Справа № 460/9149/25
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2025 року м. Рівне №460/9149/25

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В. за участю секретаря судового засідання Пилипюк Ю.Ю. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: позивача: ОСОБА_1 , відповідача: представник Шимко К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доРівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

23.05.2025 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності щодо неприйняття рішення про завершення виконавчого провадження №75397537 із виконання постанови №45623813 від 06.12.2014 про стягнення виконавчого збору та зобов`язання відповідача завершити виконавче провадження №75397537 припинивши усі заходи примусового виконання рішень та повернути кошти стягнуті в межах даного виконавчого провадження, які були стягнуті після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження №77668477 тобто після 01.04.2025.

Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою від 30.05.2025 відкрито провадження в адміністративній справі №460/9149/25. Розгляд справи вирішено провести за правилами статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, у відкритому судовому засіданні на 19.06.2025.

Ухвалою від 19.06.2025 відмовлено Рівненському відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в клопотанні про закриття провадження у справі №460/9149/25. Судове засідання відкладено на 20.06.2025 задля надання можливості стороні позивача ознайомитися з відзивом на позов.

Згідно з позовною заявою, відповіддю на відзив та усними поясненнями позивача в судовому засіданні, позовні вимоги ґрунтуються на тому, що 26.06.2024 державним виконавцем Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі відкрито виконавче провадження №75397537 з примусового виконання постанови №45623813 від 06.12.2014 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 , яка була винесена в межах виконавчого провадження №45623813 з примусового виконання виконавчого листа №570/378/14-ц, що виданий 06.11.2014 Рівненським районним судом. Разом з тим виконавчий документ, що відповідно до постанови від 20.06.2024 був повернутий Рівненським ВДВС у Рівненському районі стягувачу, у подальшому був переданий для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Рівненської області Капустіній Д.А. Приватний виконавець винесла постанову про відкриття виконавчого провадження №77668477 із виконання виконавчого листа №570/378/14-ц, що виданий 06.11.2014 Рівненським районним судом і постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом. Оскільки, ні Законом України «Про виконавче провадження», ні Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», ні іншими нормативно-правовими актами у сфері примусового виконання рішень не передбачено одночасного стягнення із боржника за виконавчим документом виконавчого збору та основної винагороди приватного виконавця, ОСОБА_1 звернувся до Рівненського відділу ДВС у Рівненському районі з проханням закінчити виконавче провадження №75397537 із виконання постанови №45623813 від 06.12.2014 про стягнення виконавчого збору. Відповідач відмовив, покликаючись на відсутність підстав для завершення виконавчого провадження. Відповідно до цього, сторона позивача зауважує, що наразі сума у розмірі 10% від суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, стягується із ОСОБА_1 у подвійному розмірі, і в рамках виконавчого провадження №77668477, і в рамках виконавчого провадження №75397537. У зв`язку з наведеним, вважає дії відповідача незаконними та такими, що здійснені в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» та ст.41 Конституції України.

Згідно з відзивом на позов та поясненнями представника відповідача в судовому засіданні, Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції позовні вимоги не визнає. В основу свої заперечень покликається на те, що виконавчий документ №45623813 від 06.12.2014, на підставі якого винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №75397537 від 26.06.2024, є чинним та в межах строків, які встановлені Законом України «Про виконавче провадження», не оскаржувався. Та обставина, що виконавчий лист від 06.11.2014 №570/378/14-ц стягувачем пред`явлено до виконання приватному виконавцю Капустіній Д.А., яка постановою від 01.04.2025 відкрила виконавче провадження №77668477 і визначила стягнути з боржника основну винагороду у розмірі 5100 доларів США, жодним чином не вплинуло на права і обов`язки Рівненського відділу ДВС. Законодавство про виконавче провадження не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Водночас, законодавство містить єдину норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа. Так, частиною восьмою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає. Поняття й процедура, що згадані у цій нормі, стосується правовідносин, що не є подібними до спірних, оскільки в останніх не було передачі виконавчого документа. Щодо закінчення виконавчого провадження, то сторона відповідача зауважила на тому, що відповідно до змісту статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави закінчення виконавчого провадження щодо стягнення виведеного в окреме виконавче провадження виконавчого збору у разі пред`явлення стягувачем виконавчого документу до приватного виконавця. У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зважаючи на викладене, сторона відповідача вважає, що підстави для задоволення позову, відсутні.

Заслухавши сторін, дослідивши наявні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 08.09.2014 у справі №570/378/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором 60237 доларів США, 328160,77 грн. пені та судовий збір в розмірі 5481 грн. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/40410397).

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі №460/8917/24, яка набрала законної сили 20.11.2024, та якою позов ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконними дій щодо винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №45623813 від 06.12.2014 та скасування постанови про стягнення з боржника виконавчого збору №45623813 від 06.12.2014, залишено без розгляду через пропуск строку звернення до суду, встановлено ряд обставин, що звільнені від доказування ( https://reyestr.court.gov.ua/Review/121756527).

Зокрема, судом було встановлено, що 26.11.2014 державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45623813 з примусового виконання виконавчого листа №570/378/14-ц, виданого Рівненським районним судом 06.11.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості. Вказаною постановою державного виконавця встановлено боржнику строк для добровільного виконання до 04.12.2014 та вирішено при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій. 06.12.2014 у вказаному виконавчому провадженні державним виконавцем винесено постанову №45623813 про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) виконавчого збору у розмірі 84879,90 грн, яка обґрунтована тим, що боржником у наданий строк виконавчий лист не виконано. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області протягом щонайменше 2015 - 2022 років виконувалось стягнення шляхом проведення щомісячних відрахувань з доходів ОСОБА_1 у розмірі 20% на рахунок ДВС (18% для погашення основного боргу і 2% для погашення виконавчого збору). 25.04.2019 державним виконавцем у виконавчому провадженні №45623813 винесено постанову, відповідно до якої звернуто стягнення на доходи боржника. Зазначена постанова була прийнята до виконання роботодавцем ОСОБА_1 - АТ КБ "Приватбанк" і протягом щонайменше 2022 - 2024 років виконувалась шляхом проведення щомісячних відрахувань з доходів ОСОБА_1 у розмірі 20% на рахунок ДВС.

Дослідженням матеріалів виконавчого провадження №75397537 (а.с.91-141) суд встановив, що 30.05.2024 державним виконавцем було винесено постанову у ВП №45623813 про виправлення помилки в процесуальному документі, за змістом якої у постанові про стягнення з боржника виконавчого збору №45623813 від 06.12.2014 виправлено арифметичну помилку і зазначено, що вірна сума виконавчого збору становить 6023,70 доларів США та 548,10 грн.

20.06.2024 виконавчий документ виконавчий лист №570/378/14-ц, виданий Рівненським районним судом 06.11.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Цикл Фінанс» заборгованості повернутий стягувачу відповідно до поданої ним заяви в порядку п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові визначено, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом складає 51422,07 доларів США, сума стягнутого виконавчого збору 860,09 доларів США та 548 гривень. Також вказано, що постанова про стягнення виконавчого збору підлягає виведенню в окреме виконавче провадження, залишок виконавчого збору становить 5163,61 доларів США.

Постанова №45623813 від 06.12.2014 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 в розмірі 6023,70 доларів США та 548,10 грн зареєстрована в АСВП як виконавчий документ і 26.06.2024 державним виконавцем Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №75397537 з її примусового виконання. При цьому постанова про відкриття виконавчого провадження містить відмітку про те, що відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 20.06.2024, залишок виконавчого збору становить 5163,61 доларів США.

В межах виконавчого провадження №75397537 було винесено: постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.06.2024, постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника від 26.06.2024, постанову про арешт коштів боржника від 26.06.2024, постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.06.2024, постанову про арешт майна боржника від 26.06.2024 та постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника для здійснення видаткових операцій від 15.07.2024.

Також в матеріалах виконавчого провадження №75397537 містяться звіти про здійсненні АТ КБ «Приватбанк» відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 за вересень-грудень 2024 року.

03.04.2025 ОСОБА_1 подав начальнику Рівненського відділу ДВС заяву, в якій просив закінчити виконавче провадження №75397537, покликаючись на те, що стягувач скористався правом повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа №570/378/14-ц, виданого Рівненським районним судом 06.11.2014, і 01.04.2025 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Капустіною Д.А. відкрито виконавчого провадження №77668477 із виконання даного виконавчого листа. На підтвердження надав постанову приватного виконавця від 01.04.2025, пунктом 3 якої передбачено стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 5100 доларів США.

Листом №25971 від 02.05.2025 Рівненський відділ ДВС у Рівненському районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , покликаючись на те, що правові підстави для завершення виконавчого провадження відсутні.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зауважує на такому.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За визначенням, наведеним у частині першій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016, у чинній редакції, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.

Відповідно до частин першої-другої цієї статті, виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

За правилами пункту 5 частини п`ятої цієї статті у разі виконання рішення приватним виконавцем виконавчий збір не стягується.

А за правилами частини шостої цієї статті, у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Відповідно до приписів частини восьмої цієї статті, під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

За правилами частини третьої статті 40 цього Закону, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

В свою чергу, за правилами пункту 1 частини першої статті 37 Закону №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа .

Судом встановлено, що виконавчий лист №570/378/14-ц, виданий Рівненським районним судом 06.11.2014, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Цикл Фінанс» заборгованості повернутий стягувачу відповідно до поданої ним заяви в порядку п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі постанови державного виконавця від 20.06.2024 ВП №45623813. В такій постанові визначено, як залишок нестягнутої суми за виконавчим документом (51422,07 доларів США) так і суму стягнутого виконавчого збору 860,09 доларів США та 548 гривень.

Таким чином постанова №45623813 від 06.12.2014 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору (6023,70 доларів США - 860,09 доларів США = 5163,61 доларів США) правомірно виведена в окреме виконавче провадження, і 26.06.2024 державним виконавцем на цілком законних підставах відкрито виконавче провадження №75397537 з її примусового виконання.

В свою чергу, статтею 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» №1403-VIII від 02.06.2016 визначено право приватного виконавця на отримання винагороди. Так, в силу вказаної норми, за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Як встановлено судом, у межах виконавчого провадження №45623813 державним виконавцем повного фактичного виконання виконавчого листа №570/378/14-ц, виданого Рівненським районним судом 06.11.2014 досягнуто не було; виконавчий документ був повернутий стягувачу із відміткою про те, що залишок нестягнутої суми за виконавчим документом складає 51422,07 доларів США.

В подальшому, даний виконавчий лист стягувач пред`явив на виконання приватному виконавцю Капустіній Д.А., яка постановою від 01.04.2025 відкрила виконавче провадження №77668477 і визначила стягнути з боржника основну винагороду у розмірі 5100 доларів США.

Таким чином, склалася ситуація, що за виконання одного й того ж виконавчого документа з боржника буде здійснюватися і стягнення виконавчого збору, залишок якого в розмірі 5163,61 доларів США не був стягнутий в рамках виконавчого провадження №45623813, процедура стягнення якого наразі провадиться в рамках виконавчого провадження №75397537, і основна винагорода приватного виконавця у розмірі 5100 доларів США, в межах виконавчого провадження №77668477.

За правилами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові від 21.07.2022 по справі №320/6215/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду розв`язуючи питання подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа, звернув увагу на те, що Закон України «Про виконавче провадження» містить прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржників виконавчого збору і основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа. Так, з одного боку, Закон не визначає порядку, умов чи підстав для припинення стягнення виконавчого збору з боржників у випадку подальшого пред`явлення стягувачами виконавчого документа до виконання приватним виконавцям. Натомість з іншого боку, норми законодавства, що стосуються умов і підстав стягнення винагороди приватними виконавцями, не містять приписів, які б обмежували їхні права на отримання винагороди за вчинення виконавчих дій у разі, коли виконавчий лист попередньо перебував на виконанні в державного виконавця. Вирішення цієї проблеми зачіпає конвенційні та конституційні права особи, її інтереси, а також стосується забезпечення верховенства права під час здійснення виконавчого провадження.

Так, виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду і завершальною стадією судового провадження. Виконавче провадження, серед іншого, здійснюється з дотриманням такої засади як справедливість. Стягнення з боржника виконавчого збору й основної винагороди за виконання одного судового рішення тягне за собою додаткові витрати. Ця обставина може розглядатися як накладання непропорційного і надмірного тягара на боржника, що зачіпає його право власності, гарантоване статтею 41 Конституції України і статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист людських прав і основоположних свобод.

Своєю чергою, ця ситуація здатна підважити засади виконавчого провадження й атакувати такі стрижневі елементи верховенства права як правова визначеність і поважання людських прав. Іншим аспектом цієї проблеми є балансування прав та інтересів учасників виконавчого провадження. Так, указана проблема за колом осіб, головним чином, стосується прав та інтересів державних виконавців, приватних виконавців і боржників. Однак з-поміж інших учасників виконавчого провадження саме боржники перебувають у найбільш уразливому становищі, позаяк у зв`язку з неповнотою законодавчого регулювання зобов`язані платити двічі за виконання одного й того ж виконавчого документа. Зрештою проблематика, яка зумовлена неповнотою законодавства, стосується й аспекту дієвого юридичного захисту індивідуальних людських прав від їх порушення суб`єктами владних повноважень та питання ефективного способу захисту, який повинен забезпечити поновлення порушеного права й бути адекватним наявним обставинам. Така невизначеність законодавчого регулювання окреслених правовідносин на переконання верховного Суду має наслідком потребу застосування аналогії закону (права).

У цьому контексті Верховний Суд насамперед зауважив, що означене питання [про справедливість подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа] полягає у тому, що несправедливим є не стягнення виконавчого збору чи основної винагороди як таких, а саме їхнє стягнення одночасно. Тобто у ракурсі поставленого питання справедливим є стягнення лише однієї з указаних сум.

Розв`язуючи це питання, Верховний Суд зазначив, що виконавче законодавство не ставить право приватного виконавця на отримання основної винагороди у залежність від тієї обставини, що на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби перебуває постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору. Зрештою, це право залежить від того чи виконане рішення в повному або частковому обсязі внаслідок дій приватного виконавця.

На противагу цьому, виконавче законодавство містить норму, у якій обумовлений випадок, коли виконавчий збір не стягується або припиняється стягуватися у зв`язку із участю приватного виконавця у процедурі виконання того ж самого виконавчого документа.

Так, частиною восьмою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що «під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає». Фактично тільки ця норма містить правило стосовно неможливості подальшого стягнення виконавчого збору, якщо надалі виконавчий документ буде виконувати не державний, а приватний виконавець. Логічний і цільовий способи уяснення частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац). Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє розв`язати спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

За правилами частини шостої статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону).

На основі цього, Верховний Суд підсумував, що для розв`язання означеної проблеми та з метою ефективного захисту прав й інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, до подібних правовідносин слід застосувати за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Застосування частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» до спірних правовідносин дало Верховному Суду підстави зробити такий висновок: «у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент відкриття приватним виконавцем провадження з виконання того ж самого виконавчого документа стягнута частина виконавчого збору не повертається».

Застосування аналогії закону дозволило Верховному Суду зробити висновок, що у такому випадку належний та ефективний спосіб захисту, здатний відновити й захистити права боржника, полягає у закінченні виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору. Правовою основою для закінчення виконавчого провадження зі стягнення виконавчого збору у подібному випадку слід розглядати як загальні підстави, перелік яких наведений у частині першій статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», так і частину восьму статті 27 цього Закону, яка у таких обставинах має характер спеціальної підстави для закінчення виконавчого провадження.

Зважаючи на вжиті у частині восьмій статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» часові маркери для її застосування: , , то застосування аналогії закону до правовідносин дозволяє виснувати, що право на захист виникає з дня відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того самого документа, який раніше був на виконанні у державного виконавця. Водночас строк на оскарження у такому випадку пов`язується не з винесенням постанови про стягнення виконавчого збору, а з діями державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, вчиненими після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження з виконання того ж самого виконавчого листа.

Зрештою, враховуючи положення частини восьмої статті 27, частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», Верховний Суд до способів судового захисту у подібних ситуаціях відніс, серед іншого, визнання дій, бездіяльності протиправними; зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору. Способи такого роду на переконання Верховного Суду не суперечать закону, є адекватними обставинам і здатні забезпечити ефективний захист права боржника на припинення стягнення з нього виконавчого збору. Указаний підхід до правозастосування дає змогу подолати невизначеність законодавчого регулювання, не атакувавши конвенційні й конституційні права особи та знайшовши справедливий баланс прав й інтересів учасників виконавчого провадження на основі волі законодавця, закладеної у нормі, що регулює подібні суспільні правовідносини.

Враховуючи ту обставину, що правові висновки Верховного Суду, наведені у постанові від 21.07.2022 по справі №320/6215/19 є релевантними до справи №460/9149/25, суд застосовує за аналогією закону частину восьму статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» і приходить до висновку, що права ОСОБА_1 підлягають до судового захисту шляхом визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання закінчити виконавче провадження зі стягнення виконавчого збору №75397537, припинивши усі заходи примусового виконання рішень та повернувши кошти стягнуті в межах даного виконавчого провадження, які були стягнуті після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження №77668477 тобто після 01.04.2025.

Керуючись статтями 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Рівненського відділу державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо неприйняття рішення про завершення виконавчого провадження №75397537 із виконання постанови №45623813 від 06.12.2014 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

Зобов`язати Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції закінчити виконавче провадження №75397537 із виконання постанови №45623813 від 06.12.2014 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору відповідно до частини восьмої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», припинивши усі заходи примусового виконання рішень.

Зобов`язати Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повернути ОСОБА_1 кошти, стягнуті в межах виконавчого провадження №75397537, після відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження №77668477, тобто після 01.04.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 20 червня 2025 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Рівненський відділ державної виконавчої служби у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Петра Могили, буд. 22Б,м. Рівне,Рівненська обл.,33001, ЄДРПОУ/РНОКПП 35007151)

Суддя Н.В. Друзенко