Справа № 295/4687/25
Суддя: Єригіна І. М.
Дата ухвалення: 2025-06-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/4687/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі головуючого судді Єригіної І.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову №3/4 від 02.01.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000, 00 грн. та закрити справу у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вимог вказав, що 02 січня 2025 року тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову № 3/4, згідно якої ОСОБА_1 , 1987 р.н., притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Постанова мотивована тим, що громадянин ОСОБА_1 05.11.2024р. отримав повістку з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.11.2024 р. на 9:00 для уточнення військово-облікових даних та проходження ВЛК, а також для визначення його призначення на особливий період. У свою чергу, громадянин ОСОБА_1 виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 проігнорував, у визначений термін не з`явився, про наявність поважних причин які б заважали вчасно прибути не повідомив та підтверджуючих документів не надав. В результаті чого ІНФОРМАЦІЯ_3 29.11.2024 р., було направлено звернення до Житомирського РУ ГУНП в Житомирській області з проханням провести розшук та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_1 для складання протоколу про адміністративні правопорушення.

02.01.2025 р. громадянина ОСОБА_1 доставлено УПП в Житомирській обл до мобілізаційного відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для прийняття рішення відповідно до чинного законодавства. З постановою № 3/4 від 02 січня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст.210-1 КУпАП ОСОБА_1 не згоден, провину свою у вчиненому адміністративному правопорушенні не визнає. Вважає, що в його діях відсутня об`єктивна сторона складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП. Він не отримував повістку як це вказано в постанові № 3/4від 02.01.2025р., доказів отримання ним повістки не надано до Богунського ВДВС м. Житомира, не мав і не має наміру ухилятись від явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 , як це викладено в оскаржуваній постанові. Вважає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за вказане порушення є незаконною та має бути скасована з наступних підстав.

Так, 24.03.2025 р. ОСОБА_1 на відділенні Укрпошти отримав лист від Богунського ВДВС у місті Житомирі (трекінг Укрпошти додається) з копією оскаржуваної постанови. 02 січня 2025 року працівниками поліції на вулиці в м. Житомирі ОСОБА_1 було зупинено для перевірки документів, встановлення особових даних. Після надання документі на перевірку було озвучено що громадянин ОСОБА_1 перебуває у розшуку після чого його доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Прибувши до ІНФОРМАЦІЯ_4 його не було повідомлено про те, що він не з`явився 14.11.2024 р. на виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 , про дату розгляду адміністративної справи ОСОБА_1 повідомлений не був, оскаржувана постанова не виносилась в присутності ОСОБА_1 та йому не вручалась. Працівники патрульної поліції лише доставили його до медичного закладу для проходження ВЛК. Окрім того, 05.11.2024 р. ОСОБА_1 не міг отримати повістку та з`явитись на виклик 14.11.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_4 , як про то зазначено у оскаржуваній постанові, оскільки з 04.11.2024 р. по 16.11.2024 р. перебував на лікуванні про що свідчить виписка із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого) від 16.11.2024р.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 14.05.2025 року у справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

21.05.2025 року представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволені позовних вимог відмовити. Зазначив, що 05.11.2024 року, Позивачеві було надіслано повістку поштовим відправленням АТ "Укрпошта" за зареєстрованим місцем проживання відповідно до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Повістку було сформовано за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Відповідно до корінця поштового відправлення АТ "Укрпошта", відправлення було повернуто 18.11.2024 року відповідачеві у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, тобто позивача, було оповіщено у визначеному законом порядку. В свою чергу позивач у визначений термін не повідомив про наявність поважних причин, які заважали вчасно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_2 та в подальшому не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у строк, що не перевищує семи днів. Позивач викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 14.11.2024 року, закінчив лікування 16.11.2024 року, відправлення поштовим оператором повернуто 18.11.2024 року, тобто у позивача було достатньо часу для отримання поштового відправлення та прибуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після неявки позивача у визначений термін до ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 29.11.2024 року направив електронне звернення № Е337185 за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області з проханням провести розшук та доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянина ОСОБА_1 . Так, 02.01.2025р. близько 00.10 під час комендантської години позивача було доставлено працівниками поліції до мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , для прийняття рішення відповідно до чинного законодавства. Факт доставлення позивача працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 підтверджується рапортом поліцейського УПП в Житомирській області сержанта поліції поліції Дмитра Хоменка. Під час опитування позивача після доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 він не зміг пояснити причину неотримання поштового відправлення та причину неприбуття у визначений законом термін за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 02.01.2025року о 0.30 год. після доставлення позивача працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 та з`ясування всіх обставин, оцінивши докази (повістку № 1005889, поштове повідомлення Довідка про причини повернення які підтверджують, що позивач був належним чином оповіщений), заслухавши пояснення позивача відповідно до яких останній причину неявки не пояснив, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , було оголошено постанову за справою про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови, позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Справа розглядалася в присутності позивача, під час розгляду справи позивач не був обмежений в своїх правах, а також будь-яких клопотань від позивача не надходило. Позивач особисто ознайомився з постановою за справою про адміністративне правопорушення та відмовився від її підпису в присутності двох свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що зазначено у відповідній графі.

03.06.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій останній заперечував проти викладених у відзиві обставин, позов просив задовольнити.

Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що постановою № 3/4 від 02.01.2025 року про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 , 1987 р.н., притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 3 статті 210-1 кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Відповідно до копії повістки №1005889 ОСОБА_1 , зобов`язано з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , 14.11.2024, з метою уточнення військово-облікових даних. Відповідно до рекомендованого повідомленняпро вручення поштового відправлення та довідки про причини поверенння, повістка №1005889 від 05.11.2024 року повернулась 18.11.2024 р. з зазначенням причини поверенення «Адресат відсутній за вказаною адресою».

З наданої позивачем виписки Медичний центр ТОВ «Клініка 7Я» від 16.04.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 з 04.11.2024 по 16.11.2024 року перебував на лікуванні.

Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.

Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

Відповідно до вимог ч.1 ст. 2 КАС Українизавданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частина 2 ст. 2 КАС Українизазначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, під час розгляду цієї справи, суду належить вирішити питання: чи дотримано Відповідачем-суб`єктом владних повноважень критерії правомірності рішення про притягнення Позивача до адміністратративної відповідальності. Зокрема покладення на Позивача обов`язку щодо явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, належного оповіщення та дотримання Відповідачем вимоги процесуального законодавства під час провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції Україниорган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбаченийКонституцієюта законами України.

Як передбаченост.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позов. Відповідно достатті 252 КУпАПта ч.1ст.90 КАС України орган (посадова особа) та суд оцінюють докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За положеннямистатті 77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихстатті 78 цього Кодексу. Суб`єкт владних повноважень має довести правомірність прийнятого ним рішення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року (далі - Положення №154), вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу (п.п. 12-13 Положення № 154).

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни визначаєЗакон України "Про військовий обов`язок і військову службу", Закон України "Про борону України",Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів" затвердженийпостановою КМУ №1487 від 30.12.2022, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 17 ЗУ «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Згідно ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що повістка про виклик на 14.11.2024 року йому не вручалась та від отримання її він не відмовлявся.

Отже, спірним питанням у даному випадку є питання здійснення відповідачем належного виклику позивача до ТЦК.

Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки тощо визначає Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (надалі - Порядок), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560.

Відповідно до п. 28 Порядку № 560 виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).

Пунктом 40 Порядку № 560 передбачено, що під час вручення повістки здійснюється фото- і відеофіксація із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації представником територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейським.

Зокрема, згідно із п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є:

1) у разі вручення повістки - особистий підпис про отримання повістки, відеозапис вручення повістки або ознайомлення з її змістом, у тому числі відеозапис доведення акта відмови від отримання повістки (додаток 2), а також відеозапис відмови резервіста або військовозобов`язаного у спілкуванні з особою, уповноваженою вручати повістки;

2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.

Так, з наявних матеріалів справи слідує, що повістка № 1005889 від 05.11.2024 року направлялася ОСОБА_1 про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 14.11.2024 року на09:00 годину була направлена за зареєстрованим місцем проживання позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Дана повістка направлялася рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення №003, однак повернулася на адресу відправника із зазначенням причин невручення «як адресат відсутній за вказаною адресою». На конверті наявний штамп датований 18.11.2024 року.

Відповідно до п.82 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 15 березня 2009 року, встановлено, що рекомендовані листи з позначкою "Повістка ТЦК" під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК".

Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою "Повістка ТЦК", працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку "адресат відсутній за зазначеною адресою", яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.

Встановлено, що на поштовому конверті відправлення №003 відсутній номер мобільного телефону позивача, що унеможливлює належне повідомлення позивача про очікування на нього поштового відправлення з повісткою.

Таким чином, зазначені обставини підтверджують, що ОСОБА_1 не міг знати про направлення йому повістки з вимогою прибути 14.11.2024 року до відповідача. Зазначена обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку.

Суд зазначає, що відповідач, 02.01.2025 під час винесення постанови №3/4 про адміністративне правопорушення, мав можливість перевірити підтвердження обставин оповіщення та/або вручення повістки ОСОБА_5 , а також підтвердити та/або спростувати пояснення його викладені під час складання протоколу щодо неотримання ним повістки, мав можливість повторно надати повістку ОСОБА_1 для уточнення даних, однак обмежився лише поверненням конверта з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є формальною підставою належного підтвердження оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик, у розумінні Порядку № 560.

В порушення ч.2 ст. 283 КУпАП відповідачем при розгляді справи про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП не враховано усіх обставин, які повинні бути установлені під час розгляду справи та мали суттєве значення для прийняття відносно позивача відповідного рішення, що є достатньою правовою підставою для його скасування.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За приписами ч. ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ході судового розгляду справи відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч положенням ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП, оскаржувана постанова відповідачем прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є неправомірною та підлягає скасуванню.

Таким чином, суд вважає, що постанова відповідача у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, підлягає скасуванню, а справа - закриттю.

На підставі вищевикладеного, відповідно до вимог ст.ст.243-245, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Постанову суб`єкта владних повноважень №3/4 від 02.01.2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП, скасувати.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП, закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 1211.20 грн. судового збору сплаченого відповідно до квитанції №1940-2201-3000-0715 від 03.04.2025 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дати складення повного судового рішення безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя І.М. Єригіна