Справа № 320/7313/24
Суддя: Оксененко Олег Миколайович
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/7313/24 Суддя (судді) першої інстанції: Кочанова П.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Оксененка О.М.,

суддів: Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) Тараненко Ольги Олегівни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) Тараненко Ольги Олегівни, Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації), в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення, прийняте державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) - Тараненко Ольгою Олегівною про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69883706 від 24.10.2023;

- зобов`язати Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) м. Київ внести відомості про скасування рішення № 69883706 від 24.10.2023 та відновити розгляд поданої ОСОБА_1 заяви від 18.10.2023 щодо реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля автомийка літ. «А» загальною площею 452,74 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:0).

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі - автомийки (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , однак в порушення норм чинного законодавства відповідачем відмовлено в проведенні реєстраційних дій щодо права власності на означений об`єкт нерухомого майна.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскільки він має право власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору-купівлі продажу від 23.03.2009, рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19.08.2009 року та Реєстраційного посвідчення, виданого Київським міським бюро технічної інвентиризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна.

Однак, вказані обставини протиправно не були враховані реєстратором при прийнятті рішення, а також той факт, що майно ТОВ «Каргоніс Груп», а саме: нежитлова будівля-автомийка, була відчужена на аукціоні у процедурі банкрутства, що підтверджується протоколом проведення електронного аукціону №UA-PS-2021-12-09-000050-1.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено про те, що відповідно до інформації з Державного реєстру прав право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 0) зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп», тому державним реєстратором обґрунтовано та правомірно прийнято рішення про відмову в держаній реєстрації прав власності, оскільки позивачем не надано належних доказів підтвердження такого права.

Згідно п.3 частини першої ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) також у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2023 позивачем було подано заяву про державну реєстрацію прав (щодо права власності), а саме набуття права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: автомийка (літ. «А»), що розташована: м. Київ, Дніпровська набережна, будинок 22.

Разом із заявою було подано, зокрема, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2020 у справі № 753/17546/17, постанову Київського апеляційного суду від 08.04.2021 у справі № 753/17546/17, постанову Верховного Суду від 14.04.2022 у справі №753/17546/17.

Так, постановою Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 753/17546/17 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 08.04.2021 в частині задоволених позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю - автомийку (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 та припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» на нежитлову будівлю - автомийку (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні з наведених у мотивувальній частині постанови підстав.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 08.04.2021 в частині задоволених позовних вимог про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» на користь власника ОСОБА_1 нежитлової будівлі - автомийки (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Дніпровська набережна, 22 залишено без змін.

За результатом розгляду заяви позивача державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державне адміністрації) м. Київ Тараненко Ольгою Олегівною було прийнято рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69883706 від 24 жовтня 2023 року.

Підставою для вказаної відмови зазначено, що за результатом здійснення пошукових запитів в Державному реєстрі прав державним реєстратором було встановлено, що право власності на нежитлову будівлю - автомийку (літ «А»), загальною площею 452,74 кв. м., що розташована м. Київ, вулиця Дніпровська набережна, 22 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0), зареєстровано за іншою юридичною особою, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп».

Як наслідок, державний реєстратор виснував, що в поданих разом із заявою та долучених документах, зокрема в постанові Верховного суду від 14.04.2022 у справі №753/17546/17, відсутні законодавчі підстави для припинення права приватної спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлову будівлю - автомийку літ. «А», загальною площею 452,74 кв.м за ТОВ «Каргоніс Груп».

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) - Тараненко Ольгою Олегівною про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69883706 від 24.10.2023 є законним, а тому підстав для його скасування немає.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги зобов`язального характеру щодо заяви позивача від 18.10.2023 відносно реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля автомийка літ. «А» загальною площею 452,74 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:0).

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі - Закон №1952-IV).

Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною четвертої статті 9 Закону № 1952- IV визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора, пов`язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Частиною першою статті 18 Закону № 1952-IV передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);

6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;

8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.

Відповідно до приписів статті 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Разом з тим, підстави для відмови в державній реєстрації прав наведені у частині першій статті 24 Закону України № 1952-IV, якими є: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) документи подано до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, у тому числі за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці; 13) відсутність згоди заставодержателя (іпотекодержателя) на дострокове припинення дії договору емфітевзису, суперфіцію щодо державної реєстрації припинення таких прав, що перебувають у заставі (іпотеці).

Як наслідок, відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1952-ІV за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.

При цьому, умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, визначені в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок № 1127).

У відповідності до пункту 18 Порядку № 1127 за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Згідно пункту 23 Порядку № 1127 за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинно містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

За приписами пункту 67 Порядку № 1127 у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника.

Абзацом першим пункту 67 Порядок № 1127 встановлено документи, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду.

Приписами цієї норми визначено, що для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону № 1952 та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника.

Наведена норма є бланкетною і для визначення конкретних документів, що є підставою для реєстрації права відсилає до статті 27 Закону № 1952-IV, яка в контексті спірних правовідносинах містить посилання на судове рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно як підставу для реєстрації права (пункт 9 частини першої статті 27).

Вищенаведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постанові від 14 листопада 2018 року по справі №183/1617/16, відповідно до якої задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного Кодексу України, є неефективними. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Відповідний правовий висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц., постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, постанові Верховного Суду від 02 квітня 2024 року у справі № 160/10673/21.

Як свідчать матеріали справи, згідно з договором, укладеним 23 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі, ОСОБА_1 , як покупець придбав, а - ОСОБА_2 продав нежитлове приміщення автомийки площею 452,74 кв. м, розташованої на Дніпровській набережній, 22 у м. Києві.

Однак, Дарницький районний суд м. Києва рішенням від 19 серпня 2009 року у справі №2-5171/2009 визнав дійсним договір купівлі-продажу автомийки площею 452,74 кв.м, розташованої на Дніпровській набережній, 22 у м. Києві, укладений 23 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зобов`язав Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвати право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення - автомийку площею 452,74 кв. м, розташовану на Дніпровській набережній, 22 у м. Києві.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року вказане судове рішення було скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову.

У подальшому, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 11 листопада 2015 року було скасовано рішення апеляційного суду від 16 червня 2015 року, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду, який ухвалою від 20 січня 2016 року відмовив у відкритті апеляційного провадження у справі.

На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2009 року у справі №2-5171/2009 КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєструвало право власності ОСОБА_1 на нежитлову будівлю - автомийку площею 452,74 кв. м, розташовану на Дніпровській набережній, 22 у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_1 від 21 листопада 2009 року.

Разом з тим, колегія суддів звертає увану на те, що постановою Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 753/17546/17 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» задоволено частково. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 08.04.2021 в частині задоволених позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлову будівлю - автомийку (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 та припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» на нежитлову будівлю - автомийку (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 0 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у їх задоволенні з наведених у мотивувальній частині постанови підстав. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 08.04.2021 в частині задоволених позовних вимог про витребування у Товариства з обмеженою відповідальністю «Аргамак» на користь власника ОСОБА_1 нежитлової будівлі - автомийки (літ. «А») загальною площею 452,74 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 залишено без змін.

При цьому, судом було відмічено, що судове рішення про витребування з незаконного володіння особи нерухомого майна є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно виключно у разі, якщо право власності на це майно зареєстроване саме за такою особою, а не за іншою особою.

У силу вимог частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (довідка № 348791877), право власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 0) зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57057352 від 12.03.2021, видавник приватний нотаріус Кузьменко Ю.В. Київського міського нотаріального округу на підставі договору купівлі-продажу № 125 від 12.03.2021.

У той же час, як вірно відзначено судом першої інстанції, обставини реєстрації права власності за ТОВ «Каргоніс Груп» не досліджувались та не оцінювались в межах розгляду справи № 753/17546/17, тому посилання позивача на необхідність врахування вказаної постанови Верховного Суду є помилковими.

Окрім того, апелянт звертає увагу на наказ Міністерства юстиції України від 09.02.2023 № 556/5 «Про задоволення скарги», пунктом 13 констатуючої частини якого встановлено, що внаслідок припинення арешту № 26310541 на підставі рішення від 31.01.2022 № 63158995, прийнятого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою Іриною Григорівною, було змінено опис та зареєстровано перехід права власності на нежитлову будівлю від Товариства з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Л К О», на підставі рішення від 01.02.2022 №63173179, прийнятого приватним нотаріусом Чайкою І.Г., зареєстровано перехід права власності на нежитлову будівлю від ТОВ «Л К О» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карсервіс-24/7».

Згідно з пунктом 11 резолютивної частини вказаного наказу постановлено скасувати рішення від 31.01.2022 № 63158995, від 01.02.2022 № 63173179, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чайкою Іриною Григорівною.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що предметом даного позову є надання оцінки правомірності чи неправомірності прийняття рішення державним реєстратором про відмову у проведення реєстраційних дій від 24.10.2023 № 69883706, а не наявність права у позивача на витребування майна з чужого володіння/або визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Каргоніс Груп».

Таким чином, предмет поданої заяви позивача від 18.10.2023 щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля автомийка літ. «А» загальною площею 452,74 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:0) не охоплює обов`язок державному реєстратору досліджувати та надавати оцінку правомірності набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та/або вчиняти дії щодо наявного запису про реєстрацію права власності за ТОВ «Каргоніс Груп».

Посилання скаржника на інформацію в ЄДРПОУ, згідно якої ТОВ «Каргоніс Груп» є припиненим з 08.06.2022 у зв`язку з визнанням такої юридичної особи банкрутом колегія суддів відхиляє, враховуючи, що згідно даних з Державного реєстру прав державним реєстратором право власності на нежитлову будівлю - автомийку (літ «А»), загальною площею 452,74 кв. м., що розташована м. Київ, вулиця Дніпровська набережна, 22 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0), зареєстровано Товариство з обмеженою відповідальністю «Каргоніс Груп», інших відомостей до Реєстру не внесено.

Доводи апелянта про необхідність врахування судових рішень у справі 753/2535/22, якими витребувано у ТОВ «Карсервіс-24/7» на користь ОСОБА_1 нежитлову будівлю - автомийку (літ. «А»), загальною площею 452, 74 кв. м, що яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та в яких було встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння ОСОБА_1 поза його волею внаслідок протиправних дій за безоплатним правочином, а тому подальші переходи права власності на це майно (зокрема до ТОВ «Каргоніс Груп») є неправомірними, колегія суддів оцінює критично, оскільки рішення у справі № 753/2535/22 не надавались державному реєстратору разом із заявою 18.10.2023.

При цьому, позивач не позбавлений можливості повторно звернутись до державного реєстратора, надавши відповідні документи.

Відтак, рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київського міської ради (Київської міської ради адміністрації) - Тараненко Ольгою Олегівною про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69883706 від 24.10.2023 є законним, а тому підстав для його скасування немає.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги зобов`язального характеру щодо заяви позивача від 18.10.2023 відносно реєстрації права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля автомийка літ. «А» загальною площею 452,74 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (Реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:0).

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Оксененко

Судді Є.О. Сорочко

Є.В. Чаку