Справа № 280/10000/24
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

19 червня 2025 року Справа № 280/10000/24 ПР/280/9/25 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 , який у визначений законодавством строк 14 днів не розглянув рапорт ОСОБА_1 від 15.07.2024 р. про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 невідкладно розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 15.07.2024 р. про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю першої Б групи загального захворювання безстроково та потребує постійного стороннього догляду, при відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи.

Ухвалою суду від 23.12.2024 позовну заяву було повернуто позивачу.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20.02.2025 ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 23.12.2024 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 31.03.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 14.04.2025 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що подав рапорт на ім`я безпосереднього командира- командира 3-ї інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , з проханням клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами, до якого додав всі належні документи. 31.07.2024 р. рапорт з доданими документами було скеровано командиру військової частини НОМЕР_1 , який до цього часу рапорт не розглянув і рішення за ним дотепер не ухвалив. На підставі наведеного просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому відповідач зокрема зазначив, що Позивач дійсно проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 з 09.11.2023 р. до самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 18.09.2024 р. Зазначив, що невідкладно буде розглянуто по суті рапорт Позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, при повернені даного військовослужбовця для подальшого проходження військової служби до розташування військової частини НОМЕР_1 . У задоволенні позову просить відмовити.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що більше 10 місяців відповідач ігнорує та не розглядає по суті наявний в нього рапорт Позивача про звільнення з військової служби. Більше того, Відповідач не збирається припиняти свою бездіяльність, яка полягає в ухиленні від розгляду по суті рапорту Позивача про звільнення з військової служби. Викладене свідчить, що за таких умов належить в судовому порядку зобов`язати Відповідача розглянути по суті рапорт Позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Просить позовні вимоги задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши наведені доводи, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.11.2023р. № 158, п. 1.2 Відповідно пункту 12 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами), старшого солдата ОСОБА_3 , прибув з військової частини НОМЕР_2 , на посаду РОБІТНИКА ПІДСОБНОГО З ІНЖЕНЕРНОГО ВІДДІЛЕННЯ 4 ІНЖЕНЕРНОГО ВЗВОДУ З ІНЖЕНЕРНОЇ РОТИ ВІЙСЬКОВОЇ ЧАСТИНИ НОМЕР_1 та з 09.11.2023 зараховано до списків особового складу частини.

15.07.2024 позивач подав рапорт на ім`я безпосереднього командира - командира 3-ї інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , з проханням клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами, до якого додав документи на підтвердження наявності підстав для звільнення (а.с. 66).

31.07.2024 рапорт з доданими документами було скеровано командиру військової частини НОМЕР_1 , про що свідчить відповідний напис командира 3-ї інженерної роти військової частини НОМЕР_1 на копії рапорту.

З моменту подання і до часу розгляду справи судом відповідачем рапорт ОСОБА_1 від 15.07.2024 про звільнення не розглянуто та жодної відповіді стосовно нього позивачу не надано.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі Закон №2232). Цей Закон також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (ч.1 ст.2 Закону №2232).

Згідно з ч.3 ст.2 Закону №2232, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому дія воєнного стану неодноразово продовжувалась і станом на час розгляду справи воєнний стан продовжує свою дію.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі Закон №3543), мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Президентом України був виданий Указ від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно з ч.4 ст.2 Закону №2232, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Згідно зі ст.14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення). Цим Положенням також регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Згідно з п.п.2 п.225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється, під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, зокрема, передбачених пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшин) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Порядок звільнення, регламентований п.233 Положення, яким, зокрема, установлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абз.3 п.241 Положення).

Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Згідно з п. 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів з моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

Отже, рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби має бути розглянутий командиром військової частини протягом 30 календарних днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. Розглянутим вважається той рапорт, по якому прийнято рішення (наказ, відповідь на рапорт та інше) та таке рішення (відповідь на рапорт) доведена до військовослужбовця належним чином.

Крім того, Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим наказом Міністерства України №531 від 06.08.2024 (далі Порядок) визначається механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.

Згідно п. 8 Порядку, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.

Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.

Відповідно до п. 9 Порядку Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється:

1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин;

2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.

Суд установив а відповідачем не заперечується, що позивач 15.07.2024 подав рапорт на ім`я безпосереднього командира - командира 3-ї інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , з проханням клопотати перед командиром військової частини НОМЕР_1 про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами, до якого додав документи на підтвердження наявності підстав для звільнення а 31.07.2024 рапорт з доданими документами було скеровано командиру військової частини НОМЕР_1 , про що свідчить відповідний напис командира 3-ї інженерної роти військової частини НОМЕР_1 на копії рапорту. Зазначені обставини не заперечує і відповідач.

Отже, з 06.08.2024 відповідач повинен був розглянути рапорт позивача протягом 14 днів з дня його подання. Оскільки станом на 06.08.2024 рапорт вже був поданий, то відповідач зобов`язаний був розглянути вищевказаний рапорт позивача про звільнення з військової служби протягом у строк до 20.08.2024, чого відповідачем зроблено всупереч приписам вищенаведених норм права не було.

Причин, з яких не було розглянуто рапорт позивача у встановлені чинним законодавством строки відповідачем не зазначено. Натомість відповідач у відзиві посилається на неможливість станом на час розгляду справи у суді розгляду рапорту позивача, оскільки позивач самовільно покинув військову частину.

При цьому відповідач надав суду копії наступних наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) - № 262 від 18.09.2024, п 3. якого передбачено Відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (зі змінами) у зв`язку з самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 , зняти з усіх видів забезпечення 17 вересня 2024 року старшого солдата ОСОБА_3 , робітника підсобного 3 інженерного відділення 4 інженерного взводу 3 інженерної роти військової частини НОМЕР_1 та провести службове розслідування. Підстава: довідка-доповідь молодшого сержанта ОСОБА_4 , чергового військової частини НОМЕР_1 від 17.09.2024 року №379. Та наказу № 15 від 15.01.2025 п. 3. якого передбачено: Відповідно до підпункту 14 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (зі змінами), нижчепойменованих осіб рядового, сержантського та старшинського складу військової частин НОМЕР_1 " ЗВІЛЬНИТИ з займаних посад і ЗАРАХУВАТИ у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 . На час перебування у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 нижчепойменовані військовослужбовці залишаються у списках військової частини НОМЕР_1 :

3.42. Старшого солдата ОСОБА_3 , робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 . Підстава: Наказ командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 15 січня 2025 року №20-РС.

Однак на думку суду відповідні накази і посилання відповідача на факт самовільного залишення позивачем військової частини не є такими, що звільняють відповідача від обов`язку розглянути по суті рапорт позивача про звільнення, оскільки факт самовільного залишення військової частини відбувся вже після спливу строку розгляду відповідачем такого рапорту.

Крім того, при розгляді спору, суд виходить з того, що неприбуття позивача до військової частини може кваліфікуватись як самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу.

Самовільне залишення військовослужбовцем місця служби або військової частини, а також нез`явлення його вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу є правопорушенням.

Самовільним залишенням частини або місця служби вважається таке, що вчинене без дозволу начальника (командира), який згідно з законодавством уповноважений такий дозвіл надати.

Нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу це його нез`явлення на службу в строк, указаний у відповідному документі.

Поважними причинами затримки військовослужбовця може бути визнана, наприклад, хвороба, що перешкоджає пересуванню, смерть або тяжка хвороба членів його сім`ї, стихійне лихо чи інші надзвичайні обставини, які підтверджені відповідними документами.

Самовільне залишення військової частини або місця служби кваліфікуються за статтею 172-11 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Об`єктивна сторона правопорушення може мати наступні прояви:

1.самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем строкової служби тривалістю до трьох діб;

2.нез`явлення військовослужбовця строкової служби вчасно без поважних причин на службу у разі звільнення з частини, призначення або переведення, нез`явлення з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до трьох діб;

3.самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби) а також військовозобов`язаним та резервістом під час проходження зборів тривалістю до десяти діб;

4.нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин у разі призначення або переведення тривалістю до десяти діб;

5.нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) з відрядження, відпустки або з лікувального закладу тривалістю до десяти діб.

Однак, відповідач не надав доказів вжиття заходів для розшуку позивача чи притягнення його до відповідальності, зазначаючи про самовільне залишення позивачем військової частини. Крім того, як вбачається з вищенаведного наказу №15 від 15.01.2025 позивач на час перебування у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 залишається у списках військової частини НОМЕР_1 .

Отже, суд вважає безпідставним посилання відповідача на вищенаведені обставини як на такі, що унеможливлюють розгляд відповідачем рапорта позивача про звільнення.

Відтак, відповідач повинен розглянути рапорт позивача від 15.07.2024 та надати позивачу за наслідками розгляду рапорту відповідь у встановленій Законом формі .

Щодо підстав, з яких позивач просить звільнити його з військової служби, суд зазначає, що це питання підлягає з`ясуванню та вирішенню під час розгляду рапорту позивача від 15.07.2024, за результатами розгляду якого, командиру військової частини слід прийняти відповідне рішення (наказ, відповідь на рапорт чи інше) з наведенням у ньому обґрунтувань та норм чинного законодавства, тому суд не надає оцінку наявності чи відстуності таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до абз.2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню однак частково, оскільки обов`язок виконати рішення суду в частині зобов`язання розгляду рапорту виникне у відповідача після набрання рішенням законної сили. Отже позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача саме невідкладно не підлягають задоволенню.

У зв`язку з задоволенням позову відповідно до ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сплачений позивачем судовий бір за подання позову у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст.90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 , який у визначений законодавством строк 14 днів не розглянув рапорт ОСОБА_1 від 15.07.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 15.07.2024 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за своїм батьком ОСОБА_2 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В.Стрельнікова