Справа № 640/13879/22
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Кобаля М.І.,

Кузьменка В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 27 травня 2019 року;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 27 травня 2019 року.

Позов обґрунтовано тим, що перевірка здійснена з порушенням п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, так як відповідачем допущено процедурні порушення щодо проведення документальної позапланової перевірки, що є наслідком визнання рішень, винесених за наслідками такої перевірки, незаконними.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року позовні вимоги - задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 27 травня 2019 року.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 27 травня 2019 року.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що предмет у даній справі співпадає з предметом у справі №640/12244/19, що вказує про наявність підстав для закриття провадження у справі.

На думку скаржника, Товариство з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» намагається повторно скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві № від 27 травня 2019 року та № від 27 травня 2019 року, що не було враховано судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що підставою даного позову є порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, що тягне за собою визнання незаконними податкових повідомлень-рішень.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 лютого 2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей-БТЛ» надійшов запит від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 14.02.2019 №26494/10/26-15-14-07-02-15 щодо надання інформації відносно даних податкового кредиту в розмірі 177 117 грн. по взаємовідносинах з ТОВ «Ефект Маркет» () за жовтень 2016 року в сумі 71 417 грн. 00 коп., з ТОВ «Трейдер Вікторі» () за листопад 2016 року в сумі 93 000 грн. 00 коп., ТОВ «Сайленс Прайм» () за вересень в сумі 6350 грн. 00 коп., жовтень 2016 року в сумі 6 350 грн. 00 коп.

У запиті ГУ ДФС у м. Києві просило надати пояснення, засвідчені та скріплені печаткою копії документів, що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків із ТОВ «Ефект Маркет», ТОВ «Трейдер Вікторі», ТОВ «Сайленс Прайм» за вищезазначені періоди, а також щодо використання у власній господарській діяльності, придбання яких документально оформлено у відносинах із зазначеними платниками податків.

Листом від 14 березня 2019 року №14/03-19 ТОВ «Плей Бтл» направлено письмові пояснення щодо взаємовідносин з ТОВ «Ефект Маркет», ТОВ «Трейдер Вікторі», ТОВ «Сайленс Прайм» та документи, що підтверджують фінансово- господарські операції із вищевказаними контрагентами.

Однак, 08.04.2019 на підставі наказу Головного управління ДФС у м. Києві №4177, уповноваженими особами контролюючого органу проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Плей Бтл» по взаємовідносинах з ТОВ «Ефект Маркет» (код 40540383) за жовтень 2016 року, з ТОВ «Сайленс Прайм» (код 40502856) за вересень, жовтень 2016 року, з ТОВ «Трейдер Вікторі» (код 40645802) за листопад 2016 року показників декларації з податку на додану вартість та за 2016 рік - показників фінансової звітності з їх відображенням у декларації з податку на прибуток підприємств.

09 квітня 2019 року ГУ ДФС у м. Києві направило запит до ТОВ «Плей Бтл» про надання додаткових документів згідно переліку для проведення перевірки.

22 квітня 2019 року за результатами документальної позапланової виїзної перевірки винесено акт №90/26-15-14-07-02-10/37881205, яким встановлено порушення позивачем вимог: пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-IV, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 153 690,00 грн. за 2016 рік., п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 ПК України, в результаті чого занижено податок додану на вартість на загальну суму 170 767,00 грн., в тому числі: за вересень 2016 року на суму 6350,00 грн.; за жовтень 2016 року на суму 71417,00 грн.; за листопад 2016 року на суму 93000 грн.

10 травня 2019 року ТОВ «Плей Бтл» звернулося до ГУ ДФС у м. Києві із запереченнями на акт перевірки, однак рішенням ГУ ДФС у м. Києві від 95429/10/26-15-14-07-02-15 від 22.05.2019 скаргу залишено без задоволення.

27 травня 2019 року на підставі акту перевірки №90/26-15-14-07-02-10/37881205 від 22.04.2019, ГУ ДФС у м. Києві винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення №219261547, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств та застосовано штрафні санкції у сумі 192 112, 50 грн. та податкове повідомлення-рішення №, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств та застосовано штрафні санкції у сумі 256 150, 50 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем було допущено процедурні порушення щодо проведення спірної фактичної перевірки, тому така перевірка проведена незаконно, як наслідок наявні підстави для скасування спірних податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п.п.20.1.4 п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

За правилами пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) (далі - Кодекс або ПК України або повністю назва), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

У силу вимог п.п. 75.1.2 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Відтак, податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є документальні позапланові перевірки.

Згідно п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

У відповідності п. 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

За правилами п. 78.5 статті 78 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, копії наказу про проведення перевірки, службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).

При цьому, абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення); оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.

Тобто, лише дотримання посадовими особами контролюючого органу законодавчо установлених обмежень щодо призначення податкової перевірки є обов`язковою передумовою реалізації податковим органом права на проведення перевірки.

При цьому, у відповідності до підстав, передбачених п.п. 78.1.4 п. 78.4 ст. 78 ПК, обов`язковою умовою призначення перевірки є ненадання пояснень та їх документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу.

Так, відповідно до абзацу 1-3 пункту 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити: 1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; 2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; 3) печатку контролюючого органу.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу «витягнутої руки» під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків: податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування; акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

Аналізуючи вищевикладені положення Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка може бути проведена податковим органом в порядку пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України лише у разі ненадання документів та відповідних письмових пояснень платником податків на обов`язковий письмовий запит податкового органу, право надіслання якого поставлено законодавцем в залежність від виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків.

Згідно з пунктом 10 Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1245, запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу.

У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.

Пунктом 16 вказаного Порядку визначено, що у разі коли запит складено з порушенням вимог, визначених у пунктах 9 і 10 цього Порядку, суб`єкт інформаційних відносин звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Зміст зазначених положень дає підстави для висновку про те, що запит контролюючого органу про надання відповідної інформації платником податків повинен визначати конкретні підстави, тобто наявність чітко окреслених обставин, які у відповідності до пункту 73.3 статті 73 ПК України є умовою, за якої відповідний орган може звернутися із таким запитом. Без повідомлення вказаних фактів платник податків позбавлений об`єктивної можливості надати вмотивовані пояснення та їх документальне підтвердження.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 19.04.2018 у справі №813/4282/16.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 14.02.2019 ГУ ДПС у м. Києві направлено на адресу позивача письмовий запит з вимогою надати пояснення, засвідчені та скріплені печаткою копії документів, що безпосередньо стосуються господарських відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків із ТОВ «Ефект Маркет», ТОВ «Трейдер Вікторі», ТОВ«Сайленс Прайм» за вищезазначені періоди, а також щодо використання у власній господарській діяльності, придбання яких документально оформлено у відносинах із зазначеними платниками податків.

З тексту письмового запиту контролюючого органу вбачається, що підставою для витребування від позивача вказаної вище інформації стала наявна в податкового органу інформація з інформаційних баз щодо відсутності у контрагентів позивача джерела походження товарів.

Разом з тим, жодного конкретного факту порушення позивачем податкового законодавства у письмовому запиті від 14.02.2019 не викладено.

Втім, у разі наявності обставин для подання інформаційного запиту, що передбачені пп.1 та пп.3 абз.3 п. 73.3 ст. 73 ПК України, податковим органом має бути вказано в такому запиті факти, що свідчать про порушення платником податків законодавства, які виявлено податковим органом.

Без повідомлення вказаних фактів платник податків не повинен надавати контролюючому органу будь-які пояснення та їх документальне підтвердження.

Наведений висновок суду про те, що задля проведення перевірки необхідно зазначити факти, що свідчать про порушення податкового законодавства та відомості, які є джерелом інформації, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07.02.2019 по справі №813/2716/17, від 27.02.2018 по справі №820/19845/14.

Таким чином, вказаний вище письмовий запит Головного управління ДПС у м. Києві про подання відповідної інформації не відповідає вимогам ст. 73 ПК України та, відповідно, не може зумовлювати настання випадків, із якими положення пп. 78.1.4. п. 78.1. ст. 78 ПК України пов`язують виникнення права контролюючого органу на прийняття рішення про проведення документальної позапланової перевірки позивача.

Що стосується підстав для проведення перевірки за пп.78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, слід відмітити, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що позивачем на запит податкового органу надані обґрунтовані письмові пояснення та перелік документів, які підтверджували здійснення господарських операцій з контрагентами позивача.

Тобто, позивач на відповідні запити надав всі первинні бухгалтерські документи на підтвердження здійснення господарських операцій з підприємствами, натомість відповідач не зазначив конкретних недоліків поданих товариством пояснень або документів та обґрунтованих причин, чому недостатньо поданих позивачем документів, а також не конкретизував, яких саме документів не вистачає.

Крім того, у наказі від 08.04.2019 №4177 не відображено, в рамках яких заходів контролюючого органу встановлено невідповідність діяльності позивача вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей або документів (дата, номер, підпис уповноваженої особи) були встановлені факти порушення вимог законодавства при визначенні показників декларації з ПДВ; сумнівність яких саме дій позивача (дата вчинення дії, характер та наслідки вчинення такої дії та інші докази вчинення таких дій, показання свідків, працівників) була встановлена контролюючим органом.

Тобто, саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на п.п.78.1.4. пункту 78 ст. 78 ПК України, у наказі має зазначити конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства.

Поряд з цим, відповідачем всупереч доводів позивача не надано жодних доказів того, що контролюючим органом отримано інформацію, яка зумовлює виникнення обґрунтованої та законодавчо встановленої необхідності для контролюючого органу із здійснення належного податкового контролю.

За таких обставин, суд вважає, що у контролюючого органу не виникло законних підстав для проведення перевірки платника податків.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 5 липня 2023 року у справі №460/2663/22, від 20 липня 2023 року у справі 160/9720/22, від 11 липня 2023 року у справі №240/959/20, від 16 вересня 2021 року у справі № 120/1431/20-а, від 12 жовтня 2021 року у справі № 120/5229/20-а, від 28 жовтня 2021 року у справі № 520/10214/2020 та постанові ШААС від 29.07.2022 у справі 580/8964/21.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ від 08.04.2019 №4177 прийнятий контролюючим органом за відсутності підстав для проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача та без дотримання обов`язкових для цього умов, що є підставою для скасування рішень, прийнятих за наслідками перевірки на підставі такого наказу.

При цьому, слід також звернути увагу на правову позицію, неодноразово висловлену як Верховним Судом України у постанові від 27 січня 2015 року у справі №21-425а14, так і у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі №821/1157/16, від 05 лютого 2019 року у справі №2а-10138/12/2670, від 04 лютого 2019 року у справі №807/242/14, згідно з якою, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо їх проведення. У свою чергу порушення контролюючим органом вимог щодо призначення та проведення перевірки призводить до відсутності правових наслідків такої. Таким чином, у випадку незаконності перевірки, прийнятий за її результатами акт індивідуальної дії підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №804/12558/14, де зазначено, що у випадку незаконності перевірки прийнятий за результатами її проведення акт індивідуальної дії автоматично підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Установивши порушення проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин, що слугували підставою ухвалення суб`єктом владних повноважень індивідуальних актів, суд не може переходити, з огляду на викладену вище сталу і послідовну практику Верховного Суду, відступу від якої у встановленому законом порядку не здійснювалося.

Більш того, відповідно до доктрини з умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованої Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили. У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид цієї доктрини та вказав, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших.

Відтак, процедурні порушення, допущені контролюючим органом під час призначення перевірки (зокрема, щодо неправомірного прийняття наказу про призначення перевірки), можуть бути підставою для скасування у судовому порядку рішень контролюючого органу, прийнятих за наслідками такої перевірки, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 26.03.2019 у справі №806/4875/14 та у постанові від 21.02.2020 у справі №826/17123/18.

У постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 21.02.2020 (справа №826/17123/18) зроблено висновок, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

У ще одній постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 520/8836/18 окрім наведених, суд касаційної інстанції вказав, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом та встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем пункту 181.1 статті 181 ПК України, як підстави для донарахування суми грошового зобов`язання.

У контексті наведеного суд вважає за необхідне підкреслити, що у справі «Рисовський проти України» (№ 29979/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовний спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з огляду на протиправність проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, наявні підстави для визнання протиправними та скасування таких рішень.

Посилання скаржника на те, що наявні підстави для закриття провадження у справі з огляду на прийняті судові рішення у справі №640/12244/19 колегія суддів не приймає до уваги з наступних підстав.

Згідно з частиною першою ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно до п. 11 частини п`ятої ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначається власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

При цьому, пунктом 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що позивач не може повторно звернутися до адміністративного суду у тому випадку, якщо є одночасна сукупність наступних умов: підстави позову, предмет позову, тотожні сторони.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №826/6179/16, в якій зазначено, що достатньою та необхідною правовою підставою для закриття провадження у справі на підставі пункту 4 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (в старій редакції пункт 4 частини першої статті 157 КАС України) є одночасна сукупність наступних умов: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою чи ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду; набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

У вказаній вище постанові Верховний Суд також зазначає, що підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Водночас, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного зі згаданих вище чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

При визначенні підстав позову, як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 справа №372/2230/17-ц.

У той же час, відповідно до висновків Верховного Суду сторона не позбавлена права звертатись до суду з інших підстав.

Дійсно, Товариство з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» звернулось з відповідним позовом до суду до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 27.05.2019 № та №.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 травня 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року в справі № 640/12244/19 позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Плей БТЛ» залишено без задоволення.

Однак, у справі № 640/12244/19, обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач не посилався на порушення податковим органом порядку проведення перевірки, відповідно, вказані обставини не були предметом розгляду.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та практику Верховного Суду, позивач наділений правом повторного звернення до суду з вимогою щодо оскарження податкових повідомлень-рішень № від 27 травня 2019 року та № від 27 травня 2019 року, оскільки у новій позовній заяві було наведено інші правові підстави для скасування вказаних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді М.І. Кобаль

В.В. Кузьменко