Справа № 160/31734/24
Суддя: Рищенко Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Рищенко А. Ю.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємеця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління ДПС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки прийняте за результатами фактичної перевірки, проведеної з процедурними порушеннями та за відсутності належних правових підстав. Позивач стверджує, що висновки акта перевірки щодо порушення ним пунктів 1, 2 та 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» є безпідставними, оскільки розрахункові операції були проведені через РРО, а весь товар, що знаходився в магазині, був належним чином облікований на підставі первинних документів (договору комісії та актів приймання-передачі), які були надані перевіряючим під час перевірки.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.12.2024 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 20.12.2024 до участі у справі в якості третьої особи залучено Головне управління ДПС у Київській області.
Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог заперечував, посилаючись на правомірність проведеної перевірки та обґрунтованість її висновків, якими підтверджено факти проведення розрахункових операцій без застосування РРО та реалізації товарів, не облікованих у встановленому порядку.
Третя особа не надала до суду своїх письмових пояснень щодо даної справи.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що посадовими особами ГУ ДПС у Київській області на підставі наказу від 14.06.2024 № 1633-п та направлень від 14.06.2024 № 5940/10-36-07-08 та № 5942/10-36-07-08 проведено фактичну перевірку господарської одиниці магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює діяльність Позивач.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції, зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку, та надавати контролюючим органам під час проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Статтею 20 Закону № 265/95-ВР передбачено застосування фінансової санкції до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, у розмірі вартості таких товарів.
Як встановлено судом, позивачем під час перевірки надавалися контролюючому органу Договір комісії від 27.05.2024 № ФА-27-05-24-МД, акти приймання-передачі товарів до нього від 27.05.2024 та від 10.06.2024, а також форму ведення обліку товарних запасів. При цьому акт відмови у наданні документів при проведенні фактичної перевірки не складався.
Відповідно до Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2021 № 496 (далі Порядок № 496), та статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Надані Позивачем договір комісії та акти приймання-передачі містять усі необхідні реквізити первинного документа: найменування сторін, дату складання, зміст та обсяг господарської операції (найменування, кількість та вартість товару), що дозволяє їх ідентифікувати як належні документи, які підтверджують походження та облік товару.
Отже, суд вважає, що позивач виконав свій обов`язок, передбачений пунктом 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР, надавши документи, що підтверджують облік та походження товару.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки Позивач надав первинні документи, тягар доказування їх недостатності або невідповідності фактичним залишкам товару перейшов до контролюючого органу. Проте, відповідач або третя особа не надали жодних доказів того, що ними здійснивалося співставлення наданих документів із фактичною наявністю товару в магазині. В акті перевірки не зазначено жодної конкретної позиції товару, яка була б наявна в магазині, але відсутня у наданих первинних документах. Натомість, контролюючий орган безпідставно не взяв до уваги надані документи та визначив суму штрафу, виходячи із загальної вартості товарів за актом приймання-передачі від 10.06.2024, не встановивши, чи весь цей товар знаходився у місці продажу на момент перевірки.
За таких обставин, висновок відповідача про наявність необлікованого товару на суму 307 906,20 грн є необґрунтованим та документально не підтвердженим.
Щодо порушення порядку проведення розрахунків суд зазначає наступне.
Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР, суб`єкти господарювання зобов`язані проводити розрахункові операції на повну суму покупки через зареєстровані РРО та надавати покупцю розрахунковий документ встановленої форми.
В акті перевірки зазначено про непроведення через РРО розрахункової операції на суму 200,00 грн.
Судом встановлено, що дана операція відбулася 12.06.2024 , тоді як фактична перевірка розпочалась 17.06.2024.
Відповідно до підпункту 75.1.3 статті 75 ПКУ, фактична перевірка здійснюється за місцем фактичного провадження діяльності та стосується дотримання законодавства на момент її проведення.
Аналіз минулих періодів є предметом документальної перевірки. Отже, встановлення порушення, що відбулось за 5 днів до початку перевірки, виходить за межі предмету фактичної перевірки, а тому застосування санкції за цю операцію є протиправним.
Щодо операції на суму 899,00 грн, позивач стверджує, що продаж був фіскалізований та чек виданий, і долучає копію чеку до матеріалів справи. Відповідач, на якому лежить тягар доказування, не надав доказів, які б спростовували цей факт.
Крім того, застосування штрафної санкції у розмірі 150%, передбаченої статтею 17 Закону № 265/95-ВР, можливе лише за кожне наступне вчинене порушення. Оскільки порушення на суму 200,00 грн встановлено протиправно, підстави для кваліфікації порушення на суму 899,00 грн як повторного відсутні.
Отже, суд доходить висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на підставі акта перевірки, висновки якого не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності свого рішення, що є порушенням вимог частини другої статті 77 КАС України.
Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2475,64 грн, який підлягає стягненню з Відповідача.
Керуючись ст. 2, 5, 9, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області понесені ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 475,64 грн. (дві тисячі чотириста сімдесят п`ять гривень 64 копійки).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А. Ю. Рищенко