Справа № 160/32341/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року

м. Київ

справа №160/32341/23

адміністративне провадження № К/990/51008/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Коваленко Н.В. та Стеценка С.Г., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 160/32341/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року (ухвалене суддею-доповідачем Сидоренко Д.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року (прийняту у складі колегії: головуючого судді Добродняк І.Ю., суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.),

У С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивачка, скаржник) звернулася до адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Управління, відповідач), в якому просила:

визнати протиправними дії Управління щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-XII (далі - Закон №2262-XII);

зобов`язати Управління призначити їй пенсію за вислугу років на підставі пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ з 17 жовтня 2023 року, виходячи з вислуги років - 29 років 07 місяців 12 днів.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно наказу Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 06 жовтня 2023 року №148о/с-23 «Про звільнення працівників», на день звільнення вислуга років позивачки становить: у календарному обчисленні - 14 років 09 місяців 21 день, у пільговому - 29 років 07 місяців 12 днів. Листом від 27 листопада 2023 року №0400-010311-5/189827 у відповідь на звернення позивачки за призначенням пенсії, Управління повідомило про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, обґрунтовуючи зазначене відсутністю на момент звільнення позивачки необхідної кількості календарної вислуги років (25 років та більше) згідно з вимогами пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ. Вважаючи, що дії посадових осіб Управління щодо відмови в призначенні їй пенсії за вислугу років є протиправними, а відмова в призначенні пенсії - необґрунтованою, позивачка звернулася до суду із відповідним позовом.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року позов задоволено.

4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що передбачена Законом №2262-ХІІ календарна вислуга це вислуга, яка складається з повної кількості календарних днів відповідного періоду. В свою чергу, передбачені статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ пільгові умови призначення пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" від 17 липня 1992 року №393 (далі - Порядок №393) полягають в пільговому (кратному) зарахуванні вислуги років. При цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

5. Відтак, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач відмовивши позивачці у призначені пенсії згідно пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ, не зарахувавши вислугу років у пільговому обчисленні, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

6. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року скасовано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

7. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року №119 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» (далі - постанова КМУ № 119), виходячи з положень статті 12 Закону №2262-XII, пунктів 1 та 2-1 Порядку №393 календарна вислуга застосовується для призначення пенсії за вислугу років, а пункт 3 Порядку №393 визначає, що певні періоди, зокрема час проходження служби у військових частинах і підрозділах внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії з охорони дипломатичних представництв, консульських установ іноземних держав, представництв міжнародних організацій в Україні, у підрозділах Управління державної охорони, Служби судової охорони, що визначаються в установленому порядку, а також у підрозділах спеціального призначення Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, установ виконання покарань органів внутрішніх справ, воєнізованих формуваннях Державної кримінально-виконавчої служби, у частинах і підрозділах (загонах) спеціального призначення внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ, Національної гвардії та у підрозділах міліції особливого призначення за Переліком посад і умовами (в порядку), що визначаються керівниками відповідних міністерств і відомств, підлягають пільговому обчисленню для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цього Порядку.

Отже, згідно з законодавством, чинним на час виникнення спірних відносин у цій справі, необхідною умовою для призначення пенсії згідно приписів пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII є виключно наявність необхідної календарної вислуги років.

8. За такого правового регулювання в контексті спірних відносин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вислуга років позивачки, станом на день звільнення, у календарному обчисленні - 14 років 09 місяців 21 день, є недостатньою для призначення їй пенсії згідно пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-XII.

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

9. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року та залишити в силі рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року, змінивши мотивувальну частину рішення в частині підстав задоволення позову.

10. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суд першої інстанції прийняв по суті вірне рішення, однак з помилковим застосуванням до спірних правовідносин положень Порядку № 393. Також вказує, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII, частини четвертої статті 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23 червня 2005 року №2713-IV (далі - Закон №2713-IV), пункту 3 Порядку №393, а також не врахував висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 27 травня 2008 року у справі №21-2438во17, та висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а, від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про те, що вислуга років позивачки станом на день звільнення у календарному обчисленні - 14 років 09 місяців 21 день є недостатньою для призначення позивачці пенсії згідно пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII, оскільки позивачка звільнена зі служби після змін, внесених постановою КМУ №119 до Порядку №393.

11. Позивачка також зазначає, що вислуга років станом на час звільнення її зі служби, з урахуванням пільгового обчислення, визначеного частиною четвертою статті 23 Закону №2713-IV, становила 29 років 07 місяців 12 днів, що загалом відповідає умовам, визначеним пунктом "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII у сукупності з положеннями частини четвертої статті 23 Закону №2713-IV.

12. Вказує, що у висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 27 травня 2008 року у справі №21-2438во17, та у висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а, від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а зазначено, що основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Порядком №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

13. Касаційна скарга надійшла до Суду 30 грудня 2024 року.

14. Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 160/32341/23 витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.

15. Ухвалою Верховного Суду від 18 червня 2025 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 19 червня 2025 року.

16. При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

Позиція інших учасників справи

17. Від відповідача відзиву на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішень судів попередніх інстанцій. При цьому колегія суддів зазначає, що ухвалу Верховного Суду про відкриття касаційного провадження, згідно довідки про доставку документа в електронний кабінет, відповідачем отримано 09 січня 2025 року о 22:20.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

18. Судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що згідно Витягу з наказу Відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом від 06 жовтня 2023 року №148о/с-23 «Про звільнення працівників», звільнено 16 жовтня 2023 року з Державної кримінально-виконавчої служби України прапорщика внутрішньої служби ОСОБА_1 з посади молодшого інспектора 2 категорії відділу охорони Української психіатричної лікарні з суворим наглядом у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону № 2713-IV та пункту 4 частини першої статті 77 Закону України «Про національну поліцію».

Вислуга років станом на день звільнення складає: у календарному обчисленні - 14 років 09 місяців 21 день; у пільговому обчисленні - 29 років 07 місяців 12 днів.

19. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 17 листопада 2023 року № розглянуто подання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 07 листопада 2023 року №10002 про призначення позивачці пенсії за вислугу років на підставі п. «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

20. В цьому рішенні зазначено, зокрема таке:

«Згідно з пунктом «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж», «з» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема, з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

За даними подання Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 07 листопада 2023 року №10002 позивачка звільнена зі служби 16 жовтня 2023 року, час служби в календарному обчисленні позивачки складає 14 років 09 місяців 21 день, але відповідно до норм Закону № 2262-ХІІ для призначення пенсії необхідна календарна вислуга років не менш ніж 25 календарних років.

Враховуючи викладене, підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ ОСОБА_1 відсутні.»

21. Не погоджуючись із відмовою відповідача щодо призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

23. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

24. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

25. Крім того стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

26. Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року не відповідає, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 відповідає не повністю, а викладені у касаційній скарзі доводи є обґрунтованими з огляду на таке.

27. Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

28. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

29. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

30. Зазначені норми означають, що з метою гарантування правового порядку в Україні кожен суб`єкт приватного права зобов`язаний добросовісно виконувати свої обов`язки, передбачені законодавством, а у випадку невиконання відповідних приписів - зазнавати встановлених законодавством негативних наслідків.

31. Водночас суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

32. Стаття 3 Конституції України проголошує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

33. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

34. Ця норма є об`єктивним продовженням задекларованого в статті 1 Конституції України її статусу як соціальної та правової держави.

35. Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

36. За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

37. Так, пенсійне забезпечення окремих категорій громадян регулюється спеціальними законами з урахуванням особливостей умов праці, характеру, складності і значущості виконуваної роботи, ступеня відповідальності, певних обмежень конституційних прав і свобод тощо.

38. Спеціальні умови, норми і порядок пенсійного забезпечення за особливостями спеціального статусу громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ, визначені цим Законом, який має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

39. Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

40. Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2262-XII особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

41. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 1-2 Закону №2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, серед інших, мають звільнені зі служби особи начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України.

42. За змістом пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж", "з" статті 1-2 цього Закону, призначається незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

43. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачка проходила службу у підрозділі Державної кримінально-виконавчої служби України на посаді прапорщика внутрішньої служби.

44. З огляду на це, при вирішенні спірних правовідносин, що виникли у цій справі варто також враховувати положення спеціального Закону № 2713-IV.

45. Частиною першою статті 23 Закону № 2713-IV встановлено, що держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.

46. Відповідно до частини третьої статті 23 Закону № 2713-IV пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону №2262-XII. При звільненні зі служби особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби користуються правовими і соціальними гарантіями відповідно до Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист» від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР.

47. Частиною четвертою статті 23 Закону № 2713-IV визначено, що особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, - один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

48. Досліджуючи природу пільгового зарахування вислуги років особі, яка проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №480/4241/18 зробив висновок, що таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги. Фактична тривалість вислуги при такому зарахуванні не змінюється, а лише зараховується на пільгових (кратних) умовах.

49. Завдяки такому зарахуванню необхідну кількість років для призначення пенсії за вислугу років особа набуває швидше, порівняно із зарахуванням вислуги на загальних (не пільгових) умовах, що і становить природу пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за Законом №2262-ХІІ.

50. Крім того, у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2025 року у справі №520/14878/23 та від 26 лютого 2025 року у справі № 560/14729/23, аналізуючи аналогічні правовідносини щодо пільгового обчислення календарної вислуги років особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, Суд дійшов висновку про те, що право позивача на пільгове зарахування вислуги років саме для призначення пенсії передбачене частиною четвертою статті 23 Закону № 2713-IV, яка підлягає застосуванню під час вирішення спірних правовідносин.

51. Подібний підхід застосований також і у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі №420/29256/23, від 13 березня 2025 року у справі № 160/9410/24 та від 11 березня 2025 року у справі № 160/31127/23.

52. Таким чином Суд доходить висновку, що право осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби на зарахування вислуги, необхідної для призначення пенсії, в пільговому обчисленні визначене в першу чергу Законом № 2713-IV і такий обрахунок вислуги років для зазначених осіб не суперечить положенням статті 12 Закону №2262-ХІІ, а лише конкретизує його, надаючи можливість зарахування зазначеним особам календарної вислуги в пільговому обчисленні, у зв`язку зі специфічними умовами праці колишніх працівників кримінально-виконавчої служби.

53. Враховуючи наведе, колегія суддів зазначає, що позивачка як особа звільнена зі служби у підрозділах Державної кримінально-виконавчої служби України, вислуга років якої на день звільнення в пільговому обчисленні становила 29 років 07 місяців 12 днів має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 12 Закону №2262-ХІІ.

54. Вирішуючи питання про застування до спірних правовідносин відповідного нормативного регулювання, слід виходити з принципу верховенства закону, закріпленого у частині другій статті 19 Конституції України, згідно з яким органи державної влади зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України. З огляду на це, до правовідносин, що виникли у зв`язку із реалізацією позивачкою права на пенсію за вислугу років як особою, звільненою зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України, підлягають застосуванню положення Закону № 2713-IV, а не Порядку № 393.

55. Частина четверта статті 23 Закону № 2713-IV прямо передбачає пільгове зарахування вислуги років для цілей призначення пенсії особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби. Саме ця норма є спеціальною, імперативною і такою, що регулює умови набуття права на пенсію зазначеній категорії працівників.

56. На цій підставі Суд наголошує, що помилковим є як застосування судом першої інстанції Порядку № 393 у застарілій редакції, так і посилання суду апеляційної інстанції на його чинну редакцію, оскільки сам по собі цей Порядок у спірних правовідносинах не є нормативно-правовою підставою для вирішення питання про право особи на призначення пенсії. Крім того, Суд зауважує, що положення Порядку №393, в редакції постанови КМУ №119 передбачають право на пільгове зарахування вислуги років, що враховується для визначення розміру пенсії, а не її призначення.

57. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість доводів касаційної скарги про помилкове застосування судом першої інстанції положень Порядку № 393, а також про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положення пункту "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII, частини четвертої статті 23 Закону №2713-IV, пункту 3 Порядку №393

58. Суд також відхиляє посилання скаржника на неврахування висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 травня 2008 року у справі №21-2438во17, та висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 27 червня 2018 року у справі №750/9775/16-а, від 03 березня 2021 року у справі №805/3923/18-а, оскільки останні сформульовані Судом за інших фактичних обставин та з урахуванням правового регулювання, що не є релевантним у спорі, що виник у цій справі. Наведені позивачкою правові висновки стосуються загального підходу до можливості пільгового (кратного) обчислення стажу військової служби, з урахуванням положень Порядку № 393. Натомість, у спірних правовідносинах має місце застосування спеціального законодавчого регулювання, а саме положень частини четвертої статті 23 Закону № 2713-IV.

Таким чином, наведені скаржником правові висновки викладені без урахування специфіки правового статусу осіб, звільнених зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України, що виключає застосування останніх при вирішенні спірних правовідносин, які виникли у цій справі.

59. Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами статі 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

60. Згідно зі статтею 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

61. За правилами частин першої, третьої, четвертої статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

62. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

63. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

64. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, однак за неправильного застосування норм матеріального права, тому у цій справі постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення першої інстанції - зміні в частині мотивів задоволення позовних вимог, які слід викласти в редакції цієї постанови.

Висновки щодо розподілу судових витрат

65. Оскільки колегія суддів скасовує рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України касаційний суд має вирішити питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору.

66. Таким чином, сплачений позивачкою за подання касаційної скарги судовий збір, згідно квитанції №5974-8072-3057-7762 про сплату судового збору у розмірі 1 717,76 грн, підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 341, 345, 351, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року скасувати.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року змінити, виклавши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () судові витрати на сплату судового збору в сумі 1 717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) грн 76 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя -доповідач Я.О. Берназюк

Судді Н.В. Коваленко

С.Г. Стеценко