Справа № 380/20157/24
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 рокусправа № 380/20157/24
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач-1), Міністерства оборони України (далі відповідач-2), ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-3), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач-4), ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі відповідач-5), в якому просить:

- визнати протиправною дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) щодо не розгляду заяв, вимог ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо відмови у наданні відстрочки по п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та зобов`язати І відділ ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ) розглянути, відповідно до вимог законну та Порядку, заяву від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 на відстрочку по п. 13 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», належно розглянувши заяву та додатки та прийняти законне і обґрунтоване рішення;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_1 ) прийняти рішення, яким надати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», враховуючи той факт що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 ІПН код НОМЕР_2 , здійснює постійний догляд за тестем (батьком дружини) ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 адреса: АДРЕСА_1 ) який являється інвалідом 2 групи, та згідно витягу з протоколу ВЛК потребує постійного стороннього догляду, відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд;

- визнати протиправною дії та бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_1 ) в частині неврахування права ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо надання відстрочки по п. 13 ч. 1 ст 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в частині незаконних дій щодо позбавлення волі, примусової мобілізації, порушень при проходженні ВЛК (формальне і неповне обстеження);

- визнати протиправною дії та бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) Міністерство оборони України щодо ігнорування рапортів, звернень та скарг від ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 зокрема рапортів щодо звільнення, рапортів щодо відпустки, рапортів щодо лікування та медичне обстеження, та щодо забезпечення доставки на повторне ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_9 відповідно до листа 08.10.2024 року на виконання розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 № 1159/8/5836 від 30.09.2024 року;

- зобов`язати командування Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) Міністерство оборони України розглянути рапорти позивача, зокрема рапорт щодо ВЛК, відпустки, обстеження та лікування, та щодо звільнення, звільнити (розглянути згідно вимог закону рапорт про звільнення) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 з лав Збройних сил України у зв`язку із сімейними обставинами (відповідно Довідки МСЕК про інвалідність 2 групи ОСОБА_2 та відповідно до витягу з протоколу ВЛК про те що ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду, а позивач постійно здійснює догляд ним), згідно підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» або ж перевести у резерв ЗСУ за місцем проживання та реєстрації.

Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивача мобілізовано без урахування підстав для відстрочки. Зокрема вказав, що він здійснює постійний догляд за тестем (батьком дружини) ОСОБА_2 , який є інвалідом 2 групи, та згідно з витягом з протоколу ВЛК потребує постійного стороннього догляду, а при цьому відсутні інші особи які можуть здійснювати такий догляд. Повідомив, що позивач звернувся до РТЦК за місцем реєстрації і повідомив, що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації. Стверджує, що на підставі статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію не підлягають призову на військову службу під час мобілізації особи, визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово лікарської комісії). Також просив надати йому відстрочку від призову. Вказав, що на вимогу ІНФОРМАЦІЯ_11 надав додаткові докази. Стверджує, що якщо військовозобов`язаний подав заяву до ТЦК на відстрочку від мобілізації, то його не можуть викликати на ВЛК, поки не буде ухвалено рішення про відстрочку. Зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, яким врегульовано питання надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації і пунктом 63 якого визначено, що військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) ТЦК з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Позивач вважає, що з порушенням вищевказаних норм працівниками ІНФОРМАЦІЯ_8 19.09.2024 року силою протиправно без складення протоколу про затримання, затримано ОСОБА_1 та силою доправлено до ІНФОРМАЦІЯ_8 для проходження примусового ВЛК, яке формально було пройдене за кілька хвилин. Вказав, що однією з підстав для звільнення з військової служби є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи. Стверджує, що у звільненні з військової служби позивачу відмовлено. Тому позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 02.10.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою від 16.10.2024 продовжено строк залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 20.11.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачам встановлено 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою суду від 19.06.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-2 про залишення позовної заяви без руху.

Від відповідача-3 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 90346 від 06.12.2024) у якому проти позову заперечив. Вказав, що ОСОБА_1 перебував на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_12 . Повідомив, що за інформацією наданою ІНФОРМАЦІЯ_13 військовозобов`язаний ОСОБА_1 звертався із заявою про надання відстрочки, яка була розглянута та у зв`язку з ненаданням документів, які б підтверджували відсутність інших осіб, що можуть здійснювати постійний догляд (утримання). 19.09.2024 під час проведення заходів оповіщення на території Стрийського району був запрошений ОСОБА_1 , для оновлення облікових даних. За інформацією Єдиного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перебував на обліку військовозобов`язаних, не маючи оформленої відстрочки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 , підлягав призову. З метою визначення ступеня придатності до військової служби начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено ОСОБА_1 на медичний огляд. За результатом проведеного медичного огляду військовозобов`язаний ОСОБА_1 1978 р.н., визнаний придатним до військової служби у воєнний час, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 19.09.2024 № 5752/1. У зв`язку з тим, що підстави для відстрочка від призову під час мобілізації ОСОБА_1 не підтверджена відповідними належними документами, рішенням військово-лікарської комісії позивач визнаний придатним до військової служби у воєнний час начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах наданих повноважень, 19.09.2024 призвано на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 .

Зазначив, що для військовозобов`язаного, який має одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи встановлено обов`язок надання одного із таких документів, що підтверджує неможливість інших осіб, які не є військовозобов`язаними та зобов`язані за законом утримувати одного із своїх батьків з інвалідністю I чи II групи або одного з батьків дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи: довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, або документ, що підтверджує перебування під арештом (крім домашнього арешту), або відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Щодо оскарження висновку ВЛК, вказав, що у разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному (Київському та Севастопольському міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. ВЛК при ТЦК проводить медичний огляд за направлення начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а направлення військовослужбовцю для проходження медичного огляду видається командиром військової частини за місцем проходження військової служби. Також зазначив, що 23 вересня 2024 року на адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла скарга ОСОБА_1 щодо умисного неповного та неналежного проведення медичного обстеження військово-лікарською комісією та забезпечення проведення обстеження військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій не зазначив про те, що є військовослужбовцем. З метою розгляду скарги та проведення контрольного медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_14 30 вересня 2024 за вих. № 1159/1/5836 скеровано розпорядження начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 про виклик гр. ОСОБА_1 для проходження контрольного медичного огляду. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_14 , як військовозобов`язаному, який перебуває на військовому обліку у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, також направлено повідомлення про необхідність звернення за скеруванням до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку. Разом з тим, оскільки позивач призваний на військову службу під час мобілізації у військову частину НОМЕР_1 , його виключено з військового обліку, він втратив статус військовозобов`язаного і став військовослужбовцем. Таким чином відповідач-2 вважає, що реалізація розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виклику для проходження контрольного медичного огляду військовослужбовця ОСОБА_1 не можливе, оскільки начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 має право на виклик призовника, військовозобов`язаного чи резервіста. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від відповідача-1 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 90422 від 06.12.2024) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що 21.10.2024 на адресу військової частини НОМЕР_1 надійшов рапорт позивача про звільнення його з військової служби на підставі абзацу 13 пункту 3 частини 12 Закону № 2232-ХІІ. Повідомив, що підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні у зв`язку з тим, що військовослужбовець, який бажає звільнитися, зобов`язаний подати документи, які підтверджують підстави звільнення, зокрема, акт обстеження сімейного стану військовослужбовця. Разом з тим, до рапорту про звільнення з військової служби ОСОБА_1 такі документи подані не були. Зазначив, що про такі обставини повідомлено позивача листом від 31.10.2024. Повідомив, що інших рапортів від ОСОБА_1 на адресу відповідача-1 не надходило. Крім того вказав, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 298 від 28.10.2024 солдат ОСОБА_1 28.10.2024 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 . Вважає, що враховуючи поведінку позивача, ефективний захист його прав в разі задоволення позовної заяви, видається неможливим, у зв`язку з відсутністю останнього у військовій частині. Просив у задоволенні позову відмовити.

Від відповідача-4 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 92411 від 16.12.2024) у якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що 19.09.2024 року в рамках здійснення заходів оповіщення, мобілізації населення та пошуку осіб, які ухиляються від мобілізації згідно Закону України « Про військовий стан» працівниками ІНФОРМАЦІЯ_8 спільно з представниками поліції на території відповідальності було виявлено громадянина ОСОБА_3 . Відповідно до постанови КМУ № 318 від 07.04.2023, громадянина ОСОБА_1 оповіщено про оголошення Указом Президента України № 65/2022 військового стану в зв`язку з агресією російської федерації, доведено статтю 65 Конституції України, про те що Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Після цього громадянина ОСОБА_1 запрошено до ІНФОРМАЦІЯ_8 для уточнення військово- облікових даних. За результатом звірки персональних даних встановлено, що даний громадянин відповідно до Єдиного державного реєстру перебуває на обліку та підлягає призову (рішенням комісії при ІНФОРМАЦІЯ_15 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу). Інших підтверджуючих доказів про право на відстрочку у гр. ОСОБА_1 не було. Враховуючи вище наведене скеровано на медичний огляд військово-лікарську комісію довідка № 5752/1 від 19.09.2024 року, визнаний придатним до військової служби. Відповідно був виданий наказ «Про призов військовозобов`язаних сержантського та солдатського складу до Збройних Сил України за загальною мобілізацією» № 559 від 19.09.2024 року. Направлений для проходження служби до в/ч НОМЕР_1 .

Представник позивача надіслав на адресу письмові пояснення (вх. № 10843 від 10.02.2025) у яких в основній частині навів доводи аналогічні тим, які викладені в позовній заяві. Серед іншого вказав, що підстави звільнення військовослужбовця з військової служби як: (1) необхідність постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), а також особами з інвалідністю І групи (2) чи ІІ групи (3) є самостійними і не стосуються (не пов`язані) з такою підставою як: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи. Тому відповідач, кажучи про те, що надані позивачем документи не підтверджують відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за батьком дружини, підміняє одну підставу звільнення, передбачену підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, іншою, які є самостійними. За таких обставин варто констатувати, що наявність у позивача батька дружини, який є інвалідом 2 групи та потребує постійного догляду, дає йому право на звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ, і додатково не вимагає від нього доведення необхідності надання документів про інвалідність дружини чи про її неможливість здійснювати такий догляд, оскільки це навіть не відповідає критеріям встановлення групи інвалідності. Повідомив, що зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.06.2024 у справі № 580/4680/23.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі від 20.11.2024 та копію позовної заяви з додатками вручено відповідачу-5, що підтверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення за ШКІ № 269. Правом подати письмовий відзив на позовну заяву відповідач-5 станом день розгляду справи не скористався, тому суд, керуючись ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вирішив справу за наявними матеріалами.

Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються та встановив таке.

ОСОБА_1 перебував на обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_12 .

За інформацією наданою суду ІНФОРМАЦІЯ_14 військовозобов`язаний ОСОБА_1 звертався із заявою про надання відстрочки до ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була розглянута та у зв`язку з ненаданням документів, які б підтверджували відсутність інших осіб, що можуть здійснювати постійний догляд (утримання).

Вказані обставини не заперечуються сторонами.

Згідно з довідкою № 5752/1 від 19.09.2024 (№ 5073), виданою ІНФОРМАЦІЯ_16 , рядовий запасу ОСОБА_1 пройшов медичний огляд 19.09.2024 та ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_17 визнаний придатним до військової служби у воєнний час на підставі графи ІІ Розкладу хвороб, графи 7, ТДВ Б.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.09.2024 № 559 (по стройовій частині) військовозобов`язаного ОСОБА_1 призвано за загальною мобілізацією на військову службу до Збройних Сил України; виключено з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_17 та направлено у військову частину НОМЕР_1 .

Листом від 07.10.2024 № 6528 Регіональна військово-лікарська комісія за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 23.09.2024 повідомила позивача про те, що дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_18 , ТЦК та СП Автономної республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК. Запропоновано отримати відповідь на скаргу, подану позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Як слідує з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.10.2024 № 1159/8/6061 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із скаргою щодо умисного неповного та неналежного проведення медичного обстеження військово-лікарською комісією та забезпечення проведення обстеження військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою розгляду скарги та проведення контрольного медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_14 30 вересня 2024 за вих. № 1159/1/5836 скеровано розпорядження начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 про виклик гр. ОСОБА_1 для проходження контрольного медичного огляду. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_14 , як військовозобов`язаному, який перебуває на військовому обліку у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, також направлено повідомлення про необхідність звернення за скеруванням до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку.

Листом від 08.10.2024 № 1159/9/11081 ІНФОРМАЦІЯ_14 розглянувши скаргу ОСОБА_1 щодо неправомірних дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) повідомив, що позивач 19.09.2024 погодився проїхати до ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_1 ) та за результатом звірки персональних даних встановлено, що ОСОБА_1 підлягає призову (рішенням комісії при ІНФОРМАЦІЯ_4 йому відмовлено у наданні відстрочки, про що 22.08.2024 позивачу направлено повідомлення № 2685/1). У зв`язку з зазначеним ОСОБА_1 скеровано на медичний огляду військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_15 . Вказав, що відповідно до довідки ВЛК № 5073 від 19.09.2024 рядовий запасу ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби під час мобілізації на особливий період. Таким чином, позивач призваний на військову службу під час мобілізації на особливий період та направлений для проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .

Листом від 23.10.2024 ІНФОРМАЦІЯ_13 повідомив позивача про розгляд скарги ОСОБА_1 та вказав, що підстави вважати, що позивач користується правом на відстрочку від мобілізації на військову службу у розумінні ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» відсутні з огляду на те, що документи щодо дружини позивача, які підтверджуються обставини відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не надані.

ОСОБА_1 подав до військової частини НОМЕР_1 рапорт від 09.10.2024 у якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку із сімейними обставинами згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ «Про військову обов`язок і військову службу». Також просив перевести позивача у резерв ЗСУ на місцем його проживання та реєстрації.

До рапорта позивач додав: копію витягу з протоколу ЛКК, копію довідки МСЕК, копію акта № 22 від 03.10.2024, копію довідки № 394 від 03.10.2024, заяву про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд, копію свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дружини, протокол обстеження ОСОБА_4 .

Листом від 31.10.2024 № 7554 військова частина повідомила позивача про те, що підстави для подання клопотання про звільнення ОСОБА_1 з військової служби відсутні. Мотивував свою відмову відповідач-1 тим, що поданий позивачем рапорт про звільнення з військової служби не відповідає вимогам, визначеним абзацом 1 пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008. Зокрема, відповідач-1 зазначив, що до рапорту про звільнення з військової служби не додано документів, які б підтверджували відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у ОСОБА_2 або те, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору, суд керується таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII в чинній редакції).

Статтею 1 Закону № 2232-XII визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до частини 2 статті 1 Закону № 2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 1 статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Згідно з частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина 14 статті 2 Закону № 2232-XII).

Пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 за № 389-VІІІ (далі - Закон № 389-VІІІ) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Аналогічне визначення воєнного стану міститься і у статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII (далі - Закон № 1932-XII).

Також статтею 1 Закону №1932-XII передбачено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Пунктами 1, 4 Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 69/2022 передбачено, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України постановлено: оголосити та провести загальну мобілізацію (далі мобілізація); мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва; мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом; призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 (затвердженим Законом України від 24.02.2022 за № 2102-ІХ), у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває станом на момент розгляду справи.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин та на дату прийняття рішення у цій справі на території України діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом № 389-VIII.

Статтею 23 Закону № 3543-ХІІ визначені правові підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, відповідно до пункту 9 частини першої статті 23 Закону № 3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу військовозобов`язані зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною та/або своїми батьком чи матір`ю (батьком чи матір`ю дружини (чоловіка), якщо вона сама потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, померла (загинула), визнана зниклою безвісти або безвісно відсутньою, оголошена померлою, і батько чи мати дружини не має інших працездатних членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати за ними догляд), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду.

16.05.2024 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 560 (набрала чинності 18.05.2024), якою затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (далі Порядок № 560).

Пунктом 1 Порядку № 560 визначено, що цей Порядок визначає, зокрема, процедуру надання військовозобов`язаним та резервістам відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період та її оформлення.

Відповідно до пункту 56 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Згідно з пунктами 56, 57 Порядку № 560 відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії.

Як передбачено пунктами 58, 60 Порядку № 560, за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.

Комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.

Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.

На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.

Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.

У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.

У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7. Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.

Аналізуючи вищевказані норми Закону № 3543-ХІІ та Порядку № 560, слід дійти висновку, що право на відстрочку від призову на військову службу мають лише військовозобов`язані та резервісти. Таке право реалізується шляхом подання на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки заяви за встановленою формою з доданими до неї документами, які підтверджують право на відстрочку.

З матеріалів справи слідує, що відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 19.09.2024 № 559 (по стройовій частині) військовозобов`язаного ОСОБА_1 призвано за загальною мобілізацією на військову службу до Збройних Сил України; виключено з обліку в ІНФОРМАЦІЯ_17 та направлено у військову частину НОМЕР_1 .

Зі змісту листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.10.2024 № 1159/9/11081 слідує, що рішенням комісії при ІНФОРМАЦІЯ_15 позивачу відмовлено у наданні відстрочки, про що 22.08.2024 позивачу направлено повідомлення № 2685/1.

Доказів перебування на розгляді у ІНФОРМАЦІЯ_13 заяви позивача про надання йому відстрочки від призову по мобілізації станом на день призову ОСОБА_1 на військову службу по мобілізації, останнім не надано.

Таким чином, набувши статусу військовослужбовця, позивач втратив право на відстрочку від призову на військову службу.

Суд звертає увагу, що позивач, маючи об`єктивні підстави для відстрочки, мав реальну можливість реалізувати своє право шляхом звернення до відповідного ТЦК із заявою та належним чином засвідченими документами, як це передбачено Порядком № 560, до моменту його фактичного призову. Або у випадку незгоди з прийнятим рішення за результатами розгляду заяви про надання відстрочки від призову по мобілізації мав право оскаржити відповідне рішення у встановленому законодавством порядку.

Разом з тим, бездіяльність позивача щодо з`ясування обставин розгляду раніше поданої заяви не може бути підставою для скасування рішення відповідної комісії РТЦК.

Після зарахування до особового складу військової частини позивач набув статусу військовослужбовця, і припинення військової служби (звільнення, виключення зі списків) можливе лише на підставах та в порядку, визначених Законом № 2232-XII та відповідними положеннями про проходження військової служби.

Правова позиція щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 01.10.2024 в справі № 200/4189/22.

Так, Верховний Суд звертає увагу на те, що право на відстрочку повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом (зокрема, районним ТЦК). При цьому реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця.

Якщо чоловік мав право на відстрочку, проте не скористався можливістю реалізації цього права та не оформив його у відповідний спосіб, то він потім не може оскаржити дії ТЦК з його мобілізації.

Після мобілізації виникли нові правовідносини проходження військової служби, особливості яких визначаються Законом № 2232-XII та Положенням про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ № 1153/2008. Рішення про призов та про призначення до військової частини вже реалізовані, а тому їхнє скасування без прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби не відновить початковий стан і не призведе до захисту прав та інтересів позивача.

Вказана правова позиція підтверджена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 05.02.2025 у справі № 160/2592/23.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними дій та бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) щодо не розгляду заяв, вимог ОСОБА_1 щодо відмови у наданні відстрочки по п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) розглянути, відповідно до вимог законну та Порядку, заяву від ОСОБА_1 на відстрочку по п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», належно розглянувши заяву та додатки та прийняти законне і обґрунтоване рішення, а також щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) прийняти рішення, яким надати позивачу. відстрочку від призову за мобілізацією на підставі абз. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», враховуючи той факт що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за тестем (батьком дружини) ОСОБА_2 , який являється інвалідом 2 групи, та згідно витягу з протоколу ВЛК потребує постійного стороннього догляду, відсутні інші особи, які можуть здійснювати такий догляд.

Також з урахуванням того факту, що станом на день призову позивача на військову службу під час мобілізації відстрочка від призову на військову службу по мобілізації не була оформлена у порядку, визначеному чинним законодавством, то відсутні підстави для визнання протиправними дій та бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_8 ( АДРЕСА_1 ) в частині неврахування права позивача щодо надання відстрочки по п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»,

Поряд з цим, суд зазначає, що позивачем не надано доказів вчинення працівниками відповідача-4 незаконних дій щодо позбавлення волі, примусової мобілізації.

Щодо допущення порушень при проходженні ВЛК (формальне і неповне обстеження) та зобов`язання провести повторний медичних огляд, суд зазначає таке.

Пунктом 6 Порядку № 560 встановлено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зокрема, включає:

оповіщення резервістів та військовозобов`язаних про виклик до районного (об`єднаного районного) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу, міського (районного у містах, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів України;

прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу СБУ або відповідного підрозділу розвідувальних органів, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;

проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;

перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення;

документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;

відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.

Відповідно до вимог пунктів 70-79 Порядку № 560 (в редакції чинній станом на виникнення спірних правовідносин) порядок проведення медичного огляду резервістів та військовозобов`язаних, персональний склад військово-лікарських комісій, порядок їх роботи визначаються у порядку, встановленому Міноборони.

Медичний огляд резервістів та військовозобов`язаних може проводитися у закладах охорони здоров`я, що мають відповідний договір із НСЗУ за програмою державних гарантій медичного обслуговування населення на відповідний рік.

Рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки (у спірному випадку ІНФОРМАЦІЯ_14 ).

Рішення військово-лікарської комісії при обласному ТЦК та СП про придатність резервіста або військовозобов`язаного за станом здоров`я до військової служби під час мобілізації може бути скасовано штатною військово-лікарською комісією вищого рівня або оскаржено у судовому порядку.

Резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Придатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби за станом здоров`я кожним лікарем визначається індивідуально. Висновки про придатність або непридатність резервістів та військовозобов`язаних до військової служби, подані ними скарги та об`єктивні дані, виявлені у процесі медичного огляду, а також установлений діагноз вносяться кожним лікарем до картки обстеження та медичного огляду та до інших документів, що засвідчується особистим підписом лікаря та скріплюється його особистою печаткою, із зазначенням дати проведення медичного огляду відповідно до вимог, визначених Міноборони.

До інформації про діагноз та результати медичних втручань (застосування методів діагностики, профілактики або лікування, пов`язаних із впливом на організм людини), які вносяться до картки обстеження та медичного огляду, додається відповідний код до кожного діагнозу та результату медичних втручань за класифікацією, визначеною класифікатором хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я та класифікатором медичних інтервенцій, затвердженими відповідними наказами Мінекономіки.

Голова військово-лікарської комісії:

організовує роботу військово-лікарської комісії;

перевіряє заповнення книги протоколів військово-лікарської комісії;

відповідно до результатів військово-лікарської комісії перевіряє і підписує картки обстеження та медичного огляду військовозобов`язаних;

доповідає керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки про результати проведення військово-лікарської комісії, засвідчує свій підпис у картках обстеження та медичного огляду військовозобов`язаних та подає на перевірку книгу протоколів військово-лікарської комісії;

перевіряє відповідність записів і висновків лікарів про придатність громадян до військової служби під час мобілізації, в особливий період та обґрунтованість установлених діагнозів.

Документально оформлені результати проходження резервістом або військовозобов`язаним медичного огляду військово-лікарської комісії доставляються до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки не пізніше ніж протягом наступного дня після винесення рішення (постанови) про придатність резервіста або військовозобов`язаного до військової служби.

Рішення (постанову) військово-лікарської комісії щодо придатності резервіста або військовозобов`язаного до проходження військової служби під час мобілізації вноситься до бази даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не пізніше ніж протягом наступного дня з дня надходження відповідного рішення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Контроль за направленням та проходженням резервістами та військовозобов`язаними військово-лікарської комісії покладається на керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Центральна військово-лікарська комісія Міноборони та її територіальні підрозділи організовують та здійснюють контроль за роботою військово-лікарських комісій територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, розглядають скарги громадян щодо рішень військово-лікарських комісій.

Наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, яке зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі - Положення № 402).

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Згідно із пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза - це:

медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби;

визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ;

встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.

Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу I Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).

Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.

ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.

Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання..

Відповідно до абзаців 1-3 пункту 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом.

До штатних ВЛК належать:

Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);

ВЛК регіону.

Пунктом 2.3 розділу І Положення № 402 передбачено, що Центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.

Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується директору Військово-медичного департаменту (далі - ВМД) МОУ. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК (підпункт 2.3.2 пункту 2.3 розділу І Положення № 402).

На ЦВЛК покладається, зокрема організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, у тому числі: організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України (підпункт 2.3.3 пункту 2.3 розділу І Положення № 402).

Як передбачено підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу I Положення № 402 ЦВЛК має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.

Згідно з підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 розділу I Положення № 402 Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Відповідно до підпункту 2.4.5 пункту 2.4 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК.

Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (підпункт 2.4.10. пункту 2.4 розділу І Положення № 402).

Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (підпункт 2.4.6. пункту 2.4 розділу І Положення № 402).

Пунктами 3.1 3.4 глави 3 розділу І Положення № 402 установлено, що скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».

Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».

Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я.

Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_19 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим. У разі незгоди громадянина з рішенням ВЛК при районному (міському) ТЦК та СП на підставі його заяви громадянин направляється для проходження ВЛК при обласному (Київському та Севастопольському міських) ТЦК та СП.

Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_18 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку.

Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.

У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК. Таке рішення є обов`язковим до виконання та має бути реалізовано не пізніше ніж в місячний строк з дати прийняття.

У разі визнання штатною ВЛК звернення необґрунтованим, воно повертається заявнику (скаржнику) з відповідними роз`ясненнями, у строк, визначений Законом України «Про звернення громадян».

У разі прийняття рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд, військовослужбовці та інші особи, зазначені у пункті 1.2 глави 1 цього розділу, направляються для проходження медичного огляду ВЛК в інший заклад охорони здоров`я, ніж той, в якому проводився медичний огляд ВЛК, постанова якої оскаржується.

Відповідно до підпункт 2.5.1. пункту 2.5. розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать:

госпітальні ВЛК;

гарнізонні ВЛК;

ЛЛК;

ВЛК Десантно-штурмових військ;

ІНФОРМАЦІЯ_20 ;

ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України;

ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України;

ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.

За підпунктом 2.8.1 пункту 2.8. розділу І Положення № 402 ВЛК ТЦК та СП створюється при районному (міському) ТЦК та СП.

Для керівництва і контролю за діяльністю цих комісій при ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя створюються відповідно Кримська республіканська, обласні, Київська міська та Севастопольська міська ВЛК.

Згідно з підпунктами 2.8.2, 2.8.3 пункту 2.8. розділу І Положення № 402 роз`яснення ВЛК регіону та ЦВЛК з питань військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання ВЛК ТЦК та СП.

ВЛК ТЦК та СП має право приймати постанови відповідно до цього Положення.

ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва мають право переглядати постанови ВЛК районного (міського) ТЦК та СП, крім постанов, які згідно з цим Положенням підлягають розгляду, контролю та затвердженню ЦВЛК, ВЛК регіону.

Підпунктами 2.8.4, 2.8.5 пункту 2.8. розділу І Положення № 402 установлено, що на ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК ТЦК та СП покладається огляд інших громадян.

У порядку контролю на ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. У воєнний час перевірка свідоцтв про хворобу з постановами про непридатність до військової служби проводиться за наданими на розгляд з ТЦК та СП медичними документами, а за медичними показаннями - шляхом проведення контрольного медичного огляду перед направленням на затвердження в штатні ВЛК.

Згідно із підпунктом 2.5.11 пункту 2.5 розділу І Положення № 402 документи позаштатних ВЛК скріплюються гербовою печаткою закладу охорони здоров`я (установи), військової частини, в яких ці комісії утворені.

Згідно з довідкою № 5752/1 від 19.09.2024 (№ 5073), виданою ІНФОРМАЦІЯ_16 , рядовий запасу ОСОБА_1 пройшов медичний огляд 19.09.2024 та ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_17 визнаний придатним до військової служби у воєнний час на підставі графи ІІ Розкладу хвороб, графи 7, ТДВ Б.

Отже, медичний огляд позивача проведено позаштатною ВЛК районного ТЦК та СП.

Позивач вважає, що медичний огляд комісією ВЛК проведено формально.

Згідно пункту 1.1 глави 1 розділу ІІ Положення 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.

У пункті 1.2 глави 1 розділу ІІ Положення № 402 зазначено, що постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3)..

Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).

Відповідно до п. 20.3 глави 20 розділу ІІ Положення № 402, при медичному огляді військовослужбовців та інших осіб ВЛК приймаються постанови такого змісту:

а) «придатний»: до військової служби за контрактом; до служби у військовому резерві; для підготовки до участі у МО; до участі у МО; до служби (роботи) у національному персоналі; […] до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони;

б) «Непридатний»: […];

в) «Потребує»: […];

г) «Тимчасово непридатний»: […];

ґ) У зв`язку з нетранспортабельністю переїзд до (вказати місцевість) ____________ протипоказаний (постанова приймається тільки щодо членів сімей військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби)).

д) Протипоказань до виходу в море на підводному човні (надводному кораблі) немає.

е) «На підставі статті ____ графи _____ Розкладу хвороб та графи _____ ТДВ «____» вихід у море на підводному човні (надводному кораблі) протипоказаний».

При цьому, у додатку 1 до Положення № 402 вказано назви хвороб/станів здоров`я і їхнє співвідношення з придатністю чи непридатністю до служби. При цьому перелік захворювань/станів здоров`я, які дають можливість бути непридатним до військової служби у мирний час, є значно ширшим, ніж у воєнний.

Главою 3 розділу II Положення № 402 визначено порядок медичного огляду військовозобов`язаних у мирний час та під час мобілізації, на особливий період.

Так, відповідно до даного розділу Положення №402 вказано, що медичний огляд військовозобов`язаних проводиться за рішенням керівників ТЦК та СП ВЛК ТЦК та СП на збірних пунктах районних (міських) ТЦК та СП або за місцем провадження медичної практики у закладах охорони здоров`я комунальної або державної форми власності лікарями, які включаються до складу ВЛК ТЦК та СП.

Під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний оглядається хірургом, терапевтом, невропатологом, психіатром, офтальмологом, оториноларингологом, а за медичними показаннями - і лікарями інших спеціальностей.

Перед оглядом військовозобов`язаних їм проводиться загальний аналіз крові, загальний аналіз сечі, серологічний аналіз крові на: антитіла до вірусу імунодефіциту людини (ВІЛ), поверхневий антиген до вірусу гепатиту «В» (HbsAg), загальні антитіла до вірусу гепатиту «С» (anti-HCV), реакція мікропреципітації з кардіоліпіновим антигеном або загальні антитіла до блідої трепонеми (RW); визначається група крові та резус-належність, проводяться рентгенологічне обстеження органів грудної клітки, ЕКГ. Особам старшим 40 років обов`язково проводиться вимір внутрішньоочного тиску, дослідження крові на цукор. Інші дослідження проводяться за показаннями.

Направлення для проведення вказаних лабораторних та інструментальних досліджень може здійснюватися лікарями із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, які залучаються для проведення медичного огляду військовозобов`язаних.

Лікарі, які включаються до складу ВЛК із закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності, під час проведення медичного огляду ознайомлюються з медичними записами в ЕСОЗ та з іншими медичними документами, які надає військовозобов`язаний, що характеризують його стан здоров`я, а також вносять до ЕСОЗ відповідні медичні записи на підставі отриманої інформації.

Під час дії правового режиму воєнного стану кожний військовозобов`язаний прибуває на медичний огляд ВЛК з результатами рентгенологічного обстеження органів грудної клітки.

ЕКГ виконується після 40-річного віку та за наявності медичних показань. Інші лабораторні та інструментальні дослідження виконуються за показанням.

До початку проведення медичного огляду ТЦК та СП отримує дані від органів соціального забезпечення щодо осіб з інвалідністю.

Військовозобов`язаний під час проведення медичного огляду зобов`язаний надати членам ВЛК ТЦК та СП медичну карту амбулаторного хворого за формою № 025/о, затвердженою наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року № 110 «Про затвердження форм первинної облікової документації та Інструкцій щодо їх заповнення, що використовуються у закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності та підпорядкування», зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (далі - форма № 025/о), виписки з медичної документації щодо перенесених захворювань, отриманих травм, поранень тощо, якщо така інформація відсутня в ЕСОЗ.

Зазначені документи, а на офіцерів і прапорщиків (мічманів) запасу також особові справи ТЦК та СП до початку огляду подає для вивчення у ВЛК.

Як слідує із наведених вище норм Положення № 402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І Положення № 402 з метою визначення придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК.

До штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до ЦВЛК або до суду.

Відповідно до Положення № 402, ВЛК ТЦК та СП не наділені повноваженнями змінювати, скасовувати своє рішення, або проводити повторний медичний огляд з підстав, не встановлених Положенням № 402, про що позивач просить у позові. Проте, як визначено у підпункті 2.4.6 пункту 2.4 розділу І Положення № 402, рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.

Суд звертає увагу на те, що згідно з Положенням № 402, у разі незгоди із рішеннями позаштатної ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня із відповідною скаргою, а у разі незгоди із ВЛК вищого рівня - звернутися до ЦВЛК або до суду.

Поряд з цим, як слідує з листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 08.10.2024 № 1159/8/6061 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із скаргою щодо умисного неповного та неналежного проведення медичного обстеження військово-лікарською комісією та забезпечення проведення обстеження військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою розгляду скарги та проведення контрольного медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_14 30 вересня 2024 за вих. № 1159/1/5836 скеровано розпорядження начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 про виклик гр. ОСОБА_1 для проходження контрольного медичного огляду. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_14 , як військовозобов`язаному, який перебуває на військовому обліку у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, також направлено повідомлення про необхідність звернення за скеруванням до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку.

Разом з тим, оскільки позивач призваний на військову службу під час мобілізації у військову частину НОМЕР_1 , його виключено з військового обліку, він втратив статус військовозобов`язаного і набув статусу військовослужбовцем.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно правовими актами.

Відповідно до п. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

З врахуванням зазначеного, реалізація розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо виклику для проходження контрольного медичного огляду військовослужбовця ОСОБА_1 не можливе, оскільки начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 має право на виклик призовника, військовозобов`язаного чи резервіста.

Тому в цій частині суд погоджується з доводами відповідача-3, а позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, суд враховує, що вищезазначене розпорядження відповідача-3 від 30 вересня 2024 № 1159/1/5836, яке скеровано начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , про виклик гр. ОСОБА_1 для проходження контрольного медичного огляду не може бути підставою для направлення військовослужбовця для проходження військово-лікарської комісії.

Також суд враховує, що позивач в межах цієї справи не оскаржує рішення військової-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_16 від 19.09.2024 № 5752/1 (довідка № 5073). Також позивач не надав доказів скасування такого рішення.

У постанові від 26 лютого 2025 року у справі № 600/3273/22-а Верховний Суд зазначив, що перевірка рішення госпітальної (гарнізонної) ВЛК (тобто позаштатної) на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням № 402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, тому якщо позивач не дотримався вимог Положення № 402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду, то це є самостійною підставою для відмови у задоволенні вимог адміністративного позову.

У силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, суд враховує такий висновок Верховного Суду при вирішенні спірних правовідносин.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не надано доказів оскарження рішення ВЛК до ЦВЛК, суд дійшов висновку, що перевірка рішення ВЛК ТЦК та СП (позаштатної ВЛК) на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням № 402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, з приводу придатності позивача до військової служби та встановлення причинного зв`язку захворювань, ВЛК регіону чи ЦВЛК (в межах справи) не приймали, тому позивач не дотримався вимог Положення № 402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду, що є підставою для відмови у задоволенні вимог у цій частині.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) Міністерство оборони України розглянути рапорти позивача, зокрема рапорт щодо ВЛК, відпустки, обстеження та лікування, та щодо звільнення, звільнити (розглянути згідно вимог закону рапорт про звільнення) ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 з лав Збройних сил України у зв`язку із сімейними обставинами, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» або ж перевести у резерв ЗСУ за місцем проживання та реєстрації, суд зазначає таке.

Спір у цій частині виник у зв`язку з відмовою відповідачів у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої та абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII.

ОСОБА_1 подав до військової частини НОМЕР_1 рапорт від 09.10.2024 у якому просив звільнити його з лав Збройних Сил України у зв`язку із сімейними обставинами згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ «Про військову обов`язок і військову службу». Також просив перевести позивача у резерв ЗСУ на місцем його проживання та реєстрації.

До рапорта позивач додав: копію витягу з протоколу ЛКК, копію довідки МСЕК, копію акта № 22 від 03.10.2024, копію довідки № 394 від 03.10.2024, заяву про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд, копію свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дружини, протокол обстеження ОСОБА_4 .

Листом від 31.10.2024 № 7554 військова частина відмовила позивачу у звільненні його з військової служби. Основною підставою для такої відмови стало, те, що позивачем не додано документів, які б підтверджували відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у ОСОБА_2 або те, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Так, на підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати постійний догляд за батьком дружини позивача, який має інвалідність ІІ групи, позивачем додано заяву батька дружини позивача у якій останній стверджує про відсутність інших осіб окрім його зятя, які не є військовозобов`язаними та відповідно до закону зобов`язані його утримувати чи інших працездатних осіб членів сім`ї, які зобов`язані та можуть здійснювати постійних догляд за ОСОБА_2 .

Також надав протокол обстеження ОСОБА_4 (дружини позивача), копії анамнезів невролога, копію довідки від 07.10.2024 № 129 Комунального закладу Городоцької районної ради «Городоцька центральна районна лікарня» про те, що ОСОБА_4 перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні медичної реабілітації для дорослих та дітей КНП «Городоцька центральна лікарня» Городоцької міської ради з 03.10.2024.

Суд враховує, що у постанові від 07 травня 2025 року у справі № 420/30227/24 Верховний Суд резюмував, що зі змісту наведеної норми висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:

- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;

- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Таким чином "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи", як зазначив Верховний Суд, означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.

Як встановлено судом та підтверджено доказами в матеріалах справи, до рапорта від 09.10.2024 позивач додав, зокрема, копію витягу з протоколу ЛКК, копію довідки МСЕК, копію акта № 22 від 03.10.2024, копію довідки № 394 від 03.10.2024, заяву про відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд, копію свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження дружини, протокол обстеження ОСОБА_4 .

Зі змісту поданих документів неможливо встановити наявність однієї з вищевказаних умов: відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Клопочучи щодо звільнення з військової служби на підставі визначених Законом підстав саме військовослужбовець належними доказами має підтвердити підстави для звільнення з військової служби, й такий обов`язок нормами Закону № 2122-IX не перекладено на військову частину.

Надаючи оцінку висновкам про відмову у звільненні з військової служби з тієї підстави, що позивачем не додано документів, які б підтверджували відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення у ОСОБА_2 або те, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації було визначено Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 (чинного на час виникнення спірних правовідносин, яке 01 січня 2025 року втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2024 року № 1338; підлягає застосуванню у цій справі у редакції на час виникнення спірних правовідносин; надалі - Положення № 1317).

За приписами підпункту 1 пункту 11 Положення № 1317 міські, міжрайонні, районні комісії визначають:

ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків;

потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв;

потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності хворих для направлення їх у стаціонарні відділення центрів соціального обслуговування;

причини смерті особи з інвалідністю або особи, ступінь втрати працездатності якої визначений комісією у відсотках на підставі свідоцтва про смерть у разі, коли законодавством передбачається надання пільг членам сім`ї померлого;

медичні показання на право одержання особами з інвалідністю автомобіля і протипоказання до керування ним.

У наведеному переліку прав та обов`язків медико-соціальної експертної комісії відсутнє поняття "постійного догляду", який може бути визначений для осіб, яким інвалідність не встановлена, а вказано лише право визначати необхідність стороннього нагляду, догляду.

При цьому, поняття "сторонній догляд" не є тотожним поняттю "постійний догляд", позаяк перше говорить про те, ким надається догляд, а друге - тривалість такого догляду.

Отже, поняття "постійний догляд" передбачає безперервний догляд, який надається особі, яка не здатна до самообслуговування, догляд, який надається без будь-якого часового обмеження, безперервно, постійно.

Враховуючи встановлене суд звертає увагу, що відповідно до Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року № 189 (у редакції наказу № 189 (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року № 1066) при лікувально-профілактичних закладах охорони здоров`я незалежно від форми власності, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, утворюються ЛКК (пункту 1 розділу III).

За приписами пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку до основних завдань ЛКК належить: 1) видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог пункту 4 розділу IV цього Порядку; 2) здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; 3) надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження; 4) вжиття заходів щодо перевірки та усунення недоліків у суб`єкта господарювання, що були виявлені Фондом соціального страхування України за результатом перевірки обґрунтованості медичних висновків про тимчасову непрацездатність (у разі звернення керівника суб`єкта господарювання).

Пунктом 4 розділу ІV Порядку передбачено, що ЛКК видає такі документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи:

форму рішення для встановлення причинно-наслідкового зв`язку захворювання з умовами праці відповідно до вимог, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 "Про затвердження Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві";

висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний),- до досягнення дитиною 16-річного віку.

Повертаючись до підстав для звільнення військовослужбовця з військової служби за нормою абзацу 11 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII суд зазначає про недосконалість та неузгодженість термінів та понять в нормативно-правових актах стосовно питання, яким документом підтверджується необхідність здійснення постійного догляду та який орган має право видавати цей документ.

З аналізу повноважень медико-соціальної експертної комісії, передбачених Положенням № 1317, у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23 Верховний Суд за схожих зі спірними обставин дійшов висновку про те, що така комісія визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності.

Щодо осіб, які не відносяться до цих категорій, але які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду, Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 120/1909/23 та у вже згаданій постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23 зазначив про те, що такі повноваження можуть бути віднесені до лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, які також мають право приймати висновки, зокрема, про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (зокрема, за формою № 080-4/о) з рекомендаціями щодо отримання відповідних послуг.

Порядок видання та заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі" визначає Інструкція щодо заповнення форми первинної облікової документації № 080-4/о "Висновок про наявність порушення функцій організму через, які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі", яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 березня 2021 року № 407, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 року за № 510/36132 (надалі - Інструкція № 407).

Відповідно до Інструкції № 407 висновок за формою № 080-4/о надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року № 859. Висновок призначений для надання до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчих органів міської, міста обласного значення, районної в місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади за місцем проживання/перебування особи, якій надаються соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, або до структурного підрозділу, що визначений договором про співробітництво територіальних громад для вирішення питання призначення особі соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі.

Згідно з пунктом 11 Інструкції № 407 особам, яким встановлено інвалідність безстроково, висновок видається безстроково. Особам, яким інвалідність встановлена на певний строк, висновок видається на строк не більше ніж до завершення строку встановлення їм інвалідності, але не менше ніж на 12 місяців. Іншим категоріям осіб висновок видається на 12 місяців з дати видачі.

Вирішуючи спірні правовідносини у цій справі суд враховує позицію Верховного Суду у спорі у такій категорії у постанові від 11 квітня 2024 року у справі № 420/16689/23 щодо необхідності судам з`ясувати, зокрема, чи містить відповідний висновок (рішення) інформацію про строк, на який воно видане, оскільки позивач ініціює остаточне звільнення з військової служби.

Повертаючись до обставин цієї справи судом встановлено, що позивачем не надано документа на підтвердження факту того, що його дружина потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. А тому суд дійшов висновку про те, що належних доказів на підтвердження встановленого у статті 26 Закону № 2232-XII застереження щодо "відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я" як умови для звільнення з військової служби за підпунктом "г" пункту 2 частини четвертої та абзацу 12 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII, утворюють обґрунтовану та достатню підставу для висновку про непідтвердження вказаних у рапорті підстав для звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю постійного догляду за батьком дружини з інвалідністю II групи, тому порушення прав позивача, про захист яких він просив у судовому порядку, не знайшло підтвердження у ході судового розгляду.

Натомість військовою частиною НОМЕР_1 доведено перед судом правомірність дій у межах спірних правовідносин.

Крім того, суд також враховує, що позивачем не надано доказів звернення його до військової частини НОМЕР_1 із рапорт щодо ВЛК, відпустки, обстеження та лікування станом на день подання уточненого позову. Тому в цій частині права позивача не можуть вважатися порушеними.

Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) та Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа Проніна проти України, рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)

Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У силу приписів ст. 139 КАС України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25,72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Міністерства оборони України (03168 м. Київ проспект Повітрофлотський 6; 00034022), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_5 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_6 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_7 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.П. Качур