Справа № 380/14030/24
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Гавдик З.В., розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльністю неприйняття Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області заяви - розрахунку №-2024-2 від 16.01.2024 про фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 30 червня 2023 року по 12 вересня 2023 року;

- зобов`язати відповідача здійснити фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності у формі страхових виплат позивачу за період з 30 червня 2023 року по 12 вересня 2023 року на підставі заяви - розрахунку №-2024-2 від 16.01.2024.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що займається індивідуальною адвокатською діяльністю. Неодноразово звертався до відповідача із заявами-розрахунками для надання йому допомоги по тимчасовій непрацездатності. Однак, відповідач безпідставно, на думку позивача, не приймає його заяв-розрахунків чим позбавляє законного права на отримання допомоги по тимчасовій непрацездатності у формі страхових виплат. Для відмови в наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності не має законних підстав, що визначені статтею 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Ухвалою від 05.07.2024 суд відкрив спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не мають обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок за себе з 01.03.2022, Пенсійний фонд України не має правових підстав здійснювати фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності особам, які провадять незалежну професійну діяльність, без підтвердження ними факту сплати єдиного внеску з помісячним розподілом. За даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування в Головному управлінні відсутня інформація щодо сплаченого єдиного соціального внеску із доходу за розрахунковий період (березень 2022 по лютий 2023) та місяць настання страхового випадку (березень 2023) по позивачу. На підставі вищезазначеного, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність позивач, набуде право на допомогу по тимчасовій непрацездатності за умови сплати єдиного внеску, відповідно до чинного законодавства, та його річного декларування за 2022 2023 роки.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Ради адвокатів Львівської області від 25.07.2014 №17, ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю.

Згідно довідки форми №4-ОПП від 05.08.2014 та повідомлення, позивач взятий на облік платника єдиного внеску, за кодом КВЕД 69.10. «Діяльність у сфері права».

Відповідно до військового квитка Серії НОМЕР_2 з 11.03.2022 по 23.02.2023 позивач проходив військову службу у НОМЕР_3 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач вказує, що 16.01.2024 вернувся до відповідача із заявою розрахунком №-2024-2 про фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 30 червня 2023 року по 12 вересня 2023 року.

І оскільки відповідач протиправно, з позиції позивача не прийняв вказаний вище розрахунок та не провів спірне фінансування, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Вирішуючи справу суд керується таким.

Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №1105-XIV від 23.09.1999 року.

Частиною першою статті 1 Закону №1105-XIV визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає страхові виплати та надання соціальних послуг застрахованим особам за рахунок коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, коштів державного бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством;

мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід); страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування;

страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає соціальному страхуванню відповідно до видів соціального страхування;

страхові внески - кошти відрахувань на окремі види соціального страхування, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», кошти, що надходять від сплати єдиного внеску;

суб`єкти соціального страхування - застрахована особа, члени її сім`ї або інша особа у випадках, передбачених цим Законом, страхувальник та страховик.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Абзацом другим пункту 1 частини другої статті 4 Закону №2464-VI передбачено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).

Частиною першою статті 7 Закону №1105-XIV передбачено, що кошти соціального страхування, що надходять від сплати єдиного внеску, повинні забезпечувати: здійснення страхових виплат застрахованим особам та надання їм соціальних послуг, передбачених цим Законом; створення резерву коштів соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку в розмірі суми, необхідної для здійснення всіх видів страхових виплат, передбачених цим Законом, протягом не менше п`яти календарних днів; фінансування витрат на утримання та забезпечення діяльності уповноваженого органу управління, його територіальних органів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, у тому числі на розвиток та функціонування інформаційно-аналітичних систем уповноваженого органу управління; фінансування заходів з профілактики страхових випадків.

Частиною першою статті 11 Закону №1105-XIV визначено, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, зокрема які є резидентами Дія Сіті, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах, фізичні особи - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності на інших підставах.

Частиною 1 статті 12 Закону №1105-XIV передбачено, що право на страхові виплати за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їхніх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною 4 статті 12 визначено, що застраховані особи, які протягом дванадцяти місяців перед настанням страхового випадку, за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, мають страховий стаж менше шести місяців, мають право на страхові виплати відповідно до цього Закону в таких розмірах:

1) допомога по тимчасовій непрацездатності - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку;

2) допомога по вагітності та пологах - виходячи з нарахованої заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, але не більше за розмір допомоги, обчислений із двократного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку.

Частинами 1-2 статті 14 Закону №1105-XIV передбачено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та за який щомісяця сплачено страхові внески в сумі не менше мінімального страхового внеску, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Страховий стаж обчислюється за даними реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, у тому числі за даними про трудову діяльність працівників, внесеними відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а за періоди до 1 липня 2000 року - у порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Частиною 1 статті 22 Закону №1105-XIV передбачено, що страхова виплата у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), гіг-контракту, іншого цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених законом, призначається та здійснюється за основним місцем роботи (діяльності).

Допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах застрахованим особам (у тому числі тим, які здійснюють підприємницьку чи іншу діяльність та одночасно працюють на умовах трудового договору) надається за основним місцем роботи (діяльності) або за місцем роботи за сумісництвом (наймом) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 26 Закону №1105-XIV підставою для фінансування страхувальників територіальними органами уповноваженого органу управління є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми страхових виплат за їх видами.

Територіальні органи уповноваженого органу управління здійснюють фінансування страхувальників протягом трьох робочих днів після надходження заяви-розрахунку, в тому числі в електронній формі.

Постановою Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2022 №28-3 «Деякі питання фінансування для здійснення виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» установлено, що Порядок фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затверджений постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року №12, діє до прийняття правлінням Пенсійного фонду України нового механізму фінансування страхувальників для надання страхових виплат відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» і застосовується з урахуванням наступного: фінансування для здійснення страхових виплат, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», здійснюється централізовано Пенсійним фондом України на підставі заяв-розрахунків, що містять інформацію про нараховані застрахованим особам суми страхових виплат за їх видами; заява-розрахунок та повідомлення про виплату коштів застрахованим особам подаються страхувальниками через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, а також можуть подаватися у паперовій формі разом з електронною формою на електронному носії інформації головним управлінням Пенсійного фонду України в областях та м. Києві за основним місцем обліку страхувальників; головні управління Пенсійного фонду України в областях та м. Києві здійснюють зв`язок зі страхувальниками та обмін інформацією, а у разі відсутності повідомлення про виплату коштів застрахованим особам здійснюють перевірку використання страхувальником страхових коштів.

Відповідно до пункту 7, 8 Порядку №12, інформація, внесена страхувальником до заяви-розрахунку, повинна повністю відповідати документам, на підставі яких здійснено призначення матеріального забезпечення та окремі виплати потерпілим на виробництві (членам їх сімей), та бути відображена в реєстрах бухгалтерського обліку. Відповідальність за достовірність даних, наведених у заяві-розрахунку, несе страхувальник.

Робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення після надходження заяви-розрахунку здійснює перевірку інформації, наведеної у ній, перевіряє правильність заповнення реквізитів, наявність даних про страхувальника в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, дані про сплату ним єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, наявність у Фонді зареєстрованого нещасного випадку або профзахворювання (у разі проведення виплат потерпілим на виробництві (членам їх сімей), правильності нарахування виплат та у разі відсутності зауважень протягом десяти робочих днів здійснює фінансування сум, зазначених у заяві-розрахунку.

Робочий орган виконавчої дирекції Фонду або його відділення у разі потреби має право здійснювати обмін інформацією зі страхувальником шляхом направлення запиту щодо уточнення інформації, наведеної у заяві-розрахунку.

У разі виявлення помилок та/або недостовірних відомостей заява-розрахунок повертається страхувальнику з відповідними рекомендаціями щодо їх усунення.

Перевірка заяви-розрахунку, надання рекомендацій за її результатами, фінансування заяви-розрахунку або надання обґрунтованої відмови у її прийнятті здійснюється робочими органами Фонду або їх відділеннями протягом десяти робочих днів після надходження заяви-розрахунку.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI визначено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Частиною 8 статті 9 Закону №2464-VI визначено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Частинами 11-12 вказаної статті визначено, що у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 1 статті 26 Закону №2464-VI визначено, що посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність за:

порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску;

неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності (відомостей) про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку);

подання недостовірних відомостей, що використовуються в Державному реєстрі, інших відомостей, передбачених цим Законом.

Таким чином, законодавством визначено обов`язок роботодавця сплачувати єдиний соціальний внесок.

Отже, з аналізу наведених правових норм вбачається, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, вони підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Крім цього, із аналізу вищевикладеного, в сукупності із обставинами даної справи, право на допомогу по тимчасовій непрацездатності мають виключно застраховані особи, тобто, для отримання права на зазначену допомогу особам, які провадять незалежну професійну діяльність необхідно набути статус «застрахованої особи» в місяці настання страхового випадку шляхом сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за себе за цей місяць, а також сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за себе за місяці розрахункового періоду, в строки та розмірах визначених чинним законодавством.

Також при прийнятті рішення суд враховує ті обставини що відповідно до пункту 10 частини 3 розділу ІІ Закону України від 15.03.2022 №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ VIII Закону №2464 доповнено пунктом 9-19, згідно якого тимчасово, з 1 березня 2022 року до припинення або скасування воєнного стану в Україні та протягом дванадцяти місяців після припинення або скасування воєнного стану, особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, мають право не нараховувати, не обчислювати та не сплачувати єдиний внесок за себе. При цьому положення абзацу другого пункту 2 частини першої статті 7 цього Закону щодо таких періодів для таких осіб не застосовується.

При цьому такими особами розрахунок єдиного внеску у складі податкової декларації не заповнюється за період, в якому відповідно до абзацу першого цього пункту єдиний внесок не нараховувався, не обчислювався та не сплачувався. Однак, такі особи можуть прийняти рішення про нарахування, обчислення та сплату єдиного внеску за зазначений період в розмірах та порядку, визначених пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону №2464. Водночас, наказом Міністерства фінансів України від 09.06.2022 №160 «Про внесення змін до наказу Міністерства фінансів України від 17.05.2022 №143», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10.06.2022 за №631/37967, внесені зміни до наказу Міністерства фінансів України від 02.10.2015 №859 «Про затвердження форми податкової декларації про майновий стан і доходи та інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.10.2015 за №1298/27743, та затверджено форму Декларації про майновий стан і доходи, якою передбачено подання її у разі необхідності призначення страхової виплати та зазначається тип декларації «Звітна» або «Звітна нова» з додатковою позначкою «Довідкова».

Суд враховує доводи відповідача стосовно того, що на сьогодні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не мають обов`язку нараховувати та сплачувати єдиний внесок за себе з 01.03.2022, Пенсійний фонд України не має правових підстав здійснювати фінансування допомоги по тимчасовій непрацездатності особам, які провадять незалежну професійну діяльність, без підтвердження ними факту сплати єдиного внеску з помісячним розподілом. Однак, станом на даний час за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування в Головному управлінні відсутня інформація щодо сплаченого єдиного соціального внеску із доходу за розрахунковий період (березень 2022 по лютий 2023) та місяць настання страхового випадку (березень 2023) по Позивачу. На підставі вищезазначеного, особа, яка провадить незалежну професійну діяльність Позивач, набуде право на допомогу по тимчасовій непрацездатності за умови сплати єдиного внеску, відповідно до чинного законодавства, та його річного декларування за 2022 2023 роки. Крім того, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 21.12.2022 №28-3 «Деякі питання фінансування для здійснення виплат та надання соціальних послуг, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.12.2022 за №1703/39039, Порядок фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2019 (далі Порядок №12) діє до прийняття правлінням Пенсійного фонду України нового механізму фінансування страхувальників для надання страхових виплат відповідно до Закону №1105. Фінансування для здійснення страхових виплат, визначених Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, здійснюється централізовано Пенсійним фондом України на підставі заяв-розрахунків, що містять інформацію про нараховані застрахованим особам суми страхових виплат за їх видами.

Як з`ясовано судом, та не спростовано позивачем за даними інтегрованої інформаційної системи Пенсійного фонду України позивачем 16.01.2024 було сформовано на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду України заяву-розрахунок №-2024-2 для отримання фінансування, до якої включено нараховану допомогу по тимчасовій непрацездатності на підставі листків непрацездатності №7615367-1.1, №7022822-1.1, №7466309-1.1 за період з 30.06.2023 по 12.09.2024. Заява-розрахунок подана засобами веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України та опрацьована в умовах екстериторіального розподілу за принципом «Єдиної черги».

Після здійснення перевірки, заява-розрахунок №-2024-2 була не прийнята, із зазначенням у коментарях причини її неприйняття, а саме: відсутністю доданих до сформованої заяви-розрахунку сканованих копій документів, які б надали можливість перевірити набуття статусу позивачу застрахованої особи.

Відповідно до інформації з Реєстру страхувальників та Відомостей про трудову діяльність з Реєстру застрахованих осіб (далі РЗО) позивач з 25.07.2014 зареєстрований як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність. У період з 11.03.2022 по 23.02.2023 перебував на військовій службі. Згідно даних Реєстру застрахованих осіб позивачем сплачено єдиний внесок за себе по грудень 2020 року. Відомості про сплату ним єдиного внеску за себе за період 2021-2023 років відсутні. Доказів протилежного суду не надано.

Вказані обставини, додатково підтверджують доводи відповідача про те, що у розрахунковому періоді (12 місяців перед настанням страхового випадку) та у місяці настання страхового випадку (березень 2023 року) згідно даних РЗО позивач не сплачував єдиний внесок як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, тому не набув статусу застрахованої особи.

Крім того, суд наголошує, що після виправлення помилок та приведення інформації у відповідність до вимог чинного законодавства, страхувальник має право повторно подати заяву-розрахунок через Єдиний державний веб-портал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України, а також заяви-розрахунки можуть подаватися у паперовій формі разом з електронною формою на електронному носії інформації Головним управлінням Пенсійного фонду України в областях та м. Києві за основним місцем обліку страхувальника.

Таким чином, відповідач дотримав процедуру розгляду заяви-розрахунку та надано рекомендації щодо усунення позивачем недоліків для подання нової заяви-розрахунку, однак позивач такі рекомендації не враховані та нової заяви-розрахунку не подано.

Щодо доводів позивача про укладення ним Договору №1 про надання правової допомоги від 27.02.2023 на суму 15000 гривень на підставі, то суд зазначає, що сам позивач вказує про те, що Декларація про майновий стан і доходи за 2023 звітний рік, включаючи розрахунок єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ним ще не подана до Державної податкової служби України, оскільки вона подається за звітний (податковий) період, що дорівнює календарному рок/ для платників податку на доходи фізичних осіб, до 01 травня року, що настає за звітним.

Тому, враховуючи вказані обставини, іншим доводам суд в межах заявлених вимог оцінки не надає.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд висновує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, підстав для вирішення питання про повернення судового збору немає.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп. 15.5 п. 15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Гавдик З.В.