Справа № 580/5545/25
Суддя: Олексій РІДЗЕЛЬ
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року справа № 580/5545/25
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рідзеля О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

19.05.2025 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач), в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27 березня 2025 року №30, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області з 19 березня 2025 року призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах, згідно зі ст.ст. 55, 56 ЗУ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 28.02.1991 № 796-XII, зарахувавши страховий стаж ОСОБА_1 загальною тривалістю 26 років 4 місяці 29 днів, включаючи, періоди роботи у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, внаслідок Чорнобильської катастрофи, згідно з постанови КМУ РСР від 23.07.1991 №106 станом на 01.01.1993 загальною тривалістю 4 роки 4 місяці 8 днів, в тому числі, врахувавши періоди роботи: з 25.08.1982 до 04.12.1984 роботи на підприємстві Поліський райагробуд смт Поліське Київської області; з 01.10.1987 19.04.1989 роботи на підприємстві Поліський райагробуд смт Поліське Київської області; з 15.12.1989 до 02.10.1991 роботи на підприємстві Поліський комбінат комунальних підприємств смт Поліське Київської області; з 15.10.1991 до 15.12.1992 роботи на підприємстві Поліський завод продтоварів смт Поліське Київської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що має право на зниження загального пенсійного віку 60 років на 8 років відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Однак спірним рішенням протиправно відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Крім того, відповідачем протиправно з формальних причин не зараховано вищевказаний стаж, що підтверджений уточнюючими довідками.

Ухвалою суду від 26.05.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач відзив на позовну заву не подав.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає таке.

Згідно з посвідченням від 18.11.1993 серії НОМЕР_1 позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

19.03.2025 позивач звернувся до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно зі ст.ст.55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

За наслідками розгляду вказаних документів, ГУ ПФУ в Житомирській області рішенням від 27 березня 2025 року №30 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком.

У цьому рішення зазначено, що вік заявника на дату звернення 58 років 09 місяців 05 днів.

Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особи, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення, пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, вік виходу на пенсію зменшується на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Статтею 55 Закону № 796 визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії призначають із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, за наявності відповідного стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку.

Відповідно до статті 55 Закону № 796 із врахуванням положень статті 26 Закону 1058 для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку необхідний страховий стаж повинен становити не менше 24 років (33-9).

Відповідно пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(далі Порядок № 22-1), за документ, що засвідчує особливий статус особи, подається посвідчення потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення; для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування.

Період проживання на території зони безумовного (обов`язкового) відселення станом на 01.01.1993 становить 2 роки 01 місяць 07 днів.

Страховий стаж особи становить:19 років 07 місяців 11 днів.

Результати розгляду документів: за доданими документами до страхового стажу не врахований період роботи з 25.08.1982 по 19.04.1989 згідно довідки № 06-06/141 від 05.09.2024 та з грудня 1989 по 02.10.1991 згідно довідки № 06-06/142 від 05.09.2024, оскільки довідки не містять наказів про прийняття та звільнення.

Не враховані періоди роботи з жовтня 1991 по грудень 1992 згідно довідки про заробітну плату №06-06/172 від 01.11.2024 та № 06-06/24 від 06.02.2025 та з серпня 1982 по грудень 1984, з жовтня 1987 по травень 1989 згідно довідок про заробітну плату № 06-06/022 від 06.02.2025, оскільки згідно первинних документів ПІБ скорочено не відповідає паспортним даним.

Згідно акту перевірки № 1000-1003-1/265 від 15.01.2025 довідки № 06-06/172 від 01.11.2024 згідно первинних документів ПІБ скорочено не відповідає паспортним даним.

Не врахований період роботи з жовтня 1991 по липень 1992 згідно довідки № 06-06/43 від 05.09.2024, оскільки відсутні накази на прийняття та звільнення, ПІБ скорочено не відповідає паспортним даним.

Не зарахований період роботи з 01.10.1987 по 19.04.1989 згідно довідки № 06-06/023 від 06.02.2025, оскільки дата прийняття 01.10.1987 не відповідає даті наказу 01.10.1978.

Згідно відомостей реєстру застрахованих осіб до страхового стажу враховані всі періоди роботи.

Особа матиме право на пенсійну виплату 15.06.2027 Працює.

Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 , відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд врахував, що спірним у межах цієї справи є зарахування позивачу до страхового стажу періодів: з 25.08.1982 до 04.12.1984 роботи на підприємстві Поліський райагробуд смт Поліське Київської області; з 01.10.1987 19.04.1989 роботи на підприємстві Поліський райагробуд смт Поліське Київської області; з 15.12.1989 до 02.10.1991 роботи на підприємстві Поліський комбінат комунальних підприємств смт Поліське Київської області; з 15.10.1991 до 15.12.1992, а також призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Стосовно зарахування до страхового стажу вказаних періодів, суд зазначає таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

На підставі ч.4 ст.24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788) основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У п.1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі Порядок №637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

Суд встановив, що на підтвердження стажу роботи з 25.08.1982 до 04.12.1984 та з 01.10.1987 до 19.04.1989 на підприємстві Поліський райагробуд смт Поліське Київської області позивачем надано:

довідка від 05.09.2024 №06-06/141, згідно з якою зазначено, що у документах архівного фонду «Поліський райагробуд смт Поліське Київської області» в книгах наказів з кадрових питань (особового складу) за 1982 1989 роки містяться наступні відомості про роботу ОСОБА_1 прийняти на роботу з 25 серпня 1982 року (підстава Ф.Р-8, Оп. 1 К, Спр. №239, арк. 68, 69;

копію наказу від 08.09.1982 №51-к, згідно з яким зазначено, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу учнем бригади теслярів в столярний цех з 25 серпня 1982 року;

довідку від 06.02.2025 №06-06/022, згідно з якою зазначено, що в документах архівного фонду Р-2 «Поліський Райагробуд» смт Поліське Київської області» в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1982 1984 та 1987 - 1988 роки містяться наступні відомості про помісячну заробітку плату ОСОБА_1 та вказано відповідний перелік, зокрема, щодо нарахування заробітної плати за період серпень 1982 року до грудня 1984 року;

архівну довідку від 11.03.2025 №06-06/048, якою, в тому числі, зазначено, що в документах архівного фонду №Р-2 «Поліський «Райагробуд» смт Поліське Київської області» в книгах наказів за 1984, 1987, 1989 роки містяться наступні відомості про роботу ОСОБА_1 , в тому числі, звільнити з 04 грудня 1984 року по ст. 36 п. 3 КЗОТ УССР (у зв`язку з призивом РА), (наказ №92- К від 03 грудня 1984 року);

архівну довідку від 11.03.2025 №06-06/048, якою, в тому числі, зазначено, що в документах архівного фонду №Р-2 «Поліський «Райагробуд» смт Поліське Київської області» в книгах наказів за 1984, 1987, 1989 роки містяться наступні відомості про роботу ОСОБА_1 , в тому числі, прийняти з 1 жовтня 1987 року столяром третього розряду столярного цеху. (наказ №66-К від 01 жовтня 1987 року); звільнити з роботи з 19 квітня 1989 року (наказ №29-К від 17 квітня 1989 року);

довідку від 06.02.2025 №06-06/022, згідно з якою зазначено, що в документах архівного фонду Р-2 «Поліський Райагробуд» смт Поліське Київської області» в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1982 1984 та 1987 - 1988 роки містяться наступні відомості про помісячну заробітку плату ОСОБА_1 та вказано відповідний перелік, зокрема, щодо нарахування заробітної плати за період жовтня 1987 року до травня 1989 року.

Отже, період роботи позивача з 25.08.1982 до 04.12.1984 та з 01.10.1987 до 19.04.1989 підтверджений належними доказами та підлягає зарахуванню до його страхового стажу.

На підтвердження стажу роботи з грудня 1989 року до 01.10.1991 роботи в Поліському комбінаті комунальних підприємств смт Поліське Київської області позивачем надано:

довідка від 05.09.2024 №06-06/142, згідно з якою зазначено, що у документах архівного фонду «Поліський комбінат комунальних підприємств смт Поліське Київської області» в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1989 рік та в книгах наказів з кадрових питань (особового складу) містяться наступні відомості про роботу ОСОБА_1 : з грудня 1989 року, підстава Ф.Р-8, Оп.1-К, Спр. №7, арк. 135 зв; звільнити з роботи 02.10.1991, підстава: ФР-8, Оп. 1- К, Спр. №18, арк 21.

Відповідно до п.27 Порядку №637 у тих випадках, коли в поданому документі про стаж указано лише роки без зазначення точних дат, за дату береться 1 липня відповідного року, а якщо не зазначено число місяця, то ним вважається 15 число відповідного місяця.

Зважаючи, що точно визначити число прийняття на роботу позивача в Поліському комбінаті комунальних підприємств смт Поліське Київської області неможливо (зазначено грудень 1989 року), на підставі п.27 Порядку №637, зарахуванню до страхового стажу підлягає період з 15.12.1989 до 01.10.1991.

На підтвердження стажу роботи з жовтня 1991 до грудня 1992 року на Поліському заводі продтоварів, смт Поліське Київської області позивачем надано:

довідку від 06.02.2025 №06-06/24, згідно з якою зазначено, що у документах архівного фонду «Поліський завод продтоварів, смт Поліське Київської області» в книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1991-1992 роки містяться наступні відомості про помісячну заробітку плату ОСОБА_1 та вказано відповідний перелік, зокрема, щодо нарахування заробітної плати за період жовтня 1991 року до грудня 1992 року.

При цьому, у довідках відображено « ОСОБА_2 ». Натомість, як вказано, зокрема, у довідках від 05.09.2024 №06-06/142, від 06.02.2025 №06-06/022, від 05.09.2024 №06-06/141, в усій первинній документації прізвище, ім`я, по батькові позивача викладено російською мовою « ОСОБА_2 ». Тому ініціали «В.Н.», замість « ОСОБА_3 » викладені у зв`язку з тим, що ініціали сформовані з російськомовного імені та по-батькові позивача.

Зважаючи, що точно визначити число прийняття та звільнення з роботи позивача в Поліському заводі продтоварів, смт Поліське Київської області неможливо (зазначено прийняття жовтень 1991 року, звільнення грудень 1992 року), на підставі п.27 Порядку №637, зарахуванню до страхового стажу позивачу підлягає період з 15.10.1991 до 15.12.1992.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Суд для вирішення спору застосовує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 26 березня 2019 року у справі №243/4816/17, відповідно до яких не заперечуючи проти права органів, що призначають пенсію, вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі, слід зазначити, що таке право не повинно нівелювати обов`язок пенсійного органу щодо установлення права особи на одержання пенсії на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів, як це визначено п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1.

Крім того, у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Оскільки дані вищевказаних довідок, підтверджують роботу позивача у період з 25.08.1982 до 04.12.1984; з 01.10.1987 19.04.1989; з 15.12.1989 до 02.10.1991; з 15.10.1991 до 15.12.1992 (усього 6 років 9 місяців 18 днів), суд дійшов висновку, що позивач має право на зарахування цих періодів до страхового стажу, а протилежні висновки спірного рішення є протиправними.

Стосовно права позивача призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, суд зазначає таке.

Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюються Законом України від 28 лютого 1991 року №796-XII «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі Закон №796).

Згідно зі статтею 49 Закону №796 пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058 (далі Закон №1058) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 31 років.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796 особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: потерпілим від Чорнобильської катастрофи з числа осіб, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років на 4 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок № 22-1) передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії за віком надаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи, та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

Підпунктом 7 п.2.1 Розділу 2 Порядку №22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Аналіз зазначених норм свідчить, що для виникнення права на призначення пенсії відповідно до ст.55 Закону № 796 із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», необхідно надати пенсійному органу документи, які підтверджують статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 вересня 2018 року у справі №520/9284/17 єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

Такі висновки щодо застосування норм права викладені Верховним Судом у постановах від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 17.05.2021 у справі №398/494/17, від 17.05.2021 у справі №336/6218/16-а.

В силу приписів ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що згідно з посвідченням від 18.11.1993 серії НОМЕР_1 позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3).

Згідно з довідкою №5094, виданою Держадміністрацією Поліського району підтверджено, що позивач станом на 01.01.1993 проживав у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років у смт Поліське Київської області.

Факт проживання чи роботи на території радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року перевірявся при встановленні вказаного статусу та видачі відповідного посвідчення.

Відтак, надаючи особі посвідчення громадянина, потерпілого від Чорнобильської катастрофи, (категорія 3), держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.

Отже, висновки спірного рішення про відсутність права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку є безпідставними.

Суд звертає увагу, що за наслідками розгляду документів позивача органом Пенсійного фонду встановлено, що його страховий стаж становить 19 років 07 місяців 11 днів.

Під час розгляду справи судом встановлено право позивача на зарахування до страхового стажу періоду роботи 6 років 9 місяців 18 днів .

Вік позивача становить 55 років

Отже, у позивача присутні усі необхідні умови для призначення пенсії за віком відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796 зі зниженням пенсійного віку на 8 років (від загального пенсійного віку 60 років):

- вік 58 років (при необхідних 52 роки (60-8)),

- загальний страховий стаж 26 років (при необхідному 26 років (32 - 8)).

Зважаючи, на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27 березня 2025 року №30 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

В пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003, вказано: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

У пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018 року у справі № 7-р/2018 цим судом зроблено висновок, що «...В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України «цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів» (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).

У Доповіді «Верховенство права», схваленій Європейською Комісією «За демократію через право» на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи».

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 року у справі № 461/2579/17 викладено правові позиції про те, що «Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Таким чином, дискреційні повноваження, в тому числі органів місцевого самоврядування, завжди мають межі, встановлені законом».

Нормативно-правовим актом, яким регулюються умови призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи, є Закон України Законом України від 28.02.1991 № 796-XII Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема ст.55.

Враховуючі визначені п.2 ч.1 ст.55 Закону №796 підстави та умови призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, а також наявність у позивача усіх необхідних умов для призначення такої пенсії вік та стаж, вирішення питання призначення пенсії у даному випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.145 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Частиною 3 ст.245 КАС України визначено, що у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже, ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії за віком відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зі зниженням загального пенсійного віку на 8 років, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 25.08.1982 до 04.12.1984; з 01.10.1987 19.04.1989; з 15.12.1989 до 02.10.1991; з 15.10.1991 до 15.12.1992.

Тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому суд дійшов висновку стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, судовий збір в сумі 968,96 грн.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 27 березня 2025 року №30 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, буд.7, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до страхового стажу періоди роботи з 25.08.1982 до 04.12.1984; з 01.10.1987 19.04.1989; з 15.12.1989 до 02.10.1991; з 15.10.1991 до 15.12.1992, а також прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 з 19.03.2025 пенсії за віком відповідно до п.2 ч.1 ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, буд.7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Олексій РІДЗЕЛЬ