Справа № 320/16447/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС м. Києва № 8119/26-15-07-03-04-25 (Форма «Р») від 31.01.2023 у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 220 115 грн, в тому числі основного зобов`язання 176 092, 00 грн за штрафними санкціями 44 023 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС м. Києва № 8121/26-15-07-03-04-25 (Форма «Р») від 31.01.2023, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на суму 15 188 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС м. Києва № 8122/26-15-07-03-04-25 (Форма-«П») від 31.01.2023, яким зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування на суму 40 354,0 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС м. Києва № 8118/26-15-07-03-04-25 (Форма «ПС») від 31.01.2023, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 41 820 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково, а саме визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС м. Києва № 8119/26-15-07-03-04-25 (Форма «Р») від 31.01.2023 у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 220 115 грн, в тому числі основного зобов`язання 176 092, 00 грн за штрафними санкціями 44 023 грн. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує, що реальність здійснення господарської операції підтверджується належними документами.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

31 грудня 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Головного управління ДПС у місті Києві, в якому відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Після надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 01.12.2022 по 21.12.2022 ГУ ДПС у м. Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2017 року по 21.12.2022 року, валютного - за період з 01.01.2017 по 21.12.2022, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 23.03.2012 року по 21.12.2022 року».

За наслідками перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 8119/26-15-07-03-04-25 (Форма «Р») від 31.01.2023 у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 220 115 грн, в тому числі основного зобов`язання 176 092, 00 грн за штрафними санкціями 44 023 грн; податкове повідомлення - рішення № 8121/26-15-07-03-04-25 (Форма «Р») від 31.01.2023, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на суму 15 188 грн; податкове повідомлення - рішення № 8122/26-15-07-03-04-25 (Форма-«П») від 31.01.2023, яким зменшено від`ємне значення об`єкту оподаткування на суму 40 354,0 грн; податкове повідомлення - рішення № 8118/26-15-07-03-04-25 (Форма «ПС») від 31.01.2023, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 41 820 грн.

За наслідками адміністративного оскарження зазначених податкових повідомлень- рішень, ДПС України скасувала податкове повідомлення - рішення № 8118/26-15-07-03-04-25 (Форма «ПС») від 31.01.2023 в частині застосованих штрафних санкцій у сумі 33660 грн. за неповідомлення контролюючого органу про отримання 01.01.2017 в оренду 33 земельних ділянок з огляду на сплив строку притягнення до відповідальності, решту ППР залишено без змін.

Як встановлено судом у ході розгляду справи, відповідачем винесено ППР від 11.04.2023 №25865/26-15-07-03-04-25, яким застосовані штрафні санкції у розмірі 8160 грн. (41820-33660), та направлено останнє за місцезнаходженням товариства.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення за наслідками проведеної перевірки протиправними, позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив про правомірність нарахування відповідачем податкових зобов`язань з ПДВ у розмірі 169 715 грн. та збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на суму 15 188 грн. (амортизація основних фондів - вартість ремонту асфальтного покриття за 2017-2020 роки) та зменшення від`ємного значення об`єкту оподаткування на суму 40 354,0 грн.

Також суд погодився з висновками податкового органу, що товариством на порушення абзацу 2 п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ на різницю між балансовою вартістю та ціною продажу основного засобу, а саме : 127697,0 грн. - 95812,5 грн. = 31884,5 грн. х20%= 6377,0 грн., що призвело до заниження суми податкового зобов`язання з ПДВ у розмірі 6377,0 грн.

Щодо податкового повідомлення - рішення № 8118/26-15-07-03-04-25 (Форма «ПС») від 31.01.2023, яким застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) на суму 41 820 грн. за порушення ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» вимог п. 63.3 ст. 63 ПК України та п. 8.4 Порядку № 1588 щодо неподання Повідомлень за ф. № 20 - ОПП, суд зазначив, що за наслідками адміністративного оскарження зазначеного податкового повідомлення- рішення, ДПС України скасувала податкове повідомлення - рішення № 8118/26-15-07-03-04-25 (Форма «ПС») від 31.01.2023 в частині застосованих штрафних санкцій у сумі 33660 грн. за неповідомлення контролюючого органу про отримання 01.01.2017 в оренду 33 земельних ділянок з огляду на сплив строку притягнення до відповідальності, решту ППР залишено без змін.

Зважаючи на винесення відповідачем нового ППР та направлення його на адресу позивача, в силу пункту 60.4 статті 60 ПК України податкове повідомлення - рішення № 8118/26-15-07-03-04-25 (Форма «ПС») від 31.01.2023 вважається відкликаним в силу положень ст. 60 ПК України та не покладає на позивача обов`язку зі сплати податку, що свідчить відсутність підстав для його скасування в судовому порядку. Отже, в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов задовольнити частково, а саме визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС м. Києва № 8119/26-15-07-03-04-25 (Форма «Р») від 31.01.2023 у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 220 115 грн, в тому числі основного зобов`язання 176 092, 00 грн за штрафними санкціями 44 023 грн.

Відтак, колегія суддів вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому предметом апеляційного розгляду є виключно правомірність податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС м. Києва № 8119/26-15-07-03-04-25 (Форма «Р») від 31.01.2023 у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 220 115 грн, в тому числі основного зобов`язання 176 092, 00 грн за штрафними санкціями 44 023 грн.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20 травня 2013 року №7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, права та обов`язки платників податків, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, визначаються положеннями Податкового кодексу України.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки та збори в порядку та в розмірах встановлених законом.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (далі - ПК України) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

За змістом підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг (пункт 198.2 статті 198 ПК України).

Водночас, згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У пункті 198.6 статті 198 ПК України зазначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 №996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно із частиною 1 статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як встановлено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

У відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, господарські операції, які зумовлюють наслідки у вигляді виникнення у покупця податкових вигод (витрат та податкового кредиту), мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які зазвичай супроводжують операції певного виду й відображають реальність таких операцій, повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.

Відповідно до усталеної судової практики при розгляді справ цієї категорії судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, зокрема, провести всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкових вигод.

Недоведеність вказаних умов позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкового кредиту, а покупця - права на його формування та відображення у бухгалтерському та податковому обліку.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, висновок про порушення позивачем вимог податкового законодавства (в оскаржуваній апелянтом частині) ґрунтується на твердженнях перевіряючих про нереальність операцій з контрагентом ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», відтак судом здійснюється дослідження господарської операції позивача з вказаним контрагентом.

Так, взаємовідносини між ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» від ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» відбувались на підставі договору підряду від 18.09.2019 № 20, згідно якого Підрядник зобов`язується своїми силами і засобами та в обумовлений строк виконати у відповідності до умов договору роботу, а Замовник зобов`язується прийняти цю роботу і оплатити її. Предметом підряду (результатом виконаних робіт за даним договором) є: ремонт асфальтного покриття на території ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» (т. 1 а.с. 133-135).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що сума вартості виконаних робіт визначається по завершенню робіт та здача об`єкта підтверджується Актом виконаних робіт.

Згідно з п. 3.2-3.4 Договору ціна на 1 м2 становить 550 грн. Замовник попередньо здійснює авансовий платіж в розмірі 500 000,00 грн. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

Пунктом 4.1 договору підряду встановлено, що підрядник має право залучати за згодою замовника до виконання договору підряду третіх осіб (субпідрядників).

На підтвердження виконання умов договору позивачем додані до позовної заяви документи:

договір підряду № 20 від 18.09.2019 (т. 1 а.с. 133-135), акт прийому-передачі виконаних робіт № 20 від 18.10.2019 (т. 1 а.с. 136), рахунок-фактура № 20 від 18.09.2019 (т. 1 а.с. 137), платіжні інструкції (т. 1 а.с. 138-140), податкові накладні (т. 1 а.с. 141-144), витяг з реєстру речових прав (т. 1 а.с. 145-146), декларація про готовність об`єкта (т. 1 а.с. 147-156), акт приймання-передачі основних засобів (т. 1 а.с. 157-158), робочий проект будівництва будівлі складу сільськогосподарського призначення (т. 1 а.с. 159-168).

Проаналізувавши взаємовідносини між позивачем ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» від його контрагентом ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», колегія суддів зазначає наступне.

Умовами реалізації права платника на формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

При цьому, правові наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально (фактично) вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.

Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. З`ясовуючи обставини реальності вчинення господарської операції, слід ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або зафіксовані іншими доказами.

Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються, тощо.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема, якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також, платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій, зокрема, формування валових витрат та податкового кредиту з податку на додану вартість.

Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.

На підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Верховний Суд в постанові від 05.05.2020 у справі № 826/14426/16 вказав, що недоведеність фактичного здійснення господарської операції позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди, а покупця - права на формування цієї податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, та незважаючи на наявність у платника податку доказів сплати продавцеві вартості товарів/послуг, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. При цьому, відсутність ділової мети також є підставою для відмови у наданні податкової вигоди.

Враховуючи наведену позицію Верховного Суду, колегія суддів зазначає, що дослідженню підлягають всі обставини здійснення господарських операцій в сукупності з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, наявності трудового ресурсу, змісту послуг, що надаються, тощо.

Колегією суддів проаналізований договір підряду, укладений ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» від його контрагентом ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС», та встановлено, що підрядник зобов`язується своїми силами і засобами та в обумовлений строк виконати у відповідності до умов договору роботу. Також договір підряду містить можливість залучення до проведення робіт субпідрядників, проте обов`язковою умовою є згода замовника на їх залучення.

Як встановлено податковим органом в межах перевірки, згідно з даними ЄРПН за жовтень 2019 року вказані роботи ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» були придбані у ТОВ «ПРОФІТ СТАР ГРУП».

У свою чергу ТОВ «ПРОФІТ СТАР ГРУП» придбало зазначені роботи у ТОВ «ДІОНА ТОРГ».

Згідно з даними ЄРПН за червень 2019 року вказані роботи ТОВ «ДЮНА ТОРГ» були придбані у ТОВ «РАНГ ГРУП». Номенклатура - ремонт асфальтного покриття на території ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» (попередня назва: ТОВ «ЕКО-УКРФІШ»).

Остання фінансова звітність ТОВ «РАНГ ГРУП» подана за 1 кв. 2019 року. Основні засоби на балансі відсутні. Вид діяльності - оптова торгівля тютюновими виробами. Останній податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску подано за 1 кв. 2019 року. Таким чином, кількість працюючих у червні 2019 року - грудні 2019 року становила 0 осіб. Податкові декларації з податку на додану вартість за період червень - грудень 2019 року не подавались. Податкова декларація з податку на прибуток підприємства за 2019 рік не подана.

Згідно з даними ЄРПН залучення субпідрядників щодо ремонтних робіт асфальтного покриття на території ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» (попередня назва: ТОВ «ЕКО-УКРФІШ») не здійснювалось. Відсутня оренда обладнання, яке повинно використовуватись у роботах по ремонту асфальтного покриття.

Отже, згідно з даними ЄРПН для виконання укладеного між ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» від ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» договору підряду від 18.09.2019 № 20 відбувалось численне залучення субпідрядників.

Разом з тим, як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, не надано жодного документу на підтвердження згоди ТОВ «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» як замовника на залучення субпідрядників, незважаючи на те, що договором передбачено обов`язковість такого погодження (п. 4.1 Договору). Обґрунтованих пояснень стосовно порушення умов договору щодо надання замовником згоди на залучення субпідрядних організацій позивачем також не надано.

Крім іншого, позивачем і не було надано жодних з вищевказаних договорів субпідряду на підтвердження реальності їх укладення.

До того ж, жоден документ, в тому числі акт виконаних робіт, складений між позивачем, як замовником робіт, та ТОВ «БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКИЙ БУДІВЕЛЬНИЙ АЛЬЯНС» як виконавцем, не містить посилання на проведення робіт із залученням субпідрядних організацій.

Не надано ані штатних розписів працівників вказаних компаній, ані переліку осіб, залучених до проведення будівельних робіт, тобто, складені документи не містять інформації стосовно осіб, якими вчинялись ремонтні роботи. Вказане позбавляє можливості ідентифікувати осіб, відповідальних за здійснення господарської операції.

Щодо розрахунків за виконані ремонтні роботи асфальтного покриття, першочергово суд звертає увагу, що відповідно до умов договору № 20 від 18.09.2019 пунктом 3.1 договору встановлено, що сума вартості виконаних робіт визначається по завершенню робіт та здача об`єкта підтверджується Актом виконаних робіт. Згідно з п. 3.2-3.4 Договору ціна на 1 м2 становить 550 грн. Замовник попередньо здійснює авансовий платіж в розмірі 500 000,00 грн. Оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок.

На підтвердження розрахунків по договору позивачем надані платіжні інструкції (т. 1 а.с. 138-140), а саме від 10.10.2019 на суму 300 000,00 грн, від 18.10.2019 на суму 400 000,00 грн, від 23.10.2019 на суму 356 550, 00 грн.

Апеляційний суд звертає увагу, що позивачем не надано підтвердження виконання умов договору в частині дотримання п. 3.3, згідно з яким замовник попередньо здійснює авансовий платіж в розмірі 500 000,00 грн, як і не надано пояснень щодо порушення вказаного положення. Так, матеріали справи не містять платіжної інструкції на суму 500 000,00 грн із зазначенням призначення «авансовий платіж».

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до умов договору № 20 від 18.09.2019 пунктом 3.1 договору встановлено, що сума вартості виконаних робіт визначається по завершенню робіт та здача об`єкта підтверджується Актом виконаних робіт.

Разом з тим, рахунок-фактура № 20 з остаточною сумою за ремонтні роботи датований 18.09.2019, тобто, датою укладання договору, в той час як акт прийому-передачі виконаних робіт № 20 датований 18.10.2019, тобто складений через місяць. Враховуючи, що сума вартості виконаних робіт мала бути визначена тільки по завершенню робіт, сумнівним є рахунок-фактура з повною сумою, датований днем укладання договору. До того ж, перша квитанція від 10.10.2019 на суму 300 000,00 грн також містить у призначенні посилання на рахунок-фактуру, в той час як на цю дату роботи ще не були завершені, а остаточна сума не могла бути відома.

Також апеляційний суд звертає увагу, що як було встановлено в ході перевірки та враховано судом першої інстанції, в договорі та акті виконаних робіт у розділі реквізити сторін вказано розрахунковий рахунок виконавця, який було закрито 05.08.2019, тобто задовго до укладення договору та здійснення розрахунків.

В апеляційній скарзі позивач вказував, що оплата згідно умов договору відбулась частинами на підставі виставленого підрядником рахунку № 20 від 18.09.2019, що підтверджує обізнаність позивача щодо діючого банківського рахунку підрядника для здійснення відповідних платежів.

Однак, колегія суддів відхиляє вищевказані доводи апелянта, позаяк як сам договір, акт виконаних робіт, так і виставлений рахунок-фактура містять посилання на однаковий розрахунковий рахунок виконавця, який, як встановлено в ході перевірки та не спростовано апелянтом, було закрито 05.08.2019, тобто задовго до укладення договору та здійснення розрахунків.

У постанові від 04.06.2020 у справі №825/1630/17 Верховний Суд зазначив, що за певних обставин первинні документи можуть свідчити про існування господарських операцій, які за формою (зовнішнім вираженням) можуть підпадати під визначення реальних і таких, що зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання. Водночас потрібно, щоб ці документи підтверджували і розкривали суть, внутрішню сторону господарських операцій, їх справжність, економічну вигоду (виправданість, ризик) і ділову мету. В іншому випадку, первинні документи не можуть вважатися юридично значимими документами для цілей формування даних бухгалтерського та, відповідно, податкового обліку.

Разом з тим, окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються.

Колегія суддів, з урахуванням вищезазначених обставин, погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість встановити реальність господарської операції позивача.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апелянтом не спростовані висновки акту перевірки, яким встановлені порушення податкового законодавства, за наслідком чого винесено оскаржуване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС м. Києва № 8119/26-15-07-03-04-25 (Форма «Р») від 31.01.2023 у частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на суму 220 115 грн, в тому числі основного зобов`язання 176 092, 00 грн за штрафними санкціями 44 023 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» до Головного управління ДПС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «САП-ПЛЮС-ТРЕЙД» на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

А.Ю. Кучма