Справа № 215/567/22
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
19 червня 2025 року м. Дніпросправа № 215/567/22
Суддя-доповідач Третього апеляційного адміністративного суду Семененко Я.В. перевіривши на відповідність вимогам Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу ОСОБА_1
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року по справі № 215/567/22 за позовом ОСОБА_1 до Криворізької міської ради про встановлення наявності компетенції (повноважень),
ВСТАНОВИВ:
28 травня 2025 року до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , направлена засобами поштового зв`язку 22.05.2025.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.06.2025 з Дніпропетровського окружного адміністративного суду витребувано матеріали адміністративної справи №215/567/22, які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 13.06.2025 та передані судді-доповідачу 16.06.2025.
Ознайомившись із поданою апеляційною скаргою, дослідивши матеріали судової справи, вважаю, що вказана апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з огляду на наступне.
Так, відповідно до частини першої статті 295 КАС України (в редакції на час постановлення оскаржуваної ухвали суду) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Судом встановлено, що 01.06.2022 Дніпропетровським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу, що оскаржується. Копію даної ухвали позивачу вручено 08.07.2022, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.21). Апеляційна скарга подана позивачем поштою 22.05.2025, тобто зі значним пропуском строку на апеляційне оскарження.
Разом з апеляційною скаргою позивачем подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, мотивовану тим, що оскаржувану ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.06.2022 вона отримала 08.07.2022 і 08.07.2022 подала апеляційну скаргу, однак лише 12.05.2025 одержала лист від 23.04.2025 з ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 про повернення скарги.
Ознайомившись із доводами позивача, покладеними в основу заяви про поновлення строку, дослідивши матеріали судової справи, суд зазначає наступне.
Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до пункту шостого частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку апеляційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Суд звертає увагу скаржника, що поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Як свідчать матеріали справи, 13.07.2022 до Третього апеляційного адміністративного суду надійшла вперше подана апеляційна скарга позивача на ухвалу суду першої інстанції від 01.06.2022. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 04.08.2022 скарга була залишена без руху із встановленням скаржнику строку для усунення виявлених недоліків. У зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги у встановлений строк, така була повернута судом апеляційної інстанції ухвалою від 20.09.2022.
Вдруге апеляційну скаргу позивач подав 22.05.2025, тобто після спливу більше двох років і вісім місяців з дня повернення первісної скарги.
Слід зазначити, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.
Сам по собі факт повернення апеляційної скарги не є поважною причиною пропуску строку, тому при вирішенні питання про поважність наведених скаржником причин, суд має враховувати також і ті обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої апеляційної скарги, а також період часу, який сплинув з моменту, коли особа дізналась про відповідне рішення суду, яким чином діяла ця особа протягом зазначеного часу. Суди мають враховувати, чи вчинялись особою, яка має намір подати апеляційну скаргу, усіх можливих та залежних від неї дій у розумні строки, без невиправданих зволікань з метою виконання процесуального обов`язку щодо дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень.
Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду від 19 червня 2020 року (справа № 280/4682/19), від 18 червня 2020 року (справа № 400/524/19), від 17 червня 2020 року (справа № 280/4951/19), від 15 травня 2020 року (справа № 820/1212/17) тощо.
Суд зауважує на тому, що повернення апеляційної скарги не є безумовною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження і обставини, за яких в даному випадку суд апеляційної інстанції повернув попередню апеляційну скаргу, безпосередньо пов`язані саме з діями скаржника щодо не виконання вимог ухвали суду.
Також, суд зауважує на тому, що ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 про повернення апеляційної скарги у касаційному порядку не скасована та є чинною, то до повторно поданої апеляційної скарги застосовуються вимоги КАС України, як до нової апеляційної скарги. При цьому, заявник апеляційної скарги під час реалізації свого права на повторне звернення до суду з апеляційною скаргою не звільняється від обов`язку дотримуватися встановленого законодавством строку звернення до суду з такою апеляційною скаргою.
Суд зазначає, що невиконання скаржником вимог процесуального закону щодо належного оформлення апеляційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику апеляційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його апеляційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Та обставина, що повернення апеляційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення вперше поданої апеляційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених для цього, а у Суду - обов`язку поновлювати такий строк, у разі його пропуску, тим більш за відсутності поважних причин.
Суд апеляційної інстанції, не заперечуючи проти права на повторне звернення з апеляційною скаргою після її повернення, вважає, що таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується змістом частини восьмої статті 169 КАС України, відповідно до якої скаржник має право на повторне звернення з апеляційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань.
З урахуванням викладеного, суд надає оцінку проміжку часу з дня повернення первісної апеляційної скарги та до повторного звернення зі скаргою.
Як встановлено вище, ухвалу про повернення первісної апеляційної скарги постановлено 20.09.2022, з апеляційною скаргою повторно позивач звернувся 22.05.2025, тобто після спливу більше двох років і вісім місяців з дня повернення первісної скарги.
Однак, такий проміжок часу скаржник при повторному зверненні з апеляційною скаргою не обґрунтовує як такий, що був об`єктивно необхідним задля приведення апеляційної скарги у відповідність із вимогами КАС України.
Скаржником не повідомлено суду фактичних обставин об`єктивного і непереборного характеру, які істотно ускладнили або унеможливили подання позивачем апеляційної скарги повторно у найкоротший строк, а також виправдовували таке значне зволікання зі зверненням з повторною апеляційною скаргою.
Повернення апеляційної скарги поданої вперше відповідно до процесуального закону надає право повторного звернення з апеляційною скаргою. Однак для визнання поважними підстав пропуску строку на апеляційне оскарження у такому випадку скаржнику слід надати суду докази, які б могли свідчити про намір особи реалізувати право на апеляційне оскарження у найкоротший строк.
При цьому, суд наголошує, що належним підтвердженням наміру реалізувати своє право на апеляційне оскарження, є направлення повторної апеляційної скарги скаржником у найкоротший строк.
Скаржником не наведено об`єктивних перешкод для повторного направлення апеляційної скарги у найкоротший строк.
Більш того, на думку колегії суддів, такий значний проміжок часу з моменту постановлення ухвали суду про повернення первісної апеляційної скарги та повторним поданням апеляційної скарги, вказує на відсутність процесуальної зацікавленості скаржника в апеляційному перегляді судового рішення у даній справі.
Надаючи оцінку аргументам скаржника з приводу того, що копію ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 про повернення первісної апеляційної скарги вона отримала лише 12.05.2025, суд зазначає таке.
Отже, матеріалами справи підтверджено надіслання судом першої інстунції та вручення 12.05.2025 позивачу засобами поштового зв`язку копії ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 по справі №215/567/22, про що зазначає скаржник.
Однак, суд враховує, що таке надіслання відбулося у відповідь на заяву позивача від 28.03.2025 (отриману судом 08.04.2025) щодо надання копій судових рішень по справі №215/567/22 (а.с.38).
В той же час, суд бере до уваги, що згідно матеріалів справи вищезазначене надіслання засобами поштового зв`язку названої ухвали вже здійснювалось попередньо судом апеляційної інстанції.
Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали від 20.09.2022 та оригінал апеляційної скарги із супровідним листом від 20.09.2022 Третій апеляційний адміністративний суд надіслав позивачу рекомендованим листом засобами поштового зв`язку.
Отже, судом виконано покладений процесуальним законом обов`язок щодо направлення на адресу позивача копії ухвали про повернення апеляційної скарги.
Натомість, згідно відомостей КП «ДСС» вказане поштове відправлення позивачу вручене не було, з незалежних від суду причин, а саме - "за закінченням терміну зберігання".
Судом з`ясовано, що копія ухвали від 20.09.2022 направлялась позивачу на адресу, яка була особисто зазначена останнім у поданих до суду письмових документах, зокрема, позовній заяві та апеляційній скарзі.
Згідно з пунктами 4,5 частини 6 статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Частиною одинадцятою статті 126 КАС України передбачено, що в разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.05.2023 у справі № 340/2148/22 зазначив, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місця перебування або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і т.п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Попри те, що конституційне право особи на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008, сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
Окрім того, в силу приписів статей 2, 4 Закону України Про доступ до судових рішень від 22 грудня 2005 року № 3262-IV кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала Третього апеляційного адміністративного суду від 20.09.2022 надіслана судом до Реєстру 21.09.2022 та забезпечено надання до нього загального доступу 23.09.2022.
Позивач жодним чином не обґрунтував наявність обставин, які завадили йому вчинити дії щодо з`ясування стану розгляду поданої ним до суду апеляційної скарги за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень; не надано доказів щодо вжиття заходів для подання апеляційної скарги повторно у найкоротші строки після її повернення, належним чином не обґрунтовано таке тривале зволікання з поданням цієї апеляційної скарги.
Суд зауважує, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
Натомість, обставини, якими скаржник обґрунтовує поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження в контексті описаних обставин, а також тривалий строк, що сплинув з дати постановлення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції до дати звернення з апеляційною скаргою, не дають підстав для того, щоб вважати їх об`єктивними та непереборними.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку звернення з цією апеляційною скаргою.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що звернення до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на апеляційне оскарження, реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків, встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд наголошує на тому, що дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними, і після закінчення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними. Без наявності строків на процесуальну дію або без їхнього дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Згідно частини 3 статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
У зв`язку з викладеним, вважаю за необхідне апеляційну скаргу залишити без руху, встановивши скаржнику строк для усунення недоліків.
У встановлений судом строк скаржнику слід надати заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, в якій вказати інші підстави для поновлення строку з наданням відповідних доказів на обґрунтування заяви.
Керуючись ч.3 ст.298 КАС України, суддя -
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року по справі № 215/567/22 залишити без руху.
Встановити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.
Копію ухвали направити скаржнику за допомогою підсистеми ЄСІТС Електронний кабінет, а у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку.
Ухвала набирає законної сили 19 червня 2025 року та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.В. Семененко