Справа № 320/8421/23
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/8421/23 Головуючий у 1-й інстанції: Василенко Г.Ю.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Василенка Я.М., Кобаля М.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та зобов`язання вичинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - апелянт/відповідач/ГУ ПФУ в м. Києві) з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в м. Києві, що виявилась у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2021 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01 січня 2016 року по 30 червня 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в м. Києві, які полягають у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, перерахованої за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року.

Зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, перерахованої за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, обраховуючи суму компенсації за період затримки виплати із листопада 2020 року по червень 2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ГУ ПФУ в м. Києві.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з обставин встановлення факту неналежної виплати позивачу сум пенсії, що надає право на компенсацію втрати частини грошового забезпечення у зв`язку з порушенням строків виплати різниці індексації грошового забезпечення. При цьому, суд відмовив у задоволенні позову в частині компенсації за період до листопада 2020 року, оскільки до цієї дати діяли нормативні акти, які встановлювали поетапний порядок виплати пенсій, що унеможливлювало визнання такої виплати несвоєчасною.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в м. Києві просить скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, зокрема без урахування того, що виплата пенсій здійснювалась у межах, передбачених законодавством, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 103 та № 1088, які встановлювали поетапний порядок виплати сум пенсії, перерахованої з 01 січня 2016 року. Після проведеного перерахунку основний розмір пенсії з 01 січня 2016 року становив 3 464, 37 грн, а доплата різниці за січень-квітень 2018 року в сумі 7 144, 56 грн була здійснена в березні 2018 року. При цьому, з 01 січня 2019 року розпочата поетапна виплата різниці між місячними розмірами підвищеної пенсії та фактично отриманої за період 2016-2017 років, а остаточний розрахунок завершено у червні 2021 року, що відповідає вимогам законодавства. Апелянт наголосив, що не порушив вимог законодавства про соціальний захист і не вчиняв протиправної бездіяльності, оскільки діяв в межах наданих повноважень, а обов`язок здійснити виплату компенсації втрати частини доходів може виникати виключно у разі встановлення факту затримки виплати з вини суб`єкта владних повноважень, чого у даній справі не було. Крім того, суд першої інстанції неправомірно тлумачив положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», оскільки компенсація застосовується у випадках затримки виплати доходів, які були нараховані, але не виплачені в установлені строки з вини роботодавця або іншого уповноваженого органу. У даному випадку, як зазначає апелянт, суми пенсії виплачувались у встановлені строки та відповідно до спеціального порядку, затвердженого урядом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в м. Києві та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII.

У березні 2018 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року № 103 ГУ ПФУ в м. Києві здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року у зв`язку із зміною розміру грошового забезпечення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року № 988.

При цьому, виплата позивачу перерахованої за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсії не проведена відразу після перерахунку, а фактично завершена у червні 2021 року.

16 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в м. Києві із заявою, в якій просив здійснити нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії. Базою для нарахування компенсації вважав суму пенсії, донараховану за період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2018 року, а період за який така компенсація повинна нараховуватися - із 01 січня 2016 року по день фактичної виплати перерахованої пенсії (за обставинами справи червень 2021).

Листом від 20 жовтня 2022 року № 22709-21096/М-02/8-2600/22 ГУ ПФУ в м. Києві повідомило про відсутність підстав для здійснення такої виплати, зазначивши, що виплата перерахованих пенсій відповідно до Постанови № 103 проводилась з 01 січня 2018 року. Доплата пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року виплачувалась в такому порядку: з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року; з 01 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Позивач, вважаючи, що має право на виплату відповідної компенсації втрати частини доходів, звернувся до суду з позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Оскільки оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог прийнято судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, з ним погодились сторони, то суд апеляційної інстанції здійснює перегляд судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

У силу вимог статті 2 цього Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством).

Відповідно до приписів статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За нормами статті 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Із змісту наведених норм випливає, що вони застосовуються до всіх підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності й виду господарювання у випадках порушення встановлених строків виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу. Їх дія охоплює всі види доходів, що виплачуються громадянам у національній валюті на території України, за винятком разових виплат, і включає, зокрема, пенсії, соціальні виплати, стипендії та заробітну плату.

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 159 від 21 лютого 2001 року, якою затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі - Порядок № 159).

У силу вимог пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян.

Згідно із пунктом 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Таким чином, суд зазначає, що оскільки компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, то право на компенсацію особа набуває саме в момент отримання доходу.

При цьому, за правилами статей 3-5 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Своєчасно не отриманий з вини громадянина дохід компенсації не підлягає.

Отже, визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів, оскільки основною умовою для виплати громадянину компенсації, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III, є порушення встановлених строків саме виплати нарахованих доходів.

Наведена правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 815/3998/16, від 20 травня 2020 року у справі № 815/2454/18, від 31 березня 2020 року у справі № 817/621/18 та від 26 лютого 2020 року у справі № 826/8319/16.

Щодо обставин виникнення такої затримки виплати доходу, то слід звернути увагу на таке.

Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року № 103 (далі - Постанова № 103/в редакції на дату її ухвалення) ухвалено перерахувати з 01 січня 2016 року пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» від 11 листопада 2015 року № 988. Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.

Виплату перерахованих відповідно до абзацу першого цього пункту пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) проводити з 1 січня 2018 року. Сума перерахованих пенсій для виплати за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року обчислюється органами Пенсійного фонду України станом на 01 січня 2018 року та виплачується після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету в такому порядку:

- з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 50 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року;

- з 01 січня 2020 року - щомісяця окремою сумою у розмірі 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої відповідно до абзацу першого цього пункту, та місячним розміром отриманої особою пенсії за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року та до забезпечення повної виплати розрахованої суми.

Тобто, Постанова № 103 визначала порядок виплати перерахованих пенсій, який, зокрема, передбачає здійснення таких виплат після виділення коштів на їх фінансування з державного бюджету, не змінюючи при цьому регулювання правовідносин з приводу перерахунку пенсій колишнім працівникам міліції.

Вказаними нормами Постанови № 103 фактично запроваджено поетапний порядок виплати перерахованих за період з 10 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсій колишнім військовослужбовцям, при цьому обумовивши виплату перерахованих пенсій виділенням коштів на їх фінансування з державного бюджету.

Однак, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 14 травня 2019 року у справі № 826/12704/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 листопада 2019 року, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 визнано нечинним.

У подальшому, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1088 від 24 грудня 2019 року «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» (набрала чинності із 01 січня 2020 року), частиною 2 пункту 1 якої передбачалося, що особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) з 01 січня 2020 року виплачується пенсія, яка з 1 січня 2016 року перерахована з розміру грошового забезпечення за прирівняною посадою поліцейського (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсії, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом), та щомісяця проводиться виплата 100 відсотків різниці між місячним розміром підвищеної пенсії, розрахованої з 01 січня 2016 року, та місячним розміром пенсії, отриманої особою за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, до забезпечення повної виплати розрахованої суми різниці.

Разом з тим, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2020 року у справі № 640/620/20, яке набрало чинності 29 вересня 2020 року, частину другу пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання виплати пенсій окремим категоріям громадян» від 24 грудня 2019 року № 1088 визнано протиправною та нечинною.

Відтак, з 29 вересня 2020 року нормативне регулювання правовідносин щодо виплати перерахованої позивачу за період із 01 січня 2016 по 31 грудня 2017 року пенсії не передбачало поетапного порядку виплати пенсій перерахованих особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції).

Тому, у разі не виплати із 29 вересня 2020 року перерахованої позивачу пенсії за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, суми пенсії вважаються доходами, що виплачуються із порушенням термінів їх виплати.

Відтак, у випадку бездіяльності органу Пенсійного фонду щодо виплати сум пенсії, позивач має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови покладення на відповідача судовим рішенням чи відповідним нормативно - правовим актом обов`язку здійснити виплату належних позивачу сум.

Подібна правова позиція уже була висловлена Верховним Судом у постановах від 04 квітня 2018 року по справі № 822/1110/16, від 20 грудня 2019 року по справі № 822/1731/16 та від 13 березня 2020 року по справі № 803/1565/17.

З матеріалів справи слідує, що у березні 2018 року відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивача починаючи з 01 січня 2016 року на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103.

Внаслідок проведеного перерахунку сформувалась заборгованість за 2016-2017 роки, яка виплачувалась відповідачем відповідно до положень пункту 3 Постанови № 103, з урахуванням положень Постанови № 988.

У той же час, норми пункту 3 Постанови № 103 та частини другої пункту 1 Постанови № 1088 передбачали поетапну виплату перерахованої за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року суми пенсії.

Втім, лише із 29 вересня 2020 року (дата набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 червня 2020 року по справі №640/620/20) втратили чинність наведені норми постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року №1088, які передбачали «відтермінування» у виплаті перерахованої позивачу за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року пенсії.

Таким чином, лише після 29 вересня 2020 року у відповідача виник обов`язок виплатити перераховану суму пенсії, а бездіяльність щодо невиплати вважається неправомірною.

Відтак, право на нарахування та виплату компенсації у позивача виникло із листопада 2020 року (після спливу одного місяця з часу визнання нечинними норм постанови які встановлювали відтермінування виплати).

Оскільки у червні 2021 року відповідачем проведено повну виплату позивачу пенсії перерахованої за період із 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року, тому 30 червня 2021 року є датою закінчення періоду нарахування компенсації.

Отже, несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірними діями пенсійного фонду, тобто з вини органу, що її виплачує, а тому позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Таким чином, враховуючи встановлений у цій справі факт невиплати позивачу частини сум пенсії за період із листопада 2020 року по червень 2021 року, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність права у позивача на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Василенко Я.М.

Кобаль М.І.