Справа № 465/2417/25
Суддя: Баран О. І.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 465/2417/25
Провадження 2-а/465/160/25
РІШЕННЯ

Іменем України

18.06.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Баран О. І.

з участю секретаря судових засідань Щирби Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом:

позивач: ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ),

відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області (місцезнаходження: м. Львів, вул. Перфецького, 19),

предмет позову: скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

в с т а н о в и в:

21 березня 2025 року від представника відповідача, адвоката Михалевського Ю.Р., засобами поштового зв`язку на адресу Франківського районного суду м. Львова надійшла указана позовна заява, відповідно до якої, позивач, звернувшись до Управління патрульної поліції у Львівській області, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 26.02.2025 серії ЕНА №4157470, винесену поліцейським 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області, рядовим поліції Дзюнькою П.І., а справу закрити у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Стягнути за рахунок коштів бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь позивача судові витрати у справі.

Позивач вважає указане рішення протиправним, а притягнення його до адміністративної відповідальності безпідставним, посилаючись на факт сертифікації та реєстрації автомобіля на території України, відсутність доказів щодо внесення змін у конструкцію транспортного засобу, його освітлювальних приладів чи попереджувальних сигналів, не проведення працівниками технічної експертизи та огляду на ознаки втручання чи можливі пошкодження.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 26.03.2025 відкрито провадження у справі, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи, у резолютивній частині ухвали про відкриття провадження у справі позивачу роз`яснено, що відповідно до статті 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, до ухвалення рішення у цій справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи (а.с. 26-27).

Судові засідання у справі призначалися неодноразово.

2 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 02.04.2025 (а.с. 31-32).

25 квітня 2025 року від представник відповідача подав на адресу суду відзив на позовну заяву (а.с. 34-40).

Указав на те, що сигнали, які подаються світловими покажчиками повороту, у відповідності до п.п. «а» п. 9.1. ПДР України є попереджувальними сигналами.

У відповідності до п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 кількість, колір та наявність приладу зовнішнього світлового на КТЗ визначають відповідно до таблиці 1, зокрема: колір покажчику повороту передній, бічний, задній має бути - «Автожовтий».

Відтак, стандартом прямо забороняється використання покажчиків повороту червоного кольору.

Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством.

2 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 02.04.2025 (а.с. 31-32).

За приписами ст. 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 цієї статті).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 цієї статті).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 цієї статті).

Відповідно до ч. 10 ст. 126 КАС України, вручення повістки представнику учасника справи вважається також врученням повістки і цій особі.

У судове засідання, призначене на 18.06.2025 учасники черговий раз не з`явились. Представником позивача цього ж дня подано на адресу суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 44-45). Інших клопотань, у тому числі про залучення співвідповідача, на адресу суду не надходило.

Відтак, оскільки судові засідання у справі призначалися неодноразово, учасники справи у судові засідання жодного разу не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у тому числі з урахуванням довідок про доставку, приписів ч. 10 ст. 126, ст. 268 КАС України, клопотання про відкладення, що також свідчать про обізнаність сторони позивача про час і місце розгляду справи, відсутність інших клопотань, стислі строки розгляду зазначеної категорії справ, суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності учасників справи, які про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відтак, судовий розгляд здійснювався за відсутності учасників справи в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 229 КАС України.

Суд, з`ясувавши доводи на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі фактичні обставини справи, та відповідні до них правовідносини.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Постановою від 26.02.2025, складеною о 22 год. 51 хв. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №4157470, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до змісту указаної постанови ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія НОМЕР_2 ), 26.02.2025 о 22 год. 49 хв., за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 45, керував транспортним засобом «BMW» 535ХІ, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_3 , із задніми червоними покажчиками поворотів червоного кольору, які не відповідають вимогам п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, чим порушив п. 31.4.3. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , автомобіль «BMW» 535ХІ, реєстраційний номерний знак транспортного засобу НОМЕР_3 , зареєстрований на ім`я позивача.

Оцінка суду

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (ст. 245 КУпАП).

У ст. 7 КпАП України передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 213 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення розглядаються, зокрема, органами Національної поліції, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 1,13 Закону України «Про Національну поліцію», поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Систему поліції складають центральний орган управління поліцією та територіальні органи поліції. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 23, п.1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Частиною 2 ст. 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Нормами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи у тому числі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121 КУпАП.

Отже, постанова виноситься у разі виявлення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, відтак інспектор діяв в межах наданих йому повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.121 КУпАП керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. (надалі ПДР України).

Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (ПДР України).

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до пункту 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пункт 31.1. ПДР України передбачає, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Статтею 1 ДСТУ 3649:2010 Національний стандарт України «Колісні транспортні засоби», «Вимоги щодо безпечності технічного стану та методи контролювання», затвердженими наказом Держспоживстандарту України від 28.12.2010 № 630 закріплено, що цей стандарт поширюється на колісні транспортні засоби (надалі - КТЗ), в тому числі і на КТЗ категорії М, до яких відносяться самохідні КТЗ (автомобілі або автомобільні транспортні засоби), що мають не менше ніж чотири колеса і призначені для перевезення пасажирів (легкові автомобілі, мікроавтобуси, автобуси, тролейбуси).

Відповідно до п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, кількість, колір та наявність приладу зовнішнього світлового на КТЗ визначають відповідно до таблиці 1, зокрема: колір покажчику повороту передній, бічний, задній має бути - «Автожовтий».

Окремо суд зазначає про те, що відповідно до Віденської Конвенції про дорожній рух укладеної у Відні 08.11.1968 року, можливість використання задніх покажчиків повороту червоного кольору передбачена виключно у разі імплементації відповідних норм до законодавства держави реєстрації автомобіля. Разом з цим, як вже було встановлено законодавство України не допускає використання задніх покажчиків повороту червоного кольору, відтак, такі положення Конвенції, в даному випадку, не можуть застосовуватись.

У свою чергу, частиною першою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам і пройшли державний технічний огляд (за винятком транспортних засобів, що не підлягають огляду).

Згідно з частин 1 та 4 статті 32 Закону України «Про дорожній рух», переобладнання транспортних засобів, тобто зміна типу або марки (моделі), призначення чи параметрів конструкції транспортних засобів, що перебувають в експлуатації, шляхом установки кабіни, кузова чи їх деталей, спеціального обладнання і номерних агрегатів, не передбачених нормативно-технічною документацією на даний транспортний засіб, повинно відповідати правилам, нормативам і стандартам України. Переобладнання, що призвело до зміни облікових даних механічного транспортного засобу, повинно бути відображено у його реєстраційних документах.

Отже, транспортні засоби повинні мати зовнішні світлові прилади, які повинні відповідати вимогам конструкції транспортного засобу, у разі переобладнання - вказані зміни повинні бути відображені у реєстраційних документах.

Відповідно до пункту 10 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388, перша державна реєстрація транспортних засобів, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України з метою вільного обігу, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до сервісного центру МВС.

Згідно з постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 року №738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин на обладнання», сертифікат відповідності видається: виробником або його уповноваженим представником - резидентом України на кожний транспортний засіб, тип якого відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу; уповноваженими органами або визначеними Міністерством інфраструктури України органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, на кожний новий транспортний засіб, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу, а також на той, що був у користуванні.

Пунктом 1.2 наказу Мінінфраструктури від 17.08.2012 №521 «Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання» передбачено, що на кожен колісний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.

В свою чергу, у відповідності до пункту 1 Порядку переобладнання транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2010 №607 (далі - Порядок №607), цей Порядок визначає процедуру переобладнання транспортних засобів, призначених для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування, що призводить до зміни повної маси та її розподілу по осях, розміщення центру ваги, типу двигуна, його ваги і потужності, колісної бази чи колісної формули, системи гальмового і рульового керування та трансмісії, зокрема для роботи на газовому моторному паливі та альтернативних видах рідкого і газового палива (далі - переобладнання транспортного засобу).

Пунктом 3 Порядку №607 передбачено, що переобладнання транспортного засобу проводиться суб`єктом господарювання, який має нормативно-технічну документацію на відповідний вид переобладнання, узгоджену з МВС та Мінінфраструктури, і свідоцтво про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, або власником такого засобу в індивідуальному порядку.

Згідно п. 5 Порядку №607, для переобладнання транспортного засобу в індивідуальному порядку власник або його представник подає до спеціально уповноваженої організації заяву про погодження переобладнання транспортного засобу, в якій зазначаються відомості про транспортний засіб, вид переобладнання, а також технічна та інша інформація, необхідна для проведення переобладнання.

Пунктом 6 Порядку №607 визначено, що спеціально уповноважена організація розглядає заяву про погодження і визначає технічну можливість та умови (вимоги) переобладнання транспортного засобу з урахуванням того, що його конструкція повинна відповідати вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.7 Порядку №607, за результатами розгляду заяви про погодження спеціально уповноважена організація видає документ про погодження або надає обґрунтовану відмову в погодженні переобладнання транспортного засобу.

Позивач на адресу суду не надав жодного сертифіката відповідності конструкції і технічного стану автомобіля.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що питання правомірності реєстрації та сертифікації вказаного транспортного засобу також не є предметом розгляду даної справи.

При цьому, із положень ч.ч.1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування «поза будь-яким розумним сумнівом» (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - «баланс вірогідностей» (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Даний висновок суду повністю корелюється із правовим висновком постанови Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №520/2261/19, де вказано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Разом із цим, суд звертає увагу на те, що позовні вимоги у справі заявлені не до Департаменту патрульної поліції, а до Управління патрульної поліції у Львівській області.

При цьому, суд орієнтував сторону позивача на приписах ч. 3 ст. 48 КАС України у резолютивній частині ухвали про відкриття провадження у справі, а у подальшому відкладав судове засідання, сприяючи у такий спосіб реалізації відповідних процесуальних прав позивача.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Частиною 3 статті 288 КУпАП встановлено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України. Відтак, Управління не може виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема, положеннями статті 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати такі справи про адміністративне правопорушення.

Тому, органом Національної поліції у справі, що розглядається, є Департамент патрульної поліції, від імені якого діє Управління патрульної поліції в Львівській області Департаменту патрульної поліції.

Статтями 25, 26, 42 КАС України на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. Водночас позивач не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідачів і третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог.

Однак, Департамент патрульної поліції, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи як співвідповідач судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом першої інстанції проведено також не було.

Відтак, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, тоді як належним відповідачем у даній справі є Департамент патрульної поліції, тобто відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена оскаржувана постанова.

За правилами ч.3 ст. 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (ч.7 ст. 48 КАС України).

Підсумовуючи наведене, на переконання суду позов до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, яке є неналежним відповідачем у цьому спорі, задоволенню не підлягає.

Аналогічних висновків неодноразово доходив Восьмий апеляційний адміністративний суд, зокрема:

у постанові від 10.09.2024 у справі № 453/892/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121738232), за позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, оцінюючи доводи апелянта про те, що УПП у Львівській області є належним відповідачем у цій справі, звернув увагу на те, що органом Національної поліції у цьому випадку є ДПП, тобто суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення, оскільки УПП у Львівській області ДПП є лише одним із територіальних підрозділів ДПП, а тому хоча він і є суб`єктом владних повноважень, проте у даному випадку, не може вважатися саме тим, від імені якого винесена оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення. У зв`язку із цим погодився з рішенням суду першої інстанції, який за результатами розгляду справи правильно вирішив, відмовивши в позові до неналежного відповідача та прийнявши рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

у постанові від 03.12.2024 у справі №343/1702/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123556411) скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нову постанову, якою відмовив у задоволенні позивних вимог до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, з підстав подачі позову до неналежного відповідача, встановивши, що належним відповідачем має бути Департамент патрульної поліції. При цьому зазначив про те, що Департамент патрульної поліції, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи як співвідповідач судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом першої інстанції проведено також не було.

у постанові від 11.12.2024 у справі № 297/3516/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123697239), скасував рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.10.2024 та прийняти нове, яким позов задовольнив, вказавши на те, що у цій справі позовні вимоги заявлено до двох відповідачів - Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції. Таким чином, вказавши на тому, що належний відповідач до справи залучений.

у постанові від 09.01.2025 у справі № 297/2829/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124380837), задовольнив апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, рішення суду першої інстанції скасував та прийняв нове, яким у задоволенні позову відмовив, з підстав подачі позову до неналежного відповідача, встановивши, що належним відповідачем має бути Департамент патрульної поліції. При цьому зазначив про те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції запропонував позивачу здійснити заміну неналежного відповідача на належного або залучити до участі у справі другого відповідача. Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень, встановлених ст. 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову.

у постанові від 14.01.2025 у справі № 607/22319/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124439652), змінив рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні позову, оскільки на переконання апеляційного суду позов до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, яке є неналежним відповідачем у цьому спорі, задоволенню не підлягає, указавши на те, що Департамент патрульної поліції, як суб`єкт владних повноважень, до участі у розгляді цієї адміністративної справи як співвідповідач судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом першої інстанції проведено також не було.

Окрім цього, за апеляційними скаргами Департаменту патрульної поліції також неодноразово скасовувались рішення судів перших інстанцій, з мотивів предявлення вимог до неналежних відповідачів відповідних Управлінь патрульної поліції в областях, наприклад постановами Другого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення суду першої інстанції у справі за позовом до неналежного відповідача Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, постанови від:

08.01.2025 у справі № 530/1510/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124285880),

30.09.2024 у справі № 645/2825/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122005309),

28.10.2024 у справі № 953/5344/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122659936),

13.11.2024 у справі № 638/3217/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123102374),

28.11.2024 у справі № 644/7061/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123375106),

04.12.2024 у справі № 644/2616/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123521735),

15.01.2025 у справі № 953/9020/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124436589), скасовано рішення суду першої інстанції у справі за позовом до неналежного відповідача Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції;

15.01.2025 у справі № 643/6886/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124436730) скасовано рішення суду першої інстанції у справі за позовом до неналежного відповідача - Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції, надалі такі ж рішення прийнято у справах:

06.11.2024 у справі № 554/11951/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/122845336),

13.11.2024 у справі № 554/7664/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123102359),

26.11.2024 у справі № 552/4860/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123312237),

28.11.2024 у справі № 646/3459/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123375188),

10.12.2024 у справі № 635/9583/23 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/123655315), скасовано рішення суду першої інстанції у справі за позовом до неналежного відповідача о Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції;

24.12.2024 у справі № 528/761/24 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/124025484), скасовано рішення суду першої інстанції у справі за позовом до неналежного відповідача - Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції.

Схожі рішення приймаються Шостим апеляційним адміністративним судом, зокрема у постановах від 19.03.2025 у справі № 742/6480/24, від 06.05.2025 у справі № 752/29329/21, від 27.05.2025 у справі № 734/4311/24, тощо.

При цьому, враховуючи, що адміністративний позов заявлено до неналежного відповідача, суд не надає оцінку аргументам щодо правомірності/протиправності оскаржуваної у цій справі постанови про накладення адміністративного стягнення.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №336/2138/17 (2-а/336/223/2017), від 26.06.2019 у справі №303/3794/17, від 09.08.2019 у справі №821/2089/17, від 09.10.2019 у справі №456/2935/15-а, від 30.09.2019 року у справі №819/940/18 та від 31.10.2019 у справі №826/17241/16.

Керуючись ст. 6, 8, 9, 20, 44, 47, 77, 90, 139, 143, 192, 210-211,229, 241-246, 250, 268, 286 КАС України, -

у х в а л и в :

Позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.06.2025.

Суддя Баран О.І.