Справа № 308/7649/25
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 308/7649/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Світлик О.М.,

за участю секретаря судового засідання Заяць А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Цебрик Любомир Васильович, до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Цебрик Л.В., звернувся до суд з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, згідно з якою просить визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕГА №1777908 від 24.05.2025 у справі про адміністративне правопорушення, винесену сержантом поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Кормошем Я.І., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн, а провадження у справі закрити.

Позовну заяву представник позивача мотивує тим, що 24.05.2025 сержант поліції Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Кормош Янош виніс постанову серії ЕГА №1777908 від 24.05.2025, в якій зазначив, що позивач «здійснив завідомо неправдивий виклик поліції на лінію 102, повідомивши про конфлікт з працівниками Національної гвардії, якого не було. Бодікамера 470097. Ураховуючи, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП, постановив накласти на ОСОБА_3 адміністративне стягнення в розмірі 3400 грн».

Вважає, що оскаржувана постанова є протиправною, оскільки позивач не вчиняв жодне адміністративне правопорушення, поліцейський фактично без розгляду справи виніс постанову, не роз`яснив права позивачу, в тому числі на правову допомогу адвоката, право заявляти клопотання, в тому числі про відкладення розгляду справи для прибуття адвоката, не склав протокол про адміністративне правопорушення, не мотивовано наклав стягнення, крім того, порушив порядок притягнення позивача до відповідальності.

Як зауважує представник позивача, 24.05.2025 працівники Національної гвардії України зупинили ОСОБА_4 , 1986 року народження, з невідомою метою за адресою: вул. Минайська, неподалік супермаркету «Сільпо». Позивач був свідком розмови ОСОБА_4 , який є товаришем позивача, з працівниками Нацгвардії. Під час розмови працівників Нацгвардії з Петканичем Василем один з них звернувся до позивача, після чого виник словесний конфлікт. Позивач зателефонував на спецлінію 102 і викликав поліції у зв`язку з конфліктом, який виник між позивачем та представниками Нацгвардії, а також між Петканичем Василем і представниками Нацгвардії. Після приїзду поліцейських представники Нацгвардії ще були на місці, а позивач знімав зазначені події на свій мобільний телефон. Водночас поліцейські не опитали представників Нацгвардії, чи був у них конфлікт з позивачем, та не оглянули відеозапис з телефону позивача для з`ясування тієї обставини, чи правдивим було повідомлення позивача.

Позивач просив поліцейського, який роз`яснив право на адвоката, щоб йому надали адвоката та повідомив, що очікує адвоката, якого повідомив про необхідність прибути, перед розглядом справи про адміністративне правопорушення, але поліцейський відмовився це робити.

Зазначені обставини зафіксовані на відеозапису з мобільного телефону позивача і додаються на флеш-накопичувачу.

Зазначає, що аналіз змісту оскаржуваної позивачем постанови свідчить, що підставою того, що поліцейський дійшов висновку про здійснення позивачем завідомо неправдивого виклику, стала самостійно і невірно сформульована працівником поліції причина виклику наряду поліції.

Позивач повідомив по спецлінії 102 про конфлікт з працівниками Нацгвардії, але працівники поліції, які прибули, не опитували тих працівників Нацгвардії, на дії яких позивач скаржився, інакше в оскаржуваному рішенні було би посилання на їх пояснення.

Можливі відеозаписи з нагрудних камер поліцейського не підтверджують обставин елементів складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП.

Наголошує, що поліцейський, розглянувши справу на місці і не роз`яснивши позивачу усі права (наприклад право на безоплатну правову допомогу), тим самим порушив права позивача. Розгляд справи поліцейським носив формальний характер, останній зобов`язаний був скласти протокол про адміністративне правопорушення, а переконання про винність позивача у вчиненні правопорушення було висловлено поліцейським наперед і без з`ясування всіх обставин справи.

Позивач повідомив по спецлінії і 02 лише ті обставини, свідком яких він безпосередньо був неправомірних, на його думку, дій працівників Нацгвардії. Оскільки відповідальність за ст. 183 КУпАП настає в разі завідомо неправдивого виклику поліції, а позивач здійснив такий виклик з метою захисту своїх прав та прав ОСОБА_4 , будучи впевненим у необхідності та правомірності таких дій, то в діях позивача не могло бути умислу на вчинення такого правопорушення, а отже, і складу адміністративного правопорушення, передбаченого даною статтею.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.06.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі за вказаним позовом. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

06.06.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві зазначає, що 24.05.2025 на спецлінію 102 від позивача надійшов виклик про конфлікт в м. Ужгороді по вул. Минайській, 16 (АЗС WOG). Невідкладно прибувши за вказаною у виклику адресою екіпажем поліції було виявлено позивача, який повідомив, про конфлікт, який виник між ним та працівниками Національної гвардії України. Поліцейськими встановлено, що працівниками Національної гвардії України здійснювалася перевірка іншого громадянина України, з позивачем у них конфлікт не виникав. Поліцейський всебічно, повно і об`єктивно дослідив всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП. Позивачеві було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності (підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського). В ході розгляду справи всі усні доводи позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення. У визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП. Інспектор виніс постанову за ст. 183 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 3400 грн відповідно до санкції статті.

Позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження.

Як зауважує представник відповідача, дії позивача фактично спрямовані на зрив нормальної роботи такої необхідної для суспільства служби, як поліція, тим більше під час дії воєнного стану. Позивач викликав представників поліції для вирішення конфлікту між ним та працівникам Національної гвардії України, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності. Хоча в іншому місці може бути реальна потреба в допомозі поліції. Щодо суті конфлікту, позивач повідомив, що його зупинили працівники Національної гвардії України, а службова собака перебувала без намордника. Поліцейськими встановлено, що працівниками Національної гвардії України не здійснювалася зупинка позивача, а здійснювалася перевірка іншого громадянина України. Позивач на запитання поліцейського неодноразово усно надавав різні пояснення, що свідчить про відсутність в діях позивача сприяння встановленню обставин події (підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського 21:37:25), Позивач не заперечував факт вживання алкогольних напоїв. Позивачем не були надані дані, які б свідчили про вчинення будь-якого злочину, правопорушення або інших не передбачених законом дій, які б порушували його права, інтереси або створювали загрозу його здоров`ю, життю або майну, які б були обґрунтованою правдивою підставою для виклику екстрених служб, а саме поліції. Враховуючи вищенаведене, у поліцейського були всі підстави вважати, що ОСОБА_1 здійснено завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП.

Наголошує, що оскільки позивачем не оспорювалося рішення поліцейського на місці вчинення адміністративного правопорушення, у поліцейського був відсутній обов`язок складати протокол про адміністративне правопорушення. Більше того, позивач повідомив, що хоче оплатити постанову про адміністративне правопорушення на місці (підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського 21:52:11). Уповноваженими працівниками підрозділів патрульної служби Національної поліції надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, без складання відповідного протоколу.

Інспектором було ознайомлено позивача зі ст. 268 КУпАП України та строками оскарження згідно ст. 289 КУпАП (підтверджується відеозаписом з нагрудної камери поліцейського (21:44:05). Інспектором не було відмовлено позивачеві залучити до розгляду справи захисника протягом розумного строку. Законодавством не визнана обов`язкова участь адвоката чи іншого фахівця у галузі права у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення та реалізація цього права позивачем не пов`язана з обов`язком інспектора відкласти розгляд справи чи терміново викликати фахівця у галузі права. Поліцейський згідно із законодавством лише ознайомлює особу з її правами, однак виключно правопорушник вирішує чи скористається він своїми правами і в який спосіб. Водночас, розгляд справ вказаної категорії проводиться поліцейським у порядку скороченого провадження на місці вчинення правопорушення, і в такому порядку законодавством не передбачено можливості перенести або відкласти розгляд справи та винесення постанови. При цьому позивач не був позбавлений можливості звернутися за отриманням правової допомоги.

Представник відповідача вказує, що ні закон №3460-VI, ні Порядок №1363 не встановлюють обов`язку особи, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, здійснювати інформування центрів з надання безоплатної правничої допомоги про випадки розгляду таких справ, а також не передбачають, що звернення осіб про надання правової допомоги у такій категорії справ має бути розглянуте центром з надання безоплатної правничої допомоги негайно чи невідкладно. За таких обставин, розгляд справ про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, не є підставою для виникнення у відповідної посадової особи обов`язку інформувати центр з надання безоплатної правничої допомоги про розгляд такої справи. Отже, поліцейським було роз`яснено ст. 268 КУпАП, а позивач, бажаючи скористатись правовою допомогою під час розгляду щодо нього справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, мав право самостійно залучити особу, яка надаватиме йому правову допомогу. Матеріалами справи не було підтверджено, що під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП відповідачем вчинялися будь-які дії, які б могли трактуватися як перешкоди у реалізації скаржником права на отримання позивачем правової допомоги.

За твердженням представника відповідача, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є обґрунтованою та законною, а також такою, що не підлягає скасуванню.

09.06.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив, що позивач не погоджувався з тим, що вчинив адміністративне правопорушення, тому протокол про адміністративне правопорушення мав складатися. З аудіозапису телефонної розмови позивача по спецлінії 102 вбачається, що позивач не повідомляв поліцію про «конфлікт» з працівниками національної гвардії, тобто таке слово не вживав. Позивач повідомив про те, що його зупинила Національна гвардія України та хоче його забрати в якийсь відділок (позивач так зрозумів з розмови з працівником Нацгвардії), тому просив виїхати слідчо-оперативну групу. На відеозаписі, який долучено до позову, видно, що працівники Нацгвардії зупинили позивача та іншу особу, почали встановлювати їх особу, у зв`язку з цим позивач зрозумів, що його намагаються забрати з собою, можливо з метою мобілізації. Позивач зазначив належного відповідача. На підставі наведеного, просить відзив на позов визнати неспроможним та відхилити, а позов задовольнити повністю.

Позивач у судове засідання не з`явився, при цьому його представник адвокат Цебрик Л.В. подав до суду заяву, згідно з якою просить розглянути справу за відсутності відповідача, зазначивши, що позов підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Відповідно до положень частини першої, другої та восьмої статті 262 КАС України розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1777908 від 24.05.2025, винесеною поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Кормош Я.І., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн за те, що як зазначено у тексті постанови, 24.05.2025, АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснив завідомо неправдивий виклик поліції на лінію 102, повідомивши про конфлікт з працівниками Національної гвардії, якого не було. Бодікамера 470097.

Не погодившись із вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом пункту 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами статті 252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справив їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З системного аналізу наведених вище правових норм видно, що правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.

Згідно зі статтею 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За змістом пунктів 3, 5 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема і передбачені статтю 183 КУпАП.

Статтею 183 КУпАП за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань передбачена відповідальність накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.

При цьому, для висновку, що виклик поліції є завідомо неправдивим, таку обставину необхідно достеменно встановити. Суб`єктивна думка поліцейського, що його викликали на виклик безпідставно, не є доказом неправдивого виклику.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.

За змістом постанови 24.05.2025, ОСОБА_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , здійснив завідомо неправдивий виклик поліції на лінію 102, повідомивши про конфлікт з працівниками Національної гвардії, якого не було.

Проте, заслухавши аудіозапис повідомлення ОСОБА_1 на спецлінію «102», встановлено, що він не повідомляв про факт конфлікту з працівниками Національної гвардії, що йому було постановлено у вину.

З вказаного аудіозапису вбачається, що ОСОБА_1 повідомив про те, що його зупинили працівники Національної гвардії України, які хочуть його забрати в якийсь відділок, тому просив виїхати слідчо-оперативну групу.

Тобто, оскаржувана постанова прийнята за невідповідності її висновків фактичним обставинам справи; докази того, що позивач повідомляв на спецлінію «102» про факт конфлікту з працівниками Національної гвардії України, у справі відсутні.

На відеозаписі, що додано до позову, видно, що працівники Національної гвардії України зупинили ОСОБА_1 та іншу особу, почали встановлювати їх особу, у зв`язку з цим позивач зрозумів, що його намагаються забрати з собою.

Вказані обставини позивач також підтвердив на відеозаписі з бодікамери поліцейського (export-om9xy), що долучено представником відповідача до відзиву на позов.

Окрім посилання на бодікамеру 470097, у оскаржуваній постанові не зазначено докази, які були підставою для прийняття оскаржуваної постанови, а сам факт винесення оскаржуваної постанови не є доказом вчинення адміністративного правопорушення. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 74 КАС України).

Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що відповідачем у ході розгляду цієї справи не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, за викладених в оскаржуваній постанові про притягнення до відповідальності обставин.

Обов`язок доказування відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності своїх дій, рішень чи бездіяльності в адміністративних справах не може бути перекладено на позивача.

Відтак, з урахуванням фактичних обставин у цій адміністративній справі, дії позивача не можуть бути кваліфіковані як адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 183 КУпАП.

Приписами статті 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, передбаченими статтею 183 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції.

Відповідно до статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених у частині третій статті 238), частиною третьою статті 109, статтею 110, частинами першою, другою і третьою статті 114, статтею 115, частинами першою, другою статті 116-1, частинами першою, другою і третьою статті 116-3, статтями 119, 134, 135, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), а також статтями 202-203-1, 204-2, 204-4 (у випадках виявлення цих правопорушень у пунктах пропуску (пунктах контролю) через державний кордон України чи контрольних пунктах в`їзду-виїзду) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається.

Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, у випадку притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП, складення протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковим; відсутність складення протоколу про адміністративне правопорушення повинно розцінюватися як відсутність належного і допустимого доказу вчинення правопорушення, а також порушення права особи на захист.

За змістом пункту 2 розділу ІІ Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України №1376 від 06.11.2015, у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів поліції, зазначених у статті 222 КУпАП, протоколи відповідно до статті 255 КУпАП складають уповноважені на те посадові особи зазначених органів.

Отже, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана здобути докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.

Вказане узгоджується з приписами Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, яка затверджена наказом МВС України №1376 від 06.11.2015, згідно з пунктом 3 розділу ІІ якої протоколи про адміністративні правопорушення не складаються у випадках, передбачених статтею 258 КУпАП.

Якщо під час винесення постанови по справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення й адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа органу поліції зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до статті 256 КУпАП, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 КУпАП.

В іншому випадку застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.

Із відеозапису з бодікамери поліцейського видно, що спочатку працівник поліції оголошує ОСОБА_1 про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 178 КУпАП (поява у громадських місцях у п`яному вигляді). Після цього до працівника поліції підійшов інший працівник поліції, який повідомив, що ОСОБА_1 можна «намалювати» статтю 183 КУпАП, яка передбачає штраф у сумі 3400 грн.

Із матеріалів адміністративної справи вбачається, що протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався, попри те, що позивач заперечував свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.

Вказане дає підстави для висновку, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення були прийнята з порушенням процесуальних норм, а також за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно з постановою по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1777908 від 24.05.2025.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю та скасувати оскаржувану постанову, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд бере до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини.

В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 2958, Seryavin and others v. Ukraine, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

В контексті вказаної практики суд вважає обґрунтування цього рішення достатнім.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з приписів статті 139 КАС України, відповідно до яких при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Виходячи з наведеного, на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову в розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Керуючись статтями 2, 9, 76, 77, 90, 139, 241-246, 255, 262, 271, 272, 286 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1777908 від 24.05.2025, винесену поліцейським Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції сержантом поліції Кормош Яношем Івановичем, згідно з якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 КАС України.

Судові рішення за наслідками розгляду судами першої інстанції справ, визначених статтею 286 КАС України, набирають законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі їх апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, в особі Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: вул. О. Кошового, 2, м. Ужгород, Закарпатська область.

Дата складення повного рішення суду 20 червня 2025 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області О.М. Світлик