Справа № 120/16895/24
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

17 червня 2025 р. Справа № 120/16895/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

18.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що ним подано два рапорти про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», а саме: рапорт від 05.09.2024 року та рапорт від жовтня 2024 року.

Позивач наголошує, що рапорт поданий у жовтні 2024 року, підписаний його безпосереднім командиром та командиром батальйону, але двічі повернутий без будь-яких пояснень та прийнятого рішення.

Позивач вважає таку бездіяльність протиправною, у зв`язку з чим, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Ухвалою суду від 23.12.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме: доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а саме: рапорт ОСОБА_1 поданий у жовтні 2024 року; уточнення прохальної частини позовної заяви, шляхом зазначення дати рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби, за наслідками розгляду якого позивач просить суд зобов`язати відповідача прийняти рішення.

На виконання вимог ухвали суду від 23.12.2024 року, позивач вимоги вказаної ухвали виконав, а саме, додав копію рапорту від 01.10.2024 року та у прохальній частині позову просив:

- визнати протиправною бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_1 щодо ігнорування та не розгляду рапортів від 05.09.2024 року та 01.10.2024 року про звільнення з військової служби військовослужбовця-санітарного інструктора медичного пункту НОМЕР_2 стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади ім. Якова Гандзюка військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_1 , у зв?язку з сімейними обставинами на підставі абз. 12 п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» у зв?язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір?ю, яка є особою з інвалідністю;

- зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 , звільнити з військової служби військовослужбовця ЗСУ санітарного інструктора медичного пункту 1 стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної ІНФОРМАЦІЯ_2 Військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_1 , у зв?язку з сімейними обставинами на підставі абз. 12 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», у зв?язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім?ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім?ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за Висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я.

Ухвалою суду від 13.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву.

Цією ж ухвалою суду витребувано у Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та зобов`язано надати суду разом з відзивом на позовну заяву наступні матеріали: рапорти ОСОБА_1 від 05.09.2024 року та від 01.10.2024 року про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» з доданими документами та результати його розгляду; у разі відсутності (не подання) таких рапортів, надати відповідні докази (журнал вхідної кореспонденції за вересень - жовтень 2024 року тощо.

27.01.2025 року представник відповідача подав клопотання про долучення доказів на виконання вимог ухвали суду від 13.01.2025 року. Зокрема, вказав, що в діловодстві Військової частини НОМЕР_1 обліковується лише один рапорт від ОСОБА_1 за вх. №19142 від 20.09.2024 року. Так, після розгляду вищевказаного рапорту командуванням Військової частини НОМЕР_1 надано відповідь позивачу за вих. №940/37699 від 20.09.2024 року.

Також представник відповідача наголосив, що Військова частина НОМЕР_1 не заперечує проти звільнення з військової служби ОСОБА_1 , проте вважає за доцільне наголосити в необхідності дотримання норм чинного законодавства щодо порядку подачі рапортів, а саме звернутись до своїх безпосередніх командирів та подати рапорт по команді.

07.02.2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача вказує, що 20.09.2024 року позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 05.09.2024 року про звільнення з військової служби на підставі статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю з числа осіб з інвалідністю ІІ групи з відповідними додатками.

Вказує, що командиром Військової частини НОМЕР_1 розглянуто поданий рапорт від 05.09.2024 року та надано письмову відповідь позивачу за № 940/37699 від 20.09.2024 з відповідними роз`ясненнями щодо порядку подачі рапорту. Одночасно, запропоновано привести рапорт у відповідність до вимог Положення та подати повторно «по команді», як це передбачено чинним законодавством, з додаванням відповідних додатків, що підтверджують підставу для звільнення.

Також зазначає, що рапорт про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 від 01.10.2024 року, про який зазначає позивач, до командування Військової частини НОМЕР_1 взагалі не надходив.

Враховуючи наведене, представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову.

20.02.2025 року позивач подав заяву, у якій просить задовольнити його позовні вимоги.

Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив наступне.

ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді санітарного інструктора медичного пункту 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади ім. Якова Гандзюка).

05.09.2024 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.

До рапорту позивач долучив нотаріально посвідчені копії наступних документів:

- копію паспорту, коду ОСОБА_1 ;

- копію паспорту, коду ОСОБА_2 ;

- пенсійне посвідчення ОСОБА_2 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_1 ;

- свідоцтво про смерть ОСОБА_3 ;

- довідку до акта огляду МСЕК серія 12ААГ № 693010 від 20.06.2024 року;

- нотаріально засвідчена заява ОСОБА_2 про обрання для свого утримання (догляду) сина ОСОБА_1 .

Командуванням Військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача від 05.09.2024 року про звільнення з військової служби та надано відповідь листом від 20.09.2024 року за вих. №940/37699, яким повідомлено, що відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" від 10.12.2008 року №/153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Водночас, запропоновано, щодо написання рапорту про звільнення із військової служби молодшого сержанта ОСОБА_1 за сімейними обставинами та подати по командній ланці управління з додаванням відповідних додатків, що підтверджують підставу для звільнення.

Вподальшому, 01.10.2024 року позивач особисто подав рапорт начальнику медичного пункту 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби згідно з пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.

Однак за результатами розгляду рапорту від 01.10.2024 року не прийнято рішення про звільнення або вмотивована відмова.

Позивач вважає вказану бездіяльність протиправною щодо не розгляду рапортів, у зв`язку з чим звернувся за захистом своїх прав до суду.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України від 25.03.1992 року №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Згідно частини 1 та 3 статті 1 Закону №2232-XII Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 стаття 1 Закону №2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Так, відповідно до частини 12 Закону №2232-XII такими сімейними обставинами є, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи.

Частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ наказу Міністерства оборони України від 06.08.2024 року №531 "Про затвердження Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України" (далі - Наказ №531), у паперовому рапорті військовослужбовець вказує найменування посади командира (начальника), якому адресується рапорт; заголовок "Рапорт"; суть порушеного питання; перелік доданих до рапорту документів або їх копій (за потреби); найменування займаної посади; військове звання, власне ім`я та прізвище; дату; особистий підпис.

Разом з тим, указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).

Відповідно до до абзацу 2 пункту 12 Положення №1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно із пунктом 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

При цьому, згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ, пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2017 №124, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині.

Розглянутим вважається рапорт той, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.

Таким чином, подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання і далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

У разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, рапорт військовослужбовця подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі, і так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Отже, видача наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця з військової служби чи надання обґрунтованої відмови у задоволенні рапорту можлива лише у разі остаточного надходження рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

При цьому, у такому рапорті безпосередньо зазначаються клопотання безпосередніх (прямих) командирів (начальників) військовослужбовця, що звернувся з рапортом, або обґрунтуванням їх відсутності, що свідчить про доведення до відома прохання про звільнення військовослужбовця та передачу його рапорту в порядку підпорядкування, однак не позбавляє права безпосереднього (прямого) командира (начальника) такого військовослужбовця відмовитися клопотати перед своїм безпосереднім (прямим) командиром (начальником) щодо порушеного питання.

Таким чином, наявність у рапорті про звільнення з військової служби відміток усіх вищих посадових осіб про власне клопотання з порушеного питання вказує на безпосереднє надходження такого рапорту до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом ухвалювати рішення, а отже й про початок процедури розгляду рапорту про звільнення з військової служби такого військовослужбовця по суті.

З викладеного суд висновує, що розглянутим вважається рапорт, який слугував підставою видачі наказу по особовому складу про звільнення з військової служби чи ухваленні рішення про відмову у задоволенні рапорту, доведені до військовослужбовця у порядок, передбачений чинним законодавством.

Водночас суд звертає увагу позивача на обов`язкок військовослужбовця подати/направити рапорт у порядок та спосіб, визначений чинним законодавством, з метою початку процедури розгляду такого рапорту по суті.

Так, судом встановлено, що 05.09.2024 року позивач засобами поштового зв`язку звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу 12 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.

Командуванням Військової частини НОМЕР_1 розглянуто рапорт позивача від 05.09.2024 року про звільнення з військової служби та надано відповідь листом від 20.09.2024 року за вих. №940/37699, яким повідомлено, що відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" від 10.12.2008 року №/153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

При цьому, відповідач наголошує, що в діловодстві Військової частини НОМЕР_1 обліковується лише один рапорт від ОСОБА_1 від 05.09.2024 року.

Разом з тим, позивачем надано до матеріалів справи рапорт від 01.10.2024 року на ім`я начальника медичного пункту 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби згідно з пп "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи.

На вказаному рапорті зазначена наступна резолюція: «клопочу по суті рапорту санітарного інструктора медичного пункту 1 стрілецького батальйону Військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 » та підписана начальником медичного пункту 1 стрілецького батальйону Військової частини ОСОБА_4 .

Однак за результатами розгляду рапорту від 01.10.2024 року не прийнято рішення про звільнення або вмотивована відмова.

Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170.

Пунктом 12.11 розділу XIІ Інструкції визначено перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у додатку 19 до Інструкції.

Згідно вказаного додатку звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років); документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме у разі необхідності здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи:

- копія свідоцтва про шлюб;

- один із документів, що підтверджує інвалідність дружини (чоловіка): довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

- висновок медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді (для осіб з інвалідністю II групи) (підпункт 23 пункту 5 Додатку 19 до Інструкції).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та дії воєнного стану на підставах, визначених пунктом 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), серед яких, зокрема наявна обставина, що визначена позивачем.

Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

На підставі статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Відповідно до п. 31 Статуту ЗСУ начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.

Тобто, у разі неприйняття, не розгляду чи незадоволення рапорту прямими командирами, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі і так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Відтак, суд зауважує, що у будь-якому випадку остаточне рішення (позитивне чи негативне) за рапортом військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути прийняте командиром військової частини або іншою посадовою особою, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Отже, відповідач повинен був розглянути рапорт позивача та прийняти за наслідками розгляду рапорту відповідне рішення. Натомість відповідач обмежився наданням відповіді про рапорту позивача від 05.09.2024 року, а жодного рішення за наслідками розгляду порушеного у рапорті від 01.10.2024 року питання не прийняв, чим допустив протиправну бездіяльність.

Відповідно, в цій частині вимоги адміністративного позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, то суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення спірного питання за встановлених судом обставин.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.

Тобто в кожній конкретній справі суд, констатуючи незаконність рішення суб`єкта владних повноважень, повинен впевнитись у тому, що за встановлених обставин справи не існує законних перешкод для прийняття рішення на користь заявника.

Наведене також підтверджується положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом яких суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Також суд враховує, що представник відповідача не заперечує проти звільнення з військової служби ОСОБА_1 , проте вважає за доцільне наголосити в необхідності дотримання норм чинного законодавства щодо порядку подачі рапортів, а саме звернутись до своїх безпосередніх командирів та подати рапорт по команді.

Виходячи із обставин цієї справи та беручи до уваги те, що прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби належить до безпосередніх повноважень командира Військової частини НОМЕР_1 і в межах судового розгляду суд не може пересвідчитись у виконанні як позивачем, так і відповідачем, усіх визначених законом умов, необхідних для прийняття такого рішення, на переконання суду, належним способом захисту в цьому випадку є зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорти позивача від 05.09.2024 року та від 01.10.2024 року про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» за сімейним обставинами (у зв`язку з необхідністю постійного догляду за матір`ю, яка є собою з ІІ групою інвалідності) та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, про наявність підстав для часткового задоволення даного адміністративного позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а будь-яких інших судових витрат у справі не встановлено, питання про їх розподіл не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) щодо розгляду рапортів від 05.09.2024 року та 01.10.2024 року про звільнення з військової служби військовослужбовця-санітарного інструктора медичного пункту НОМЕР_2 стрілецького батальйону НОМЕР_3 окремої мотопіхотної бригади ім. Якова Гандзюка військової частини НОМЕР_1 , сержанта ОСОБА_1 , у зв?язку з сімейними обставинами на підставі абз. 12 п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», у зв?язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір?ю, яка є особою з ІІ групою інвалідності.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) повторно розглянути рапорти ОСОБА_1 від 05.09.2024 року та від 01.10.2024 року про звільнення з військової служби на підставі абз. 12 п.3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» за сімейним обставинами (у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є собою з ІІ групою інвалідності) та прийняти рішення, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_5 )

Суддя Дончик Віталій Володимирович