Справа № 990/267/25
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 червня 2025 року

м. Київ

справа №990/267/25

адміністративне провадження №П/990/267/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді - доповідача Коваленко Н.В., суддів: Кравчука В.М., Чиркіна С.М., Єзерова А.А., Бевзенка В.М., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховної Ради України про визнання протиправними та нечинними з моменту ухвалення нормативно - правових актів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

1. У червні 2025 року ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Верховного Суду як до суду першої інстанції з позовом, у якому просить:

- визнати протиправними та нечинними з моменту ухвалення як такі, що суперечать Конституції України та є неконституційними:

частину другу статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у частині, що прив`язує індексацію пенсій до показників зростання середньої заробітної плати та сплачених внесків, замість прямої компенсації реального індексу споживчих цін (інфляції);

частину другу статті 36 Закону України Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у частині, що створює правову невизначеність та дозволяє довільне тлумачення умов для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника повнолітнім непрацездатним членам сім`ї;

статтю 7 законів України «Про Державний бюджет України» на 2022, 2023, 2024 та 2025 роки у частині встановлення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, як такого, що є сфальсифікованим, не відповідає реальній вартості життя та є інструментом підробки офіційного документа;

постанови Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 року № 127, від 16 лютого 2022 року № 118, від 24 лютого 2023 року № 168, від 23 лютого 2024 року № 185, а також відповідну постанову за 2025 рік у частині підміни належної індексації пенсій фіксованими доплатами та застосування незаконного порядку перерахунку, що суперечить статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Конституції України;

- визнати протиправною бездіяльність Верховної Ради України, яка, ухвалюючи неконституційні закони, не скористалася своїм правом та обов`язком (ст. 151-1 Конституції України) звернутися до Конституційного Суду України для перевірки їх конституційності, що призвело до системного порушення прав громадян та має ознаки злочинної бездіяльності з метою пограбування населення;

- зобов`язати Верховну Раду України вжити заходів для усунення допущених порушень шляхом приведення законодавства у відповідність до Конституції України;

- зобов`язати державу Україну, уповноважений орган Пенсійного фонду України провести перерахунок його пенсії. Застосовуючи норми Конституції України як норми прямої дії та дотримуючись такого алгоритму:

для розрахунку індексації застосувати реальний індекс інфляції, розрахований Держстатом (сукупний коефіцієнт 4,523 за 2013-2024 роки), а не неконституційну формулу, що залежить від заробітної плати та внесків;

після проведення належної індексації порівняти розмір пенсії з реальним прожитковим мінімумом для непрацездатних осіб, який згідно з розрахунками Мінсоцполітики, становить 6016 гривень, та у разі, якщо пенсія є нижчою, здійснити доплату до цього рівня, відповідно до Рішення КСУ № 3-р(ІІ)/2023, при умові, що пенсія по втраті годувальника нижче за вказану, якщо вища по втраті годувальника - призначити по втраті годувальника з дня звернення й судового провадження 2022 року, тобто з дня смерті годувальника;

- стягнути з Держави Україна в особі її уповноважених органів на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 174316 гривень та моральну шкоду в розмірі 1002470 гривень.

2. За приписами частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

3. Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі (частина друга статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України).

4. Ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху з огляду на таке.

5. Згідно з положеннями пунктів 2, 4 та 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються:

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

4) зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів;

11) власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

6. Подана ж у цій справі позовна заява ОСОБА_1 зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

7. Так, за висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування, зокрема, пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, викладеними у постанові від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23, зміст позовних вимог - це вимоги позивача (предмет позову). Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

8. Іншими словами зміст позовних вимог - це максимально чітко і зрозуміло сформовані визначення способу захисту порушеного права, свободи чи інтересу у прохальній частині позову.

9. Суд не наділений повноваженнями визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження, оскільки саме позивач наділений правом на звернення та обов`язком визначення способу захисту.

10. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на практику Європейського суду з прав людини, який у пункті 27 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (заява № 24402/02), яке набуло статусу остаточного 20 серпня 2010 року, зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

11. ОСОБА_1 звертається з позовом до Держави Україна в особі Верховної Ради України, проте, окрім покликань на її дії, бездіяльність та акти, які як він вважає суперечать Конституції та законам України, обґрунтовує порушення своїх прав протиправними, на його переконання, діями, бездіяльністю та нормативними актами Кабінету Міністрів України, бездіяльністю органів Пенсійного фонду України та Держави Україна в особі невизначених позивачем уповноважених органів.

12. Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 визначив відповідачем лише Державу Україна в особі Верховної Ради України, однак фактично заявив вимоги як до Верховної Ради України, так і до Кабінету Міністрів України (про визнання протиправними та нечинними з моменту ухвалення постанов Уряду), а також до уповноваженого органу Пенсійного фонду України (про зобов`язання вчинити певні дії), не зазначаючи при цьому, якому саме конкретному органу Пенсійного фонду України такі вимоги адресовані, й не наводячи у позовній заяві передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України відомості, реквізити та інформацію щодо суб`єктів, до яких зверненні вимоги позову.

13. Вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивач адресує Державі Україна в особі її уповноважених органів, однак не зазначає найменування цих органів та інших відомостей про них, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, не визначає процесуального статусу таких органів у справі, що розглядається, а також не виокремлює, з якого саме органу та в якому розмірі належить стягнути таку шкоду, тобто не наводить зміст позовних вимог щодо кожного з них.

14. Таке оформлення позовної заяви не дає змоги визначити дійсний зміст, характер та юридичну природу правовідносин, у яких виник спір, остаточно з`ясувати предмет спору, переданого на вирішення адміністративного суду, та суб`єктний склад учасників справи, чітко установити обраний позивачем спосіб захисту порушених, на його думку, прав, перевірити дотримання, зокрема, правил підсудності справи і юрисдикції спору, що, своєю чергою, перешкоджає прийняттю зазначеної заяви до розгляду судом по суті заявлених у ній вимог до приведення її у відповідність положенням процесуального закону щодо форми та змісту такого процесуального документа.

15. Окрім цього, ОСОБА_1 не виконав вимог пункту 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України й не зазначив у позовній заяві власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

16. Згідно з приписами абзацу першого частини першої та речення першого абзацу першого частини другої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

17. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

18. Ураховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про те, що подану у цій справі позовну заяву належить залишити без руху й встановити строк - десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення вищевказаних недоліків шляхом приведення позовної заяви у відповідність вимогам пунктів 2, 4 та 11 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України.

19. Разом із позовною заявою позивач подав заяву, у якій просить Суд забезпечити його адвокатом й постановити ухвалу про надання адвоката до центру безоплатної допомоги за адресою: м. Київ, вул. Майбороди, 23.

20. Верховний Суд вважає таку заяву необґрунтованою і передчасною й з цього приводу наводить такі мотиви.

21. За змістом частини першої статті 10 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правничу допомогу» звернення про надання одного з видів правничих послуг, які включає у себе безоплатна первинна правнича допомога, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, надсилаються або подаються особами, які досягли повноліття, безпосередньо до центральних та місцевих органів виконавчої влади, територіальних органів центральних органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції.

22. Звернення про надання одного з видів правничих послуг, які включає у себе безоплатна вторинна правнича допомога, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, або їх представниками до центру з надання безоплатної правничої допомоги в письмовій формі за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи або за місцезнаходженням органу, що здійснює дізнання, досудове розслідування, суду, слідчого судді, що розглядають справу (частина перша статті 18 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу»).

23. А за приписами частини третьої статті 30 вищезгаданого Закону рішення центру з надання безоплатної правничої допомоги про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 20 цього Закону, може бути оскаржене разом з поданням відповідною особою позовної заяви про захист або відновлення її прав у спорі (справі), для вирішення якого така допомога запитувалася, до суду, в який подана така позовна заява.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд в ухвалі про відкриття провадження у справі визнає оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує центр з надання безоплатної правничої допомоги:

1) призначити позивачу адвоката, який надає безоплатну вторинну правничу допомогу, у порядку, визначеному цим Законом;

2) відшкодувати позивачу (за його заявою з наданням відповідних підтверджуючих документів) понесені ним витрати на правничу допомогу, пов`язану з підготовкою та поданням позовної заяви, в розмірі, що не може перевищувати відповідний розмір оплати діяльності суб`єктів надання безоплатної вторинної правничої допомоги.

24. Відповідно ж до частини п`ятої статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача, зокрема, про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги, якщо відповідний орган відмовив у її наданні.

25. Юридичний аналіз вищевикладених норм засвідчує, що забезпечення надання безоплатної правничої допомоги судом можливе лише у разі відмови відповідного органу у її наданні у порядку, встановленому законом.

26. Водночас, позивач не навів відомостей про те, що відповідний орган відмовив йому у наданні безоплатної правничої допомоги. Жодних доказів на підтвердження таких обставин у матеріалах позовної заяви не міститься та до заяви про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги судом не додано.

27. У зв`язку з цим у задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги належить відмовити.

28. Керуючись статтями 160, 161, 169, 171, 248, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення надання безоплатної правничої допомоги відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Верховної Ради України про визнання протиправними та нечинними з моменту ухвалення нормативно - правових актів, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишити без руху.

Установити ОСОБА_1 десятиденний строк з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не оскаржується.

Суддя - доповідач Н.В. Коваленко

Судді: В.М. Кравчук

С.М. Чиркін

А.А. Єзеров

В.М. Бевзенко