Справа № 620/4266/25
Суддя: Лариса ЖИТНЯК
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 червня 2025 року Чернігів Справа № 620/4266/25

Суддя Чернігівського окружного адміністративного суду Житняк Л.О., перевіривши виконання вимог ст. ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України при поданні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому зокрема, просить:

визнати протиправним та скасувати наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 114 від 16 травня 2022 року в частині вважати з 15 травня 2022 року самовільно залишив військову частину та з 15 травня 2022 року призупинити виплату грошового забезпечення молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 ;

визнати протиправним та скасувати наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 10 від 09 січня 2023 року в частині молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , колишньому гранатометнику 2 відділення охорони 1 взводу охорони 1 роти охорони, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №140-РС від 28 грудня 2022 року призупинити дію контракту та військову службу відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 12 квітня 2022 року. З 09 січня 2023 року виключити із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення частини;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 грошового, продовольчого, речового та інших видів забезпечення за 01 грудня 2021 року по 01 березня 2025 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з захворюванням молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , за період з 12.04.2022 року по 12.05.2022 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з захворюванням молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , за період з 12.04.2022 року по 12.05.2022 року;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невключення до складу грошового забезпечення молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 , з якого обчислена одноразова грошова допомога на оздоровлення за періоди 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік, індексації грошового забезпечення;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на оздоровлення за періоди 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань за періоди 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за періоди 2022 рік, 2023 рік та 2024 рік у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення;

визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 додаткової винагороди в розмірі 30000 грн щомісячно, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за періоди з 01.04.2022 року по 01.03.2025 року;

зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити молодшому сержанту військової служби за контрактом ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30000 гри. щомісячно, що передбачена Постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року за період 01.04.2023 року по 01.03.2025 року.

За приписами п.5 ч.1 ст.171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства України, частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною першою статті 118 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом. Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Приписи частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За правилами частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Аналіз наведених норм свідчить, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформулював висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01.07.2022 №2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Водночас, Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 28.08.2024 по справі №580/9690/23.

Як зазначено вище, за загальним правилом, визначеним у статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У постанові Верховного Суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19 зауважено, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

У постанові від 17.09.2020 по справі №640/12324/19 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Так, звертаючись до суду із даним позовом, позивач подає клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке обгрунтовано тим, що позивач виконував свої професійні обов`язки в умовах воєнного стану по захисту України від російських окупантів, та у зв`язку з цим перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. Також вказує, що характерною особливістю спірних правовідносин є те, що позивач просить нарахувати та виплатити нрошове забезпечення за період, який охоплює часові проміжки як до, так і після внесення змін до статті 233 КЗпП України [19 липня 2022 року].

З цього приводу суд зазначає, що предметом спору у даній справі є зокрема, накази командира військової частини НОМЕР_1 від 16 травня 2022 року № 114, яким призупинено виплату позивачу грошового забезпечення, та від 09 січня 2023 року № 10, яким позивача виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів грошового забезпечення.

Зазначені накази є правозастосовними актами індивідуальної дії та стосуються проходження позивачем військової служби, а отже строк їх оскарження в судовому порядку регулюється положеннями ч.5 ст.122 КАС України. В той же час, позивач звернувся до суду з даним позовом 15.04.2025, тобто з пропуском місячного строку на оскарження зазначених наказів.

Суд зазначає, що позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 (справа №806/2321/16).

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість звернення ним до суду у строк, встановлений законодавством.

Крім того, ним також не надано жодних доказів неможливості звернення до роботодавця з метою з`ясування причин ненарахування йому належних сум грошового забезпечення у період з моменту виключення зі списків особового складу та зняття з усіх видів грошового забезпечення.

Так за приписами ч.1 ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Такі обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам законодавства, а тому вона має бути залишена без руху з наданням позивачу строку на усунення вказаного недоліку.

Також суд звертає увагу, що відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в позовній заяві зазначаються: зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Правову категорію «зміст позовних вимог» слід розуміти як дію суду, про вчинення якої позивач вимагає ухвалити судове рішення, що спрямована на задоволення певної матеріально-правової вимоги. Зважаючи на те, що рішення суду завжди спрямоване на захист конкретного суб`єктивного права, зміст позовних вимог не може бути абстрактним чи містити певні умовні категорії і повинен формулюватись максимально чітко і зрозуміло, оскільки від якості позовної заяви, юридично правильного змісту позовних вимог, зазначення способу судового захисту залежить швидкий і ефективний розгляд справи.

Зміст та обсяг порушеного права та виклад обставин, якими воно підтверджується, в кожному конкретному випадку можуть бути різними, але поряд з цим принаймні на рівні формулювання викладу їх змісту мають бути достатніми, щоб визначити предмет спору, його юрисдикційну належність, характер вимог, часові рамки події порушення, нормативне регулювання спірних відносин, а також обставини, за яких можна ухвалити одне із обов`язкових процесуальних рішень, пов`язаних із визнанням позовної заяви прийнятною/неприйнятною.

Суд зазначає, що обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України.

У контексті наведеного позовна заява повинна містити максимально чітко і зрозуміло сформовані позовні вимоги, звернені до конкретного відповідача.

Разом з тим, зі змісту позовних вимог позивача, з огляду на виключення його зі списків особового складу військової частини 09.01.2023, не можливо встановити темпоральні межі позовних вимог, оскільки деякі з них заявлені і за період після 09.01.2023 і таке іх формулювання позбавляє можливості суд встановити чіткий предмет позову.

Такі обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам законодавства, а тому вона має бути залишена без руху з наданням позивачу строку на усунення вказаного недоліку.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 161, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

У Х В А Л И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху.

Надати позивачу 10-денний термін з дня вручення копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху для надання обґрунтованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду та доказів поважності причин його пропуску, а також належним чином оформленої позовної заяви з додержанням вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в частині формулювання позовних вимог.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у вказаний судом строк позовна заява буде йому повернута.

Відповідно до ч.2 ст.256 КАС України ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та згідно ст.294 КАС України оскарженню не підлягає.

Суддя Л.О. Житняк