, якою зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як вкладників, яким необхідно здійснити виплату відшкодування вкладу у Публічному акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

На підставі вказаного судового рішення Донецьким окружним адміністративним судом 16.06.2021 видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання у Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (виконавче провадження № 66074143).

13.07.2021 старшим державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в межах виконавчого провадження № 66074143 з виконання виконавчого листа № 805/13/16-а від 16.06.2021 прийнято постанову про стягнення з боржника Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» (далі ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК») виконавчого збору в сумі 24 000,00 грн.

На виконання зазначеної постанови 17.11.2021 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 67533916 зі стягнення з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» виконавчого збору у розмірі 24 000,00 грн на користь Шевченківського ВДВС у м. Києві.

Згідно з матеріалами справи та даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, боржником у виконавчому провадженні № 67533916 є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВІЕЙБІ БАНК».

03.10.2022 заступник директора-розпорядника фонду як представник ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» направив на адресу відповідача заяву № 112-49-217-22, у якій посилаючись на відкликання банківської ліцензії ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» просив закінчити виконавче провадження № 67533916 на підставі пункту 4 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" та вжити всіх заходів, передбачених частиною першою статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", внести до Автоматизованої системи виконавчого провадження відомості про закінчення виконавчого провадження № 67533916 одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження стосовно ПАТ " ВІЕЙБІ БАНК".

Зазначену заяву не було розглянуто відповідачем і станом на день розгляду цієї справи виконавче провадження № 67533916 є відкритим, що підтверджується відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН ТА ВИСНОВКИ

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

За визначенням статті 1 Закону України від 02.06.2016 N 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон N 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

У силу положень частини 1 статті 5 Закону №1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону N 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно до пункту 4 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону N 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Таким чином, у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржник відкрите виконавче провадження підлягає закінченню з підстав, визначених пунктом 4 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII.

Згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень Міністерства юстиції України боржником у виконавчому проваджені є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», у відношенні якого 19.03.2015 Національним банком України прийнято постанову № 188 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк». Оголошення про початок процедури ліквідації та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» опубліковано в газеті «Голос України» тираж № 54 (6058) від 26.03.2015.

Згідно з постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 у справі № 805/13/16-а відповідачем у справі є уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», яку, зокрема, зобов`язано вчинити дії з подання до фонду додаткових відомостей про вкладників позивачів у справі.

Отже, за судовим рішенням у справі № 805/13/16-а Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визначена судом як самостійна сторона процесу, так і боржником, якій суд визначив окремі зобов`язання щодо вчинення дій на виконання вказаного судового рішення.

Як наслідок, боржником у межах виконавчого провадження № 66074143 є уповноважена особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» і саме з цього боржника постановою від 13.07.2021 у межах зазначеного виконавчого провадження стягнуто виконавчий збір у розмірі 24 000,00 грн.

Таким чином, боржником у межах виконавчого провадження № 67533916 з виконання постанови від 13.07.2021 про стягнення виконавчого збору за ВП 66074143 є також уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», а не безпосередньо ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, від імені якого в межах ВП 67533916 подано заяву про закінчення виконавчого провадження та позов.

Верховний Суд у постанові від 01.11.2024 у справі № 640/15159/22, у подібних правовідносинах, які виникли з подібних підстав, звернув увагу на таке.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на звернення до суду та способи судового захисту регламентовані статтею 5 КАС України відповідно до приписів пункту 4 частини першої якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тому суд, отримавши позов, насамперед, зобов`язаний з`ясувати чи має місце порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів особи, за обставин, які ним визначені у позові як предмет спору та виходячи з наведеного у позові обґрунтування.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 (справа № 826/7532/16) та від 28.11.2018 (справа № 826/11445/15) Суд, з поміж іншого указав, що Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - № 4452-VI) установлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами.

Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 цього Закону уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону № 4452-VI Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 4452-VI основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків.

Відповідно до частини другої статті 37 Закону № 4452-VI Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй всіх або частини повноважень Фонду має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом.

Таким чином, за змістом наведених правових норм на Фонд, який є юридичною особою публічного права, покладено функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Зі свого боку, уповноважена особа Фонду виконує від його імені делеговані Фондом повноваження щодо забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Надалі, вирішуючи питання юрисдикції указаних спорів Велика Палата Верховного Суду зауважила, що правовідносини, щодо яких виник спір, обумовлені наявністю кредиторських вимог (майнових вимог фізичної особи до суб`єкта господарювання - банку, що ліквідується), які задовольняються у порядку черговості, визначеної статтею 52 Закону № 4452-VI, за рахунок коштів, одержаних унаслідок ліквідації та продажу майна банку.

За висновками Великої Палати Верховного Суду в указаних вище справах, аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.

За таких обставин Велика Палата Верховного Суду у справах № 826/7532/16 та № 826/11445/15 дійшла висновку, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини випливають з укладених між банком і фізичною особою договорів, уповноважена особа Фонду та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.

Отже, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду уповноважена особа Фонду та Фонд діють як самостійні суб`єкти правовідносин, зокрема, у процедурі виведення неплатоспроможних банків з ринку, з відповідними правами та обов`язками.

Повертаючись до обставин справи № 640/15159/22, що розглядалась Верховним Судом, останній констатував, що вирішуючи спір по суті вимог та відмовляючи в позові, суди попередніх інстанції не звернули увагу на те, що виконавчий документ безпосередньо стосується уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, однак позов подано від імені ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб і підписано представником саме Фонду з питань безпосереднього виведення ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», який є боржником у судовому рішенні у справі № 456/1582/19 за іншим зобов`язанням, що не стосується спірних правовідносин, які визначили як предмет спору у цій справі.

Питання правового статусу ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у спірних правовідносинах через призму оцінки правових наслідків оскарженого документа Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального МРУ МЮ для позивача у цій справі судами не досліджувалося, як і підстави звернення до суду іншим, аніж визначено у виконавчому провадженні ВП № 69681976 боржником.

Водночас зміст як позовної заяви так і тексти апеляційної та касаційної скарг свідчать про те, що ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб оскаржує постанову ДВС окремо, від власного імені, а не від імені уповноваженої особи цього Фонду, яка є боржником за виконавчим документом, що оскаржується.

Верховний Суд зауважив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати), зазвичай, індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Крім того, процесуальний закон вимагає належності особи, яка звернулася до суду з позовом, до суб`єктів правовідносин, у яких застосовується або буде застосовано цей акт.

Таке ж правило має застосовуватись і до оскарження правових актів індивідуальної дії. Проте Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є суб`єктом правовідносин, що виникли у зв`язку з прийняттям органом ДВС оскарженої постанови, яка є актом індивідуальної дії, адже стосується конкретно визначеного боржника - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

За таких обставин Верховний Суд дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій вирішено справу без повного та всебічного з`ясування всіх її обставин, у зв`язку з чим судові рішення підлягають скасуванню, а справу необхідно направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У зв`язку з наведеним, Верховний Суд вказав на відсутність підстави щодо формування висновку з питання застосування пункту 4 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», виходячи зі змісту та характеру публічно-правового спору, що вирішується у цій справі.

Повноваження уповноваженої особи Фонду щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів та внесення змін до цього реєстру визначені у статті 48 Закону № 4452-VI. Саме ці дії Перший апеляційний адміністративний суду у межах справи 805/13/16а зобов`язав вчинити уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб по ліквідації ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК».

Відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.

Отже, враховуючи наведені висновки Верховного Суду та повертаючись до обставин цієї справи, суд констатує, що ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є суб`єктом правовідносин, що виникли у межах виконавчого провадження №67533916 з виконання постанови від 13.07.2021 про стягнення виконавчого збору, оскільки боржником у межах виконавчого провадження 67533916 є уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, в такому випадку порушення прав саме ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в такому випадку відсутнє.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

При цьому, реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі № 761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту.

Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову (постанова Верховного Суду від 29.08.2023 у справі № 910/5958/20).

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.10.2018 у справі № 800/473/17 стосовно «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Супу України від 01.12.2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, шо «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Відповідно до частини першої статті 48 КАС України, суд першої інстанції, встановивши, що з позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, може за згодою позивача та особи, якій належить право вимоги, допустити заміну первинного позивача належним позивачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

У разі існування обставин відсутності порушеного права позивача (що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові), судам не потрібно вдаватись до оцінки спірного правочину на предмет його відповідності положенням законодавства.

Принцип юридичної визначеності є істотно важливим для питання довіри до судової системи та верховенства права, а також і для плідності бізнесової діяльності, із тим, щоб генерувати розвиток та економічний поступ; аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону (the law) легко доступним; вона також зобов`язана дотримуватись законів (the laws), які запровадила, і застосовувати їх у передбачуваний спосіб та з логічною послідовністю; передбачуваність означає, що закон має бути, за можливості, проголошений наперед (до його застосування) та має бути передбачуваним щодо його наслідків: він має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку (пункт 44 Доповіді Венеціанської комісії Х 512/2009).

Для звернення до суду за захистом охоронюваного законом інтересу особа повинна мати легітимні очікування вчинення стосовно неї певних дій з боку іншого суб`єкта відповідно до заснованого на законі дозволу.

Як вже зазначалось судом вище, позивач у цій справі ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, не є суб`єктом правовідносин у межах виконавчого провадження № 67533916, а тому порушення його прав не відбулось.

Відтак, відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу позивача, за захистом якого він звернувся, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Щодо судових витрат в цій справі суд зазначає, що за правилами статті 139 КАС України у випадку відмови в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи, покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Відповідачем вимог щодо відшкодування йому судових витрат, пов`язаних з розглядом цієї справи не заявлено.

Керуючись статтями 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (ідентифікаційний номер 21708016, місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17) до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (ідентифікаційний номер 34967593, місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 110) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відомості про сторін:

Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк" , адреса: 04053, місто Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17 в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (позивач): ідентифікаційний номер 21708016, 04053, місто Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17;

Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (відповідач): , адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 110.

Суддя А.С. Михайлик