Справа № 280/2932/25
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року Справа № 280/2932/25 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ),

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не виплати ОСОБА_1 разової грошової виплати до Дня Незалежності України у 2024 році в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, передбаченої ч. 5 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" в повному обсязі;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 згідно Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту недоплачену суму разової грошової виплати до Дня Незалежності України у 2024 році у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої разової грошової виплати в розмірі, а саме 10805,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що має статус учасника бойових дій та має право на одержання пільг встановлених для даної категорії осіб, у тому числі на отримання разової грошової допомоги до Дня Незалежності України. Позивач зазначає, що у 2024 році йому була виплачена грошова допомога до Дня Незалежності України в розмірі 1000,00 грн. Позивач вважає, що розмір виплаченої грошової допомоги не відповідає вимогам чинного законодавства України та суперечить висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду по зразковій справі №440/14216/23. З урахуванням викладеного просить задовольнити позовні вимоги.. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії протиправними, у зв`язку з чим просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав. У письмовому відзиві від 30.04.2025 вх. № 21301 вказав, що законодавцем делеговано Кабінету Міністрів України право визначати порядок та розміри разової грошової допомоги, передбаченої Законом № 3551. Надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в п. 2 та п 3 ст.116 Конституції України. Стверджує, що розмір грошової допомоги визначено не Головним управлінням, а Постановою №754, дії Головного управління щодо виплати грошової допомоги у 2023 році полягають в одноразовому включенні суми грошової допомоги у визначеному Постановою № 754 розмірі до відомості (списку) на виплату пенсій, головним розпорядником коштів на виплату грошової допомоги та відповідальним виконавцем такої бюджетної програми є Мінсоцполітики, на рахунок якого Пенсійним фондом України повертаються невиплачені суми грошової допомоги (незалежно від причин такої невиплати), повноважень на вчинення дій, не передбачених Постановою № 754, органам Пенсійного фонду України не надано. Зазначає, що Постанова № 754 вичерпно врегульовує порядок дій державних органів у процедурі виплати грошової допомоги. Вказує, що органи Пенсійного фонду України не можуть вчиняти дій, що суперечать вищенаведеним законодавчим актам або не відповідають їм. Також зазначає про необхідність застосування до позовної заяви шестимісячного строку звернення до суду. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 21.04.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/2932/25 без виклику сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. 4 ст. 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію за вислугу років, а також має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 14.08.1996.

ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати йому грошову допомогу до Дня незалежності України за 2024 рік у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 28.02.2025 позивача повідомлено про відсутність підстав для нарахування грошової допомоги до Дня незалежності України за 2024 рік у розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком, оскільки грошова допомога виплачена у розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2024 №369 Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту і Про жертви нацистських переслідувань, у 2024 році.

Позивач, не погодившись з правомірністю відмови, звернувся до суду із вказаним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відтак суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII (далі - Закон №3551-XII). Відповідно до Преамбули Закону №3551-XII, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин цей Закон визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни (стаття 4 Закону № 3551-XII).

Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені статтею 12 Закону № 3551, однією з яких є виплата таким особам щорічної разової грошової виплати.

Законом України від 20.03.2023 № 2983-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо разової грошової виплати ветеранам війни та жертвам нацистських переслідувань» (далі Закон № 2983-IX), який набрав чинності 15.04.2023, частину п`яту статті 12 Закону № 3551-XII, попередня редакція якої була такою: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України», викладено в новій редакції такого змісту: «Щороку до Дня Незалежності України учасникам бойових дій виплачується разова грошова виплата у порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України в межах відповідних бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».

Ця норма неконституційною не визнавалася та є чинною на момент розгляду цієї справи.

Отже, Верховна Рада України у встановленому законом порядку та в межах її власних повноважень внесла зміни до спеціального Закону № 3551-XII, який регулює відносини забезпечення соціального захисту ветеранів війни та членів їх сімей, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме правила частини п`ятої статті 12 Закону № 3551-XII в редакції Закону № 2983-IX як спеціального закону, який прийнятий в умовах запровадження в Україні воєнного стану з метою реалізації заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, недопущення втрат Державного бюджету України, забезпечення соціальної підтримки громадян з огляду на фінансові можливості держави.

Також Верховна Рада України делегувала Кабінету Міністрів України право встановлювати порядок та визначати розмір разової грошової виплати учасникам бойових дій, яка здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що узгоджується з повноваженнями Уряду України, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Водночас суд зауважує, що Кабінет Міністрів України може регулювати порядок та розміри соціальних виплат та допомоги на підставі наданого йому Верховною Радою України права, встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри таких соціальних виплат та допомоги.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2024 № 369 «Про встановлення розмірів разової грошової виплати до Дня Незалежності України, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у 2024 році» (далі Постанова № 369), установлено, що разова грошова виплата до Дня Незалежності України виплачується до 24 серпня 2024 року у таких розмірах: учасникам бойових дій в розмірі 1000,00 грн.

За цих обставин суд дійшов висновку, що відповідач, застосувавши правила частини п`ятої статті 12 Закону № 3551-XII в редакції Закону № 2983-IX, яка була чинною як на момент виникнення спірних правовідносин, так і є чинною на час вирішення цієї справи, неконституційною не визнавалася та виплативши позивачу як учаснику бойових дій у 2024 році разову грошову виплату до Дня Незалежності України у розмірі, передбаченому Постановою № 369, діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд наголошує, що чинне законодавство України не передбачає виплату учасникам бойових дій разової грошової виплати до Дня Незалежності України в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, як стверджує позивач.

Водночас варто відзначити, що передбачена частиною п`ятою статті 12 Закону №3551-XII разова грошова виплата не є основним грошовим забезпеченням, а є додатковою соціальною пільгою (виплатою), яка має разовий характер, є щорічною та поширюється на певне коло осіб.

Тобто зазначена разова грошова виплата не належить до складових конституційного права громадян на соціальний захист, визначених у пунктах 1-4 частини першої статті 46 Конституції України, які не можуть бути скасовані законом, а тому Верховна Рада України як єдиний законодавчий орган влади в Україні, з огляду на існуючі фінансово-економічні можливості, у спосіб ухвалення законів може змінити умови та порядок виплати такої соціальної пільги за умови дотримання конституційних норм та принципів.

Встановлюючи порядок призначення разової грошової виплати учасникам бойових дій, Верховна Рада України діяла в межах її власних дискреційних повноважень.

У зв`язку з наведеним втручання держави у право позивача на мирне володіння своїм майном - щорічною разовою грошовою виплатою (у спосіб визначення Кабінетом Міністрів України у 2024 році її у меншому розмірі, ніж раніше) відповідає критерію законності.

Суд також враховує, що грошова виплата, передбачена частиною п`ятою статті 12 Закону № 3551-XII, не є основним джерелом існування позивача, а є додатковою соціальною гарантією, отже, позивач не змушений був нести надмірний індивідуальний тягар і втручання у його право на мирне володіння майном не порушило суті його соціальних прав.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.05.2025 за наслідками розгляду зразкової справи № 440/14216/23, які на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються судом під час розгляду цієї справи.

Таким чином, дії відповідача щодо виплати позивачу разової грошової виплати у 2024 році до Дня Незалежності України у розмірі 1000 грн є правомірними, тому заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Решта доводів та аргументів сторін, що наведена у заявах по суті справи, не потребує окремої оцінки суду, оскільки зроблених судом висновків не спростовують.

Також, суд відхиляє доводи відповідача про пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки такий строк позивачем дотримано.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ) про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів, - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 19.06.2025.

Суддя Л.Я. Максименко