Справа № 640/19433/20
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа - Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві (далі - відповідач), третя особа - Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

-визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного Управління Пенсійного фонду України у м.Києві щодо Позивача в частині ненадання достовірної інформації у визначений Законами України "Про звернення громадян", "Про публічну інформацію" строк позивачу та Третій особі;

-встановити розмір пенсійної заборгованості відповідача 1, яка підлягає виплаті згідно постанови Верховного Суду від 27.02.20р. в сумі 2 007 224,49 грн;

-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість згідно постанови Верховного Суду від 27.02.20 в сумі 2 007 224,49 грн;

-стягнути з відповідача 1 моральну шкоду в сумі 1000 грн за порушення Законів України ст. 24 "Про звернення громадян", ст. 24 "Про публічну інформацію" (не вирішення питань звернень по суті). Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 31.01.2025 прийнято справу до провадження.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 закрито провадження в адміністративній справі № 640/19433/20 в частині позовних вимог про встановлення розміру пенсійної заборгованості відповідача 1, яка підлягає виплаті згідно постанови Верховного Суду від 27.02.20 в сумі 2 007 224,49 грн; зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість згідно постанови Верховного Суду від 27.02.20 в сумі 2 007 224,49 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 позо задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 16.03.2020 (вх. № 10634/8 від 16.03.2020), від 27.04.2020 (вх.№ 15537/8 від 30.04.2020), від 17.08.2020 (вх.№ 21893/П-2600-20 від 21.08.2020). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 16.03.2020 (вх. № 10634/8 від 16.03.2020), від 27.04.2020 (вх.№ 15537/8 від 30.04.2020), від 17.08.2020 (вх.№ 21893/П-2600-20 від 21.08.2020) з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

14.04.2025 на адресу Луганського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява, в якій останній просив ухвалити додаткове судове рішення в частині не розглянутих позовних вимог про:

-визнання протиправними дій (бездіяльность) відповідача щодо позивача в частинах:

невиконання судового рішення упродовж розумного строку (з 27.02.2020 по день розгляду в суді більше 5 (п`ять) років);

визнання протиправними дій (бездіяльності) третьої особи щодо позивача в частині надання позивачу і суду завідомо недостовірних фактів у своїх поясненнях від 17.02.2025;

-зобов`язання відповідача виплатити позивачу:

інфляційну складову суми боргу за період з 27.02.2020 по 28.02.2023 в сумі 851175,53 грн;

3 % річних за період з 27.02.2020 по 27.02.2023 від суми боргу в сумі 157 950,09 грн.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вказав, що рішення ухвалено щодо всіх позовних вимог, які перебували на розгляді. Вимоги, стосовно яких позивач зазначає про неухвалення судового рішення, були викладені у заяві від 04.03.2025, яку суд повернув позивачеві ухвалою від 05.03.2025. Тобто, зазначені вимоги не були предметом судового розгляду по суті.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суд першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

У постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 1540/4122/18 зазначено, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем вимоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 9901/118/19 зазначено, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення (постанови чи ухвали), внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Стаття 252 КАС України передбачає можливість ухвалення у справі додаткового судового рішення (постанови чи ухвали) з метою усунення такого недоліку, як неповнота судового рішення, тобто невирішеність якихось питань, які необхідно було вирішити у постанові чи ухвалі.

Відповідно до частини першої цієї статті, яка містить вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового судового рішення, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; судом не вирішено питання про судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 18.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду у м. Києві, третя особа - Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) Головного Управління Пенсійного фонду України у м.Києві щодо Позивача в частині ненадання достовірної інформації у визначений Законами України "Про звернення громадян", "Про публічну інформацію" строк позивачу та Третій особі;

-встановити розмір пенсійної заборгованості відповідача 1, яка підлягає виплаті згідно постанови Верховного Суду від 27.02.20р. в сумі 1755001,09 грн;

-зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість згідно постанови Верховного Суду від 27.02.20 в сумі 1 755 001,09 грн;

-стягнути з відповідача 1 моральну шкоду в сумі 1000 грн за порушення Законів України ст. 24 "Про звернення громадян", ст. 24 "Про публічну інформацію" (не вирішення питань звернень по суті).

04.03.2025 позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, залучення третьої особи в якості відповідача, в якій просив:

- визнати протиправними дії (бездіяльність) відповідача щодо позивача в частинах невиконання судового рішення упродовж розумного строку, ненадання достовірної інформації у визначений Законами України «Про звернення громадян», «Про доступ до публічної інформації» строк позивачу та третій особі;

- визнати протиправними дії (бездіяльність) третьої особи щодо позивача в частині надання позивачу і суду завідомо недостовірних фактів у своїх поясненнях від 17.02.2025;

- встановити розмір пенсійної заборгованості відповідача, яка підлягає виплаті згідно постанови Верховного Суду від 27.02.20202 в сумі 2007224,49 грн;

- зобов`язати відповідача виплатити позивачу пенсійну заборгованість згідно постанови Верховного Суду від 27.02.2020, інфляційну складову боргу за період з 27.02.2020 по 28.02.2023 в сумі 851 175, 53 грн, 3% річних (за період з 27.02.2020 по 27.02.2023) від суми боргу в сумі 157 950,09 грн, 3% річних (за період з 27.02.2020 по 27.02.2023) від суми боргу в сумі 157950,09 грн;

- стягнути з відповідача та третьої особи на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000,00 грн за порушення Законів України ст.24 «Про звернення громадян», ст. 24 «Про доступ до публічної інформації» (за надання завідомо недостовірної інформації позивачу та суду порівну (500 грн х 2 = 1000,00 грн). Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 05.03.2025 повернуто заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог позивачеві. У задоволенні клопотання позивача про залучення співвідповідача відмовлено.

Вказана ухвала отримана позивачем 17.03.2025 та не оскаржена останнім.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 закрито провадження в адміністративній справі № 640/19433/20 в частині позовних вимог про встановлення розміру пенсійної заборгованості відповідача, яка підлягає виплаті згідно постанови Верховного Суду від 27.02.20 в сумі 2 007 224,49 грн; зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України у м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсійну заборгованість згідно від 27.02.20 в сумі 2 007 224,49 грн.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 26.03.2025 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо неналежного розгляду заяв ОСОБА_1 від 16.03.2020 (вх. № 10634/8 від 16.03.2020), від 27.04.2020 (вх.№ 15537/8 від 30.04.2020), від 17.08.2020 (вх.№ 21893/П-2600-20 від 21.08.2020). Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяви ОСОБА_1 від 16.03.2020 (вх. № 10634/8 від 16.03.2020), від 27.04.2020 (вх.№ 15537/8 від 30.04.2020), від 17.08.2020 (вх.№ 21893/П-2600-20 від 21.08.2020) з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всі подані позивачем заяви та ухвалені щодо них судом першої інстанції рішення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справу, з огляду на те, що судом було розглянуто та надано правову оцінку всім заявленим позивачем позовним вимогам.

Доводи позивача, наведені у апеляційній скарзі спростовуються наведеними вище обставинами та наявними у матеріалах справи доказами.

Таким чином, переглянувши в передбачених статтею 308 КАС України межах ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів не встановила неправильного застосування норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 316, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.О.Сорочко

А.Ю.Коротких