Справа № 160/23532/24
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/23532/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Суховарова А.В., Головко О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року (суддя Ільков В.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач, з урахуванням уточнення позовних вимог від 12.12.2024 просить:

визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь у бойових діях за період з 24.06.2022 по 03.10.2022 для виплати додаткової винагороди;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надати ОСОБА_1 довідку про безпосередню участь у бойових діях за період з 24.06.2022 по 03.10.2022 для виплати додаткової винагороди за формою, діючою на момент виконання рішення суду;

стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проходив військову службу у Головному управлінні морально психологічного забезпечення Збройних Сил України з 28.03.2018 по 01.02.2024. У період з 24.06.2022 по 03.10.2022 позивача було відряджено до військової частини НОМЕР_1 для якісної організації виконання завдань щодо прикриття об`єктів критичної інфраструктури від засобів повітряного нападу ворога. Позивач зазначає, що протягом всього відрядження позивачу не було надано відповідачем довідку про безпосередню участь у бойових діях для виплати додаткової винагороди за місцем штатної військової служби у повному розмірі (100 тисяч гривень на місяць). Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із цією позовною заявою.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у період з 24.06.2022 по 04.10.2022 в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , перебував старший офіцер відділу планування морально-психологічного забезпечення Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України підполковник ОСОБА_1 , який був відряджений на підставі посвідчення про відрядження Головного управління морально-психологічного забезпечення Збройних Сил України № 55 від 21.06.2022 для виконання бойових завдань з прикриття об`єктів критичної інфраструктури вздовж річки Дніпро від засобів повітряного нападу противника, а саме з вогневого ураження повітряних цілей.

Згідно матеріалів справи, підполковник ОСОБА_1 мав виконувати бойові завдання у складі мобільної вогневої групи №2 на підставі: бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 25.06.2022 (вих. №275 від 27.06.2022).

05.09.2022 ОСОБА_1 звернувся з відповідним рапортом вх.№1288 до командира військової частини НОМЕР_1 про надання на позивача до місця штатної служби довідки за формою, наведеною у додатку №1 рішення МО України від 23.06.2022 №912/з/29, щодо підтвердження участі в бойових діях за період з 24.06.2022.

На рапорт позивача про надання довідок за формою, наведеною у додатку № 1 рішення МО України від 23.06.2022 № 912/з/29, щодо підтвердження участі в бойових діях позивачу було надано відповідь про відсутність підстав для видачі довідки за формою, наведеною у додатку №1 рішення МО України від 23.06.2022 № 912/з/29, оскільки згідно записів журналу ведення бойових дій мобільної вогневої групи № 2 (зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за вх. № 66/1549/дск від 24.06.2022) - бойові завдання визначені бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2022 року у районах ведення бойових дій саме з вогневого ураження виявлених повітряних цілей підполковником ОСОБА_1 не здійснювались, що свідчить про суб`єктивне трактування норм законодавства, оскільки до військовослужбовця неодноразово було доведено порядок виплат та порядок дії окремого дорученням МОУ М912/з/29 від 23.06.2022.

Не погоджуючись із такою відмовою відповідача щодо ненадання ОСОБА_1 довідки про безпосередню участь у бойових діях за період з 24.06.2022 по 03.10.2022 для виплати додаткової винагороди, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 (далі - Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, Міністром оборони України видано окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 (далі - Доручення від 23.06.2022 № 912/з/29), згідно з пунктом 1 якого під терміном безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (далі - бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем:

бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій;

бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки)) під час перебування у складі органу військового управління, штабу у групування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями;

бойових завдань з ведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань з ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником;

бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою;

бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб);

виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей;

виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей;

здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою;

здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту;

виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.

Абзацами 1 та 2 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 передбачено, що райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави - відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Окремо, відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України визначати інші райони ведення бойових дій (у т.ч. повітряного простору), в яких також здійснювалися заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з визначенням конкретного місця та часу їх проведення.

Водночас, абзацами 3-7 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 визначено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів:

бойовий наказ (бойове розпорядження);

журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад;

рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.

Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.

Відповідно до пункту 4 Доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, командирам військових частин (установ, навчальних закладів), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, до яких відряджені військовослужбовці, щомісячно до 5 числа повідомляти органи військового управління, військові частини (установи, навчальні заклади) за місцем штатної служби цих військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку № 1 до цього доручення.

У разі, якщо військовослужбовці були відряджені до військових частин (установ), що входять до складу діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави з однієї військової частини, то безпосередня участь у бойових діях цих військовослужбовців може підтверджуватися однією довідкою з відображенням в ній термінів безпосередньої участі у бойових діях або заходах кожного військовослужбовця за формою, наведеною в додатку №2 до цього доручення.

У підставах про видання таких довідок (додаток №1 або додаток №2) обов`язково зазначати документи, визначені абзацами 3 або 4 та абзацом 5 пункту 3 цього доручення.

Надати право керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп, перелік яких затверджений Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України, включати до таких довідок терміни безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах починаючи з 24 лютого 2022 року.

Пунктом 14 Доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 передбачено, що це доручення застосовувати з 01.06.2022 (крім абзацу третього пункту 1, абзацу четвертого пункту 7 та підпункту 9.11 пункту 9 (в частині виплати додаткової винагороди військовослужбовцям за час проходження підготовки (навчання) за кордоном щодо порядку застосування, обслуговування та ремонту різних видів озброєння та військової/спеціальної техніки) цього доручення, які застосовувати з 24.02.2022).

Тобто зазначене Доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 видане Міністром оборони України з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, застосовується з 01.06.2022 (крім окремих випадків, коли положення цього акта застосовуються з 24.02.2022).

При цьому абзацом 4 пункту 5 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29 надано право керівникам органів військового управління, штабів угрупувань військ (сил), штабів тактичних груп включати до довідок про безпосередню участь у бойових діях або заходах терміни безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах починаючи з 24 лютого 2022 року.

Таким чином, безпосередньою участю військовослужбовця у бойових діях або заходах є виконання військовослужбовцем у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави та у визначених відповідним рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України районах ведення бойових дій завдань та участь військовослужбовця у заходах, перелік яких визначений пунктом 1 Доручення від 23.06.2022 № 912/з/29.

При цьому, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або заходах повинна бути підтверджена відповідними документами, перелік яких визначений абзацами 4-6 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, на підставі яких керівником органу військового управління видається довідка про дні безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах.

У спірних правовідносинах, ОСОБА_1 вважає, що військова частина НОМЕР_1 , повинна видати довідку про безпосередню участь у бойових діях в період з 24.06.2022 по 03.10.2022 включно.

05.09.2022 ОСОБА_1 звернувся з відповідним рапортом вх.№1288 до командира військової частини НОМЕР_1 про надання на позивача до місця штатної служби довідки за формою, наведеною у додатку №1 рішення МО України від 23.06.2022 №912/з/29, щодо підтвердження участі в бойових діях за період з 24.06.2022.

На рапорт позивача про надання довідок за формою, наведеною у додатку № 1 рішення МО України від 23.06.2022 № 912/з/29, щодо підтвердження участі в бойових діях позивачу було надано відповідь про відсутність підстав для видачі довідки за формою, наведеною у додатку №1 рішення МО України від 23.06.2022 № 912/з/29, оскільки згідно записів журналу ведення бойових дій мобільної вогневої групи № 2 (зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за вх. № 66/1549/дск від 24.06.2022) - бойові завдання визначені бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 від 25.06.2022 у районах ведення бойових дій саме з вогневого ураження виявлених повітряних цілей підполковником ОСОБА_1 не здійснювались, що свідчить про суб`єктивне трактування норм законодавства, оскільки до військовослужбовця неодноразово було доведено порядок виплат та порядок дії окремого дорученням МОУ М912/з/29 від 23.06.2022.

Згідно з Інструкцією з ведення Історичного формуляра, Історичної довідки та Журналу бойових дій (затверджена наказом Міністерства оборони України від 06.10.2020 №363 журнал бойових дій звітно-інформаційний документ, що входить до складу бойових документів, в якому відображається підготовка і хід бойових дій.

Пунктом 1 Розділу IV Інструкцією з ведення Історичного формуляра, Історичної довідки та Журналу бойових дій (затверджена наказом Міністерства оборони України від 06.10.2020 №363 передбачено, що журнал бойових дій ведеться, зокрема, у військових частинах (їх підрозділах) з моменту отримання наказу (директиви) про залучення до ведення бойових дій до моменту завершення виконання завдань у районі бойових дій.

Отже, за первісним призначенням журнал ведення бойових дій є офіційним письмовим документом про дії військової частини або підрозділу військової частини, а не конкретного військовослужбовця, що між тим з огляду на приписи постанови КМУ від 28.02.2022 №168 не створює жодних заборон чи перепон для відображення у згаданому документі детальної інформації про особисту та безпосередню участь кожного військовослужбовця з особового складу підрозділу у виконанні доведеного встановленим порядком бойового наказу (бойового розпорядження) стосовно задіяння у протиповітряному бою такої зброї як зенітний ракетний комплекс.

Так, згідно долучених до матеріалів справи доказів, відповідно до Журналу бойових дій у мобільної вогневої групі № 2, до якої входив позивач, відомості про знищення повітряних цілей та застосування засобів вогневого ураження по повітряним цілям відсутні.

Позивач не спростовує доводів відповідача та обставин, що ним особисто або у складі мобільної вогневої групи повітряні цілі не знищувались, а засоби вогневого ураження не застосовувались.

Судом першої інстанції також була витребувана у позивача така інформація та відповідні докази, однак доказів на спростування наведеного позивачем суду надано так і не було.

З наданих відповідачем пояснень, у відповідності до функціонального призначення та специфіки завдань Військова частина НОМЕР_1 не веде бойові (воєнні) дії, а виконує бойові завдання з вогневого ураження повітряних цілей.

Згідно до довідки військової частини НОМЕР_1 № 1320 від 13.12.2024: «Відповідно записів журналу бойових дій мобільної вогневої групи № 2 (зареєстрований у військовій частині НОМЕР_1 за вх. № 66/1549/дск від 24.06.2022) , в період з 24.06.2022 по 04.10.2022, підполковником ОСОБА_1 . повітряні цілі противника не виявлялись та не знищувались, засоби вогневого ураження ним особисто або у складі мобільної вогневої групи, не застосовувались».

Слід вказати, що суд витребував вказані докази у позивача, однак інших доказів на підтвердження таких обставин позивачем суду надано так і не було.

В свою чергу, у відповідності до окремого доручення №912/з/29 від 23.06.2022 МОУ, щодо роз`яснення терміну «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях, або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а саме - виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей.

Крім того, доказів того, що військова частина НОМЕР_1 входила до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України суду не надано.

Разом з тим одне перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій не є правовою підставою для виплати додаткової винагороди, оскільки для такої виплати необхідний перелік документів, які є доказами щодо безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, визначене окремим дорученням №912/з/29 від 23.06.2022. Вказане також підтверджується телеграмою командування повітряних сил Збройних Сил України від 04.07.2022 за № 350/1/329/пс, згідно якої не є підставою для включення військовослужбовців в наказ на виплату підвищеної винагороди: перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій та невиконання безпосередньо ним бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде бойові дії.

При цьому, безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або заходах повинна бути підтверджена відповідними документами, перелік яких визначений абзацами 4-6 пункту 3 Доручення від 23.06.2022 №912/з/29, на підставі яких командиром військової частини видається довідка про дні безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах.

Матеріали адміністративної справи не містять доказів на підтвердження прийняття безпосередньої участі позивачем в заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації за спірний період з 24.06.2022 по 03.10.2022.

Колегією суддів враховується, що у постанові від 06.06.2024 у справі № 400/1217/23 Верховний Суд прийшов до висновку, що при прийнятті такого рішення (окремого доручення) Міністр оборони України як очільник відповідного міністерства, реалізував делеговані йому повноваження щодо визначення порядку та умов виплати додаткової винагороди військовослужбовцям відповідного військового формування - Збройних Сил України, та з метою забезпечення реалізації пункту 1 Постанови № 168, шляхом прийняття в межах свої повноважень відповідних окремих рішень, визначив на період дії воєнного стану порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також документи для підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях та заходах.

При дослідженні порядку та умов цієї виплати, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що перебування військовослужбовця в районі ведення бойових дій само по собі не є достатньою підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн на місяць, передбаченої Постановою № 168. Ключовою умовою для здійснення виплати такої додаткової винагороди є виконання військовослужбовцем спеціальних бойових завдань та заходів, які у розумінні Постанови № 168 означають «безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів» та підтвердження цих обставин відповідними документами.

Документальним підтвердженням можуть слугувати: бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій або журнал ведення оперативної обстановки (підсумкове, термінове, позатермінове) або бойове донесення або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення або постова відомість (спеціальних) завдань.

Аналогічні висновки були викладені Верховним Судом також, зокрема, у постановах від 06.08.2024 у справі № 400/10311/23, від 07.11.2024 у справі № 200/2297/23, від 05.12.2024 у справі № 420/19038/23, від 27.02.2025 у справі № 340/3447/23 та багатьох інших.

У свою чергу, у постанові від 22.04.2025 у справі № 520/17681/23, Верховний Суд у межах тлумачення пункту 1 Окремого доручення № 912/з/29 щодо Військової частини НОМЕР_6 як військової частини Зенітних ракетних військ Повітряних сил Збройних Сил України термін «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» (далі - безпосередня участь) охоплює виконання військовослужбовцем, зокрема:

- бойових завдань у складі частини, що веде бойові дії у складі сил оборони в районі ведення бойових дій (абзац 1);

- бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей противника (абзац 9);

- бойових завдань у районах ведення бойових дій з виявлення повітряних цілей (абзац 10).

Аналіз наведених положень свідчить, що виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей визнається «безпосередньою участю» незалежно від місця їх виконання (тобто навіть поза районами ведення бойових дій). Натомість, виконання бойових завдань з виявлення та супроводу повітряних цілей набуває статусу «безпосередньої участі» лише за умови їх здійснення у районах ведення воєнних дій.

Таким чином, не кожна діяльність підрозділу автоматично прирівнюється до безпосередньої участі у бойових діях. Ключовими критеріями є характер завдання та місце його виконання. До того ж, періоди виплати додаткової винагороди та підхід до їх обчислення суттєво відрізняються залежно від роду військ і характеру виконуваних бойових завдань.

Колегія суддів звертає увагу, що «безпосередньою участю» позивача може вважатися виключно виконанням бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей.

Тобто, підставою для визнання військовослужбовця таким, що брав «безпосередню участь», є фактичне виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей, що у випадку Військової частини НОМЕР_1 означає дні здійснення пусків.

Саме виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей є тією формою «безпосередньої участі» у бойових діях, яка охоплюється пунктом 1 Постанови № 168, а також положеннями (абзац 9 пункту 1) відповідного Окремого доручення, незалежно від району здійснення такого завдання чи складу військової частини (підрозділу).

За наявності документального підтвердження (рапорти, накази, витяги з журналів бойових дій тощо), військовослужбовець має право на виплату додаткової винагороди у підвищеному розмірі, однак така винагорода виплачується виключно за фактичне виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей.

Виконання інших завдань не може вважатися «безпосередньою участю», оскільки ці дії, попри свій характер бойової готовності, потребують окремого нормативного визначення та не охоплюються чинними підставами для виплати згідно з Постановою № 168.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.04.2025 у справі № 520/17681/23 у подібних правовідносинах.

Верховний Суд у постанові від 21.05.2025 по справі № 420/7245/23 підкреслив, що суди повинні досліджувати весь комплекс доказів, включаючи бойові накази, журнали бойових дій, рапорти командирів, а також перевіряти, чи підтверджують ці документи участь військовослужбовця у бойових діях у визначений період.

На користь такого висновку свідчить й те, що починаючи з 01.06.2022, з моменту набуття чинності Окремим дорученням № 912/з/29, правове регулювання виплати додаткової винагороди було змінено насамперед у питанні ураження повітряних цілей: у новому Окремому дорученні № 912/з/29 з`явився детальніший опис (окремо «виявлення повітряних цілей» та «вогневе ураження»). Якщо в попередньому акті (телеграма № 248/1298 від 25.03.2022) було формально зазначено, що бойове завдання із вогневого ураження повітряних цілей може визнаватися «безпосередньою участю» навіть поза межами районів бойових дій, то з 01.06.2022 (Окреме доручення № 912/з/29) визначення стало іншим: бойове завдання із виявлення повітряних цілей визнаються такими, що становлять «безпосередню участь», лише якщо вони виконуються в районі ведення бойових дій або у складі діючих угруповань. Отже, на відміну від попереднього акта (телеграма № 248/1298 від 25.03.2022), виконання бойових завдань із виявлення повітряних цілей більше не визнається участю в бойових діях поза межами зони бойових дій.

За наведених обставин суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що право на підвищену додаткову винагороду за виконання позивачем бойових завдань у складі Військової частини НОМЕР_1 відсутнє, оскільки доказів, що у конкретні дні, в які було здійснено бойові завдання з вогневого ураження повітряних цілей противних, позивач перебував на бойовому чергуванні, матеріали справи не містять.

Тобто, «безпосередня участь» військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки й оборони повинна визначатися за фактом виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей за дні фактичного пуску ракет, незалежно від підтвердження ураження повітряної цілі, за умови підтвердження їх здійснення відповідними рапортами, журналами, наказами або іншими документами.

По цій справі, встановлено, що документи передбачені п.3 Окремого доручення: журнали бойових дій, рапорти командиру підрозділу про безпосередню участь позивача у бойових діях, за спірний період, у військовій частини відсутні.

За відсутності відомостей журналів бойових дій, рапортів командиру підрозділу про безпосередню участь позивача у бойових діях, у відповідача відсутні підстави для видачі йому довідки формою встановленою Додатком 1 до доручення Міністра оборони України №912/p/29 від 23.06.2022.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 довідку про безпосередню участь у бойових діях за період з 24.06.2022 по 03.10.2022 для виплати додаткової винагороди за формою, діючою на момент виконання рішення суду.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя А.В. Суховаров

суддя О.В. Головко