Справа № 320/36376/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 червня 2025 року м.Київ № 320/36376/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження заяву про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 у якому просить суд:

- визнати протиправними та скасувати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкту будівництва "Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1 " №350 від 11.07.2022, реєстраційний номер ЄДЕССБ МU01:9849-3083-0273-8696;

- визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради від 11.07.2022 № 350 про затвердження містобудівних умов та обмеження для проектування об`єкту будівництва "Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1 ".

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Ухвалою суду від 05.05.2025 було залучено у якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 .

27.12.2024 від представника відповідача надійшло клопотання про закриття провадження у справі, в обґрунтування якого останній зазначає, що спір у цій справі виник з підстав порушення прав власника будинку та суміжної земельної ділянки, що на його думку, гіпотетично може обмежити право позивача безперешкодного користування зазначеним нерухомим майном, не пов`язаний із захистом прав саме позивача у сфері публічно-правових відносин, оскільки подання цього позову спрямоване на поновлення порушених майнових прав.

Вказує, що позивач не був заявником прийнятого відповідачем рішення про затвердження спірних містобудівних умов, тож приймаючи таке рішення відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не здійснював безпосередньо щодо позивача владні управлінські функції, відтак ОСОБА_1 не є учасником публічно-правових відносин, які виникли у зв`язку з прийняттям оскаржуваного у цій справі рішення.

Також на думку відповідача, предметом розгляду в цій справі є не стільки рішення відповідача щодо затвердження спірних містобудівних умов, скільки законність можливого здійснення будівництва об`єкта на земельній ділянці, суміжній з належною позивачу земельною ділянкою, на якій розташований його будинок та господарські споруди.

Вважає, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, майнових та житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір між суб`єктом владних повноважень та суб`єктом приватного права - фізичною чи юридичною особою, у якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної чи юридичної особи не вбачається публічно-правовим. Тобто, в даному випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права.

Зазначає, що позивач фактично оспорює містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, які є правовим актом індивідуальної дії. Такий правовий акт породжує права й обов`язки в першу чергу для тих суб`єктів (чи визначеного цим актом певного кола суб`єктів), яким його адресовано. Спірні правовідносини між учасниками справи виникли внаслідок можливого проведення будівельних робіт, які, на думку позивача, в майбутньому можуть порушити його права, як власника будинку, розташованого на суміжній земельній ділянці, а тому у позивача виникла необхідність захисту його цивільних прав.

Відповідач наголошує на тому, що вимоги про скасування спірних містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки є похідними і можуть бути розглянуті при вирішенні цивільним судом питання щодо законності проведення будівельних робіт на суміжній ділянці.

Крім того, від позивача надійшли заперечення на клопотання щодо закриття провадження у справі, де позивач просить суд заяву відповідача залишити без задоволення.

Розглянувши заяву про закриття провадження у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у рішенні від 20.07.2006 у справі Сокуренко і Стригун проти України вказав, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін встановленим законом у ст. 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, встановленим законом, національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття суду, встановленого законом зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п. 1 - 2 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін суб`єкт владних повноважень означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з даного позову ОСОБА_1 є власником житлового будинку (до складу якого входять також господарські будівлі та споруди) та земельної ділянки кадастровий номер № :88:077:0023 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується державним актом на право власності від 03.03.2007 КВ № 137053.

Третя особа ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки із кадастровим номером :88:077:0024 за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку площею 127,8 кв.м, що межує з земельною ділянкою позивача.

11.07.2022 відповідачем було видано містобудівні умови та обмеження для проектування об?єкта будівництва «Будівництво садибного (індивідуального) житлового будинку на АДРЕСА_1 » реєстраційний номер 350 від 11.07.2022 реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:9849-3083-0273-8696.

На думку позивача, відповідач при видачі вказаних спірних містобудівних умов допустив порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, зокрема в частині порушення висотності та щільності забудови, виду будівництва, а тому, як і спірні містобудівні умови, так і наказ про їх затвердження є незаконними, такими, що порушують права власників суміжних земельних ділянок, зокрема позивача, яка межує з земельною ділянкою третьої особи, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , у зв?язку з чим він звернувся до суду.

Також позивач зазначив, що містобудівні умови та дозвіл не відповідають визначеним Законом України від 17.02.2001 №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі Закон № 3038) вимогам щодо створення сприятливих умов для життєдіяльності людини, врахування громадського інтересу при розробленні проектів містобудівної документації, у зв`язку він має право оскаржувати рішення суб`єкта владних повноважень.

Позивач звертає увагу, що питання незаконності самого будівництва, як наслідку видачі спірних містобудівних умов ним не ставиться, оскільки жодних будівельних робіт на земельній ділянці третьою особою на даний час не здійснюється.

У позивача також відсутні будь-які спірні правовідносини та спір про право із третьою особою, оскільки позовні вимоги мотивовані виключно незаконністю самих містобудівних умов та обмежень, як акту суб`єкта владних повноважень з огляду на їх невідповідністю вимогам містобудівного законодавства, а тому у даній справі відсутні ознаки приватноправового характеру, що підлягають захисту в спосіб, передбачений цивільним процесуальним законодавством.

Отже позивач стверджує, що в цій справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські дії та рішення органу місцевого самоврядування у сфері містобудівної діяльності на предмет їх відповідності вимогам законодавства.

За такого правового регулювання саме позивач визначає порушене право, спосіб захисту та ініціює відкриття провадження.

Закон № 3038 встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону № 3038 визначено, що під містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки слід розуміти документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

У статті 29 цього Закону визначено, що основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника,

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника

Порядок отримання дозволу на виконання будівельних робіт, підстави для відмови у його отриманні, а також підстави для анулювання визначені статтею 37 Закону № 3038.

У постанові Верховного Суду від 20.03.2019 справа № 810/726/18, на підставі аналізу норм Закону № 3038, сформований правовий висновок, згідно із яким містобудівні умови та обмеження видаються на підставі містобудівної документації (в даному випадку місцевого рівня) при зверненні зацікавленої особи до уповноваженого органу з поданням визначеної документації. При цьому, підставою відмови в наданні містобудівних умов та обмежень є, зокрема, невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні, тобто така невідповідність встановлюється на стадії надання містобудівних умов та обмежень При цьому, невідповідність намірів забудови означає, що запланований для будівництва об`єкт не відповідає вимогам містобудівної документації на місцевому рівні, тобто затвердженим текстовим та графічним матеріалам з питань регулювання планування, забудови та іншого використання територій конкретного населеного пункту.

Водночас статтею 6 Закону № 3038 передбачено, що до уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність».

У свою чергу, відповідно до положень статті 13 Закону України «Про архітектурну діяльність» до уповноважених органів містобудування та архітектури належать, зокрема, виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.

Таким чином, відповідач Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської Міської Ради (Київської міської державної адміністрації) є суб`єктом владних повноважень, який здійснює в межах своїх повноважень надання містобудівних умов та обмежень відповідно до ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»,

Отже, усі критерії адміністративної юрисдикції притаманні цьому публічно-правовому спору. Тому, цей спір є адміністративно-правовим, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02.11.2021 у справі № 420/2719/20, від 15.02.2021 у справі № 320/5710/20.

У позовній заяві ключовим питанням при оскаржені рішень суб`єкта владних повноважень позивач зазначає невідповідність оскаржених рішень вимогам Закону № 3038, які в першу чергу захищають умови життєдіяльності людини, забезпечують захист територій, а тому ознак приватноправового характеру, що підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, немає.

Відтак, з огляду на наведене, суд вважає помилковими твердження відповідача про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим та не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки правовідносини, які склались між учасниками цієї справи стосуються оскарження фізичною особою законності рішень органу місцевого самоврядування щодо забудови земель, які межують з його земельною ділянкою.

Керуючись ст. 238, 243, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо закриття провадження у справі, - відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Лисенко В.І.