Справа № 200/2715/25
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року Справа№200/2715/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Галатіна О.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відповідача 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії (бездіяльність), зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідно до якої, з урахуванням збільшених позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо неправильного розрахунку пенсії за віком за заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 від 17.12.2024 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 розрахунок пенсії за віком з 17.12.2024 року відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.09.2008 року по 07.01.2009 рік, із врахуванням заробітної плати за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 рік при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії та врахуванням страхового стажу у кількості 379 місяців при розрахунку коефіцієнту страхового стажу;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення з 01.03.2025 року індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити з 01.03.2025 індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115.

Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначає, що у квітні ГУ ПФУ в Запорізькій області призначило їй пенсію з 17.12.2024 року. Зазначає, що ознайомившись із документами по пенсійній справі виявилось, що при розрахунку коефіцієнту заробітної плати, заробітна плата позивача врахована до 31.12.2022 року, а не до 30.06.2024 року, що підтверджується Розрахунком заробітної плати, де за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 рік стоїть коефіцієнт заробітної плати 0,00000. Вважає неврахування зарплати за 2023-2024 роки неправомірним, оскільки вона працювала з 01.01.2023 по 30.06.2024 роки та їй нараховувалась заробітна плата.

Поряд із цим, вказує на те, що відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період з 01.09.2008 року по 07.01.2009 року, оскільки за ці періоди не сплачені страхові внески.

Вважає, що її страховий стаж за період з 24.11.1992 по 30.06.2024 рік підтверджується трудовою книжкою та судовим рішенням, та дорівнює 31 рік 7 місяців 7 днів, отже загальна кількість місяців для розрахунку пенсії - 379 місяців ( 31х12+7).

Також, зазначає, що згідно даними в електронному кабінеті на Порталі ПФУ, відповідач 2 провів індексацію з 01.03.2025 року із застосуванням коефіцієнта 1,023, що підтверджується роздруківкою розрахунку заробітної плати в графі коефіцієнт збільшення показника середньої зарплати.

Вважає, що вказана індексація за 2025 рік із застосуванням коефіцієнта 1,023 застосована протиправно.

Позивач вважає вказану бездіяльність протиправною, у зв`язку з зазначаеним, звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою суду від 21 квітня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відповідача 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії (бездіяльність), зобов`язання вчинити певні дії.

Відкрито провадження в адміністративній справі № 200/2715/25.

Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Витребувано від Відповідачів:

- матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );

- докази, які стали підставою для допущення спірної бездіяльності, вчинення спірних дій та прийняття рішень.

Запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали подати до суду відзиву на позовну заяву з доказами на його підтвердження з одночасним надісланням (наданням) його копії та доданих до нього документів позивачу..

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11.02.2025 по справі №200/9030/24 виконано відповідачем належним чином та в повному обсязі. На відповідача не було покладено будь-яких інших обов`язків даним судовим рішенням, зокрема не було зобов`язано врахувати заробітну плату за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 рік при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії. За даними, включеними включених до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Довідка ОК-5), за період роботи позивача з 01.01.2023 року по 30.06.2024 рік взагалі відсутні відомості про сплату страхових внесків. Отже, в розрахунку заробітку для обчислення пенсії позивача за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 року кореспондуючими показниками заробітку та коефіцієнту є 0,00, оскільки за даними персоніфікованого обліку будь-які інші відомості відсутні.

Зазначає, що позивач з помилкових міркувань посилається на неправильний розрахунок відповідачем коефіцієнту страхового стажу позивача. До позовної заяви долучено розрахунок не страхового, а трудового стажу (Форма РС-Право, стаж для розрахунку права). Під час опрацювання заяви про призначення пенсії програмне забезпечення Пенсійного фонду України ППВП окремо здійснює підрахунок трудового та страхового стажу особи. Таким чином, трудовий стаж позивача становить 31 рік 3 місяці 9 днів. Страховий стаж позивача становить 31 рік 2 місяці 15 днів. Трудовий стаж обраховується відповідно до трудової книжки позивача, а страховий стаж згідно зі сплаченими страховими внесками за даними персоніфікованого обліку. При фактичному обчисленні пенсії позивача страховий стаж враховується за ті періоди, за які було щомісяця сплачено страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок згідно з даними персоніфікованого обліку.

Таким чином, загальний страховий стаж позивача в одинарному розмірі становить 31 рік 2 місяці 15 днів, тобто 374 місяці. Отже, відповідно до протоколу призначення пенсії, коефіцієнт страхового стажу позивача розраховано правильно з врахуванням 374 місяців страхового стажу, а саме ( (374 / 100 * 12) * 1) 0.31167. Вказує, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що оскільки при обчисленні пенсії ОСОБА_1 застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки 2021-2023 р.р. - 13559,41 грн

Зазначає, що Головним управлінням не допущені порушення при здійсненні владних повноважень відносно позивача, то підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши докази по справі, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася із заявою про призначення пенсії від 17.12.2024.

23 грудня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькі області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №78. Управлінням встановлено, що вік заявниці 50 років 9 днів, страховий стаж складає 29 років 8 місяців 15 днів, пільговий стаж за Списком №2 20 років 6 місяців 5 днів. Відмова у призначенні пенсії відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058 обумовлена недосягненням пенсійного віку 55 років.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року по справі № 200/9030/24 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23 грудня 2024 року № 78.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (, 69005, м. Запоріжжя, пр.Соборний, 158-Б) призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) з 17 грудня 2024 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) на підставі поданої заяви від 17 грудня 2024 року із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 01 січня 2023 року по 30 червня 2024 року.

На виконання вищезазначеного рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.02.2025 по справі №200/9030/24, яке набуло законної сили 14.03.2025, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області з 17.12.2024 призначено позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення») з урахуванням рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 по справі 1-5/2018 (746/15) на підставі поданої заяви від 17.12.2024 та зараховано до страхового стажу період роботи з 01.01.2023 по 30.06.2024. Розмір пенсії визначено відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до записів трудової книжки ОСОБА_1 сер. серії НОМЕР_2 (в частині спірного періоду), позивачка:

з 24.11.1992 - прийнята в шахту «Краснолиманська» учнем вантажника (запис 1);

з 03.11.2017 переведена стволовим поверхні 3 розряду (запис 4);

Запис про звільнення відсутній.

Відповідно до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (Довідка ОК-5), за період роботи позивача (за спірні періоди) з вересня 2008 по січень 2009 та з січня 2023 року по червень 2024 рік відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Відповідно до розрахунку стажу позивача, спірний період з 01.09.2008 по 07.01.2009 не зараховано до страхового стажу позивача.

Згідно розрахунку заробітку для обчислення пенсії позивача за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 року кореспондуючими показниками заробітку та коефіцієнту є 0,00.

Відповідно до відомостей з Реєстру платників податків 2008-2009 (за спірний період з 01.09.2008 по 07.01.2009) позивач отримувала виплати із соціальних бюджетів.

Відповідно до пояснень позивача, спірний період з 01.09.2008 року по 07.01.2009 року - період її тимчасової непрацездатності у зв`язку з народженням дитини( тимчасова непрацездатність у зв`язку з вагітністю та пологами).

Відповідно до відомостей з Реєстру платників податків 2008-2009 (за спірний період з 01.09.2008 по 07.01.2009) позивач отримувала виплати із соціальних бюджетів.

Також, судом встановлено, та не заперечується сторонами, що при обчисленні пенсії ОСОБА_1 застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три попередні роки 2021-2023 р.р. - 13559,41 грн.

Головним управління Пенсійного фонду в Донецькій області ОСОБА_1 з 01.03.2025 проведено перерахунок пенсії Індексація заробітку шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески на 1,023.

Отже, позивач, не погоджуючись із діями ГУ ПФУ в Запорізькій області щодо незарахування до страхового стажу періоду з 01.09.2008 року по 07.01.2009 рік та неврахуванням заробітної плати за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 рік при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії та із бездіяльністю ГУ ПФУ в Донецькій області, що полягає у непроведенні перерахунку пенсії із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії на коефіцієнт збільшення 1,115 (у 2025), протиправною, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII).

Відповідно до статті 1 Закону 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно приписів статті 2 Закону 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема пенсії.

Частиною п`ятою статті 2 Закону 1282-XII у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення пенсійного законодавства» від 15 лютого 2022 року № 2040-ІХ визначено, що індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду для фінансування виплати пенсій у солідарній системі розмір щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, передбачений абзацом другим цієї частини, може бути збільшений, але не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.

З метою забезпечення ефективної реалізації права громадян на перерахунок їх пенсії Кабінетом Міністрів України 20.02.2019 прийнято постанову № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», якою, серед іншого, затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок № 124).

Пунктом 4 Порядку № 124 визначено, що коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається за такою формулою:

К= ((ЗСЦ + ЗСЗ) х 50% / 100%) + 1, де ЗСЦ - показник зростання споживчих цін за попередній рік (у відсотках);

ЗСЗ - показник зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (у відсотках), що визначається за такою формулою:

ЗСЗ = Псзп (1) : Псзп (2) х 100% - 100%,

де Псзп (1) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, в якому проводиться збільшення;

Псзп (2) - показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарні роки, що передують року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

У разі відсутності дефіциту коштів Пенсійного фонду України для фінансування виплати пенсій у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування коефіцієнт щорічного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, може бути збільшено, але він не повинен перевищувати 100 відсотків показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, за три календарних роки, що передують року, в якому проводиться збільшення, порівняно з трьома календарними роками, що передували року, який є попереднім щодо року, в якому проводиться збільшення.

Розмір коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, визначається щороку Кабінетом Міністрів України у межах бюджету Пенсійного фонду України. При цьому в разі відсутності даних про заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, для визначення розміру коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, враховується наявна заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески та яка враховується для обчислення пенсії, з наступним перерахунком зазначеного коефіцієнта для підвищення пенсії відповідно до цього Порядку.

Перерахунок пенсій відповідно до цього Порядку проводиться щороку з 1 березня.

Згідно із пунктом 5 Порядку №124 у 2019 році перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 01.10.2017 на коефіцієнт, визначений згідно із абзацом першим пункту 4 цього Порядку.

Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Пунктом 3 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 2023 рік зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». У свою чергу пунктом 8 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році, зокрема, частина друга статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.

Постановою № 209 установлено, що з 1 березня 2025 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 Питання проведення індексації пенсій у 2019 році (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,115.

Отже, індексація пенсій відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 209 проводиться згідно з Порядком № 124 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії станом на 1 жовтня 2017 року на відповідні коефіцієнти. При цьому до пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які не підвищуються згідно з Порядком № 124, передбачено встановлення щомісячної доплати до пенсії в розмірі 100 грн з 01.03.2025.

Аналіз викладених норм свідчить про те, що індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, яка має систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою сум при розрахунку пенсії.

Запровадивши удосконалений механізм щорічної індексації пенсій, зокрема особам, пенсія яким призначена за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для сталості пенсійного забезпечення громадян та видатків на його фінансування, держава взяла на себе зобов`язання забезпечити підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін шляхом підвищення пенсій із застосуванням нового уніфікованого механізму через збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, і який враховувався для обчислення пенсії, який не є сталим, та підвищення рівня матеріального забезпечення найбільш вразливих верств населення з числа пенсіонерів.

Водночас положення Порядку проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», не узгоджені з приписами частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки по-різному визначають показник, який збільшується на відповідні коефіцієнти:

показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (за приписами Закону);

показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, станом на 01 жовтня 2017 року (за приписами Порядку).

Відповідно достатті 7 Закону № 1058-IVзагальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється, серед іншого, за принципами: законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу).

Отже, абзац перший в сукупності з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124 повинні застосовуватися у відповідності з частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто під час проведення індексації повинен застосовуватися показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії під час її призначення.

В іншому випадку, відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Повноваження суду не застосовувати нормативно-правовий акт у разі висновку про його суперечність Конституцій України закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту кореспондує з принципом верховенства права.

При цьому, дотримання принципу верховенства права можливе лише за умови застосування судами під час розгляду та вирішення справ законодавчого акта, який відповідає критерію «якості закону».

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).

У випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, при проведенні перерахунку пенсій, призначених у 2020-2023 роках згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з щорічною індексацією, збільшенню підлягає показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, як це передбачено частиною другою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Застосуванню також підлягають відповідні постанови № 168, № 185 та № 209.

Порядок № 124 підлягає застосуванню виключно в частині, яка не суперечить положенням Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З огляду на визначення загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами застосування при проведенні індексації пенсій починаючи з 2020 року відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» положень пункту 5 Порядку № 124, є протиправним.

Такий правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23 та підлягає врахуванню судом у силу вимог частини п`ятої статті 242 КАС України. Вказані висновки підтримані Верховним Судом у постановах від 27.01.2025 у справі № 160/2039/24, від 27.01.2025 у справі № 200/422/24, від 27.01.2025 у справі № 620/7211/24, від 28.01.2025 у справі №400/4663/24, від 11.02.2025 у справі №160/6064/24, від 18.02.2025 у справі №160/15379/24, від 26.02.2025 у справі №160/6686/24, від 27.02.2025 у справі №400/2358/24 у спорах з подібними правовідносинами, усуваючи юридичну колізію та визначаючись щодо правозастосування за подібних зі спірними правовідносин.

У постанові від 28.01.2025 у справі 400/4663/24 за подібних правовідносин Верховний Суд також звернув увагу на те, що законодавець делегував Кабінету Міністрів України повноваження на встановлення порядку здійснення індексації пенсій та розміру коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, але з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим частини другої статті 42 Закону №1058-IV.

При цьому, під «порядком» розуміється, що Кабінет Міністрів України має право на встановлення певної послідовності, черговості, способу виконання, методики здійснення перерахунку пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.

Розмір щорічного збільшення зазначеного показника, повинен встановлюватися Кабінетом Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим частини другої статті 42 Закону № 1058-IV.

Разом з цим, колегія суддів наголосила на тому, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати базову розрахункову величину (показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії станом на 01.10.2017, який становить 3764,40 грн) до якої може бути застосований коефіцієнт збільшення, оскільки такий підхід нівелює основне призначення індексації грошових доходів населення - підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін та суперечить акту вищої юридичної сили Закону № 1058-IV, абзацом 1 частини другої статті 42 якого чітко визначено, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії.

Відтак колегія суддів вказала, що індексація пенсій у 2022-2024 роках повинна проводитись відповідно до постанови №118, постанови №168, постанови №185, Порядку №124 та з урахуванням приписів частини другоїстатті 42 Закону № 1058-IVшляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії із застосуванням коефіцієнтів збільшення 1,14, 1,197, 1,0796, відповідно.

Судова палата Верховного Суду з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 16.04.2025 у справі №200/5836/24 не знайшла підстав для відступлення від вищенаведеного правового висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Застосовуючи наведені норми права, з урахуванням зазначених вище висновків Верховного Суду, суд констатує, що відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, здійснюючи перерахунок пенсії позивачу на підставі частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 01.03.2025 коефіцієнт збільшення у розмірі 1,023 замість передбаченого пунктом 1 Постанови №209 коефіцієнта збільшення у розмірі 1,115 відповідно до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача, діяв не у відповідності до вимог чинного законодавства.

Таким чином, позовні вимогу у вказаній частині є обгрунтованими та пілягають задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо непроведення з 01.03.2025 року індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити з 01.03.2025 індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115.

Щодо зарахування до страхового стажу періоду з 01.09.2008 року по 07.01.2009 рік та неврахування заробітної плати за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 при обрахунку пенсії, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян на соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки, визначені у Законі України Про пенсійне забезпечення.

Як передбачено Положенням про Пенсійний фонд України, затвердженим Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 384/2011, Пенсійний фонд України (його територіальні органи) входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Одними з основних завдань Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; призначення (перерахунок) пенсій, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до покладених завдань і функцій, саме Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері правовідносин щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому згідно з вимогами частини 2статті 4 КАС Україниїх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначаються періоди, з яких складається страховий стаж. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше (ч. 4 ст. 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування).

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Як вже встановлено судом, ГУ ПФУ в Запорізькій області при розгляді її заяви позивача про призначення пенсії за віком не зараховано до страхового стажу період з 01.09.2008 року по 07.01.2009 рік та неврахована заробітна плата з з 01.01.2023 року по 30.06.2024 рік, оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача (в частині зазначених спірних періодів) позивачка з 24.11.1992 року по теперішній час працює на в шахту «Краснолиманська».

Перелічені записи в трудовій книжці позивача внесені на підставі наказів з зазначенням їх номеру та дати.

Щодо посилання відповідача відсутність відомостей чи матеріалів на підтвердження сплати страхових внесків за спірний період як підставу для неврахування заробітної плати за період з 01.01.2023 по 30.06.2024, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 1 ч.1 ст.24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 1058).

За приписами ч.6 ст.20 Закону № 1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Як передбачено частиною 2 ст. 25 Закону № 2464 у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п. 171.1 ст. 171).

Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі; вимагати від страхувальника сплати страхових внесків, у тому числі в судовому порядку.

За змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином суд наголошує, що обов`язок по сплаті страхових внесків не може обмежувати права робітника на отримання пенсійних виплат.

Отже, позивач не може нести відповідальності та зазнавати негативних наслідків через невиконання (неналежне виконання) страхувальником - роботодавцем його обов`язків щодо сплати страхових внесків, подання інформації до реєстру застрахованих осіб тощо.

Як наслідок, допущена відповідачем 1 ГУ ПФУ в Запорізькій області бездіяльність, яка полягала у неврахуванні заробітної плати ОСОБА_1 , за період роботи у шахті «Краснолиманській» з 01.01.2023 року по 30.06.2024 року для обчислення пенсії під час її призначення, підлягає визнанню протиправною.

Щодо зарахування до страхового стажу Позивача періоду з 01.09.2008 року по 07.01.2009 року, суд зазначає наступне.

Згідно ст.17 ЗУ Про відпустки на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю: 1) до пологів - 70 календарних днів; 2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів. Згідно пункту е ч.3 статті 56 ЗУ Про пенсійне забезпечення до стажу роботи зараховується також тимчасова непрацездатність, що почалася у період роботи.

На момент тимчасової непрацездатності у зв`язку з вагітністю (2008- 2009 роки) у відповідній редакції діяв ЗУ Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням № 2240-III від 18.01.2001 року, який визначав правові, організаційні та фінансові основи загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв`язку з вагітністю та пологами.

Згідно статті 1 Закону 2240 загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв`язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім`ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов`язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім`ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Згідно ч.1 ст. 7 Закону 2240 до страхового стажу зараховуються періоди тимчасової втрати працездатності, перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами та час перебування застрахованої особи у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також періоди одержання виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів.

Під час розгляду справи, судом встановлено, що у відповідності до записів у трудовій книжці позивача (в частині зазначених спірних періодів) позивачка з 24.11.1992 року по теперішній час працює на в шахту «Краснолиманська».

Отже, записами трудової книжки підтверджується факт роботи позивача у період з 24.11.1992.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження сер. НОМЕР_3 від 03.11.2008 вбачається, що позивач є матір`ю дітини ОСОБА_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до відомостей з Реєстру платників податків 2008-2009 (за спірний період з 01.09.2008 по 07.01.2009) позивач отримувала виплати із соціальних бюджетів

Беручи до уваги те, що записами трудової книжки, свідоцтвом про народження дитини та відомостями з Реєстру платників податків 2008-2009 підтверджено факт тимчасової непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами, а відтак незарахований період з 01.09.2008 по 07.01.2009 підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Поряд із цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про перерахунок пенсії із врахуванням страхового стажу у кількості 379 місяців при розрахунку коефіцієнту страхового стажу є передчасними, оскільки на даний час не вирішено питання щодо перерахунку та виплати пенсії із зарахуванням періоду з 01.09.2008 року по 07.01.2009 до страхового стажу, а позивачем не доведено підстав, які б свідчили про порушення її конституційних прав після виконання вказаного перерахунку, таким чином позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, відповідача 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправними дії (бездіяльність), зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не зарахування до страхового стажу періоду з 01.09.2008 року по 07.01.2009 рік та без врахування заробітної плати за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 рік при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії за віком при розгляді заяви про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 від 17.12.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 розрахунок пенсії за віком з 17.12.2024 року відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до страхового стажу періоду з 01.09.2008 року по 07.01.2009 рік, із врахуванням заробітної плати за період з 01.01.2023 року по 30.06.2024 рік при розрахунку заробітної плати для обчислення пенсії.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не проведення з 01.03.2025 року індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області нарахувати та виплатити з 01.03.2025 індексацію пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,115.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 968,96 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 645,96 грн

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Направлення даного рішення суду здійснювати шляхом електронного листування на електронні адреси учасників справи.

Суддя О.О. Галатіна