Справа № 160/887/25
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/887/25
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)»
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025р. у справі № 160/887/25
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

13.01.2025р. ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Ільїна О.М., за допомогою засобів системи «Електронний суд» звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 14.01.2025р. /а.с. 1-5/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 15.01.2025р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №160/887/25 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін / а.с. 17/.

Представник позивача, посилаючись в адміністративному позові на те, що відповідач на виконання рішення суду виплатив позивачу суму індексації грошового забезпечення, але протиправно не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів, тому просив: - визнати неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати втрати частини грошових доходів позивачу, у зв`язку з порушенням строків їх виплати; - зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів позивачу, у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України від 19.10. 2000р. №2050-11 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів», у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, на суму виплати індексації грошового забезпечення за період з 31.07.2023р. по 14.12.2024р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025р. у справі №160/887/25 позовні вимоги задоволені частково; визнано протиправною бездіяльність Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» щодо не нарахування та не виплати втрати частини грошових доходів ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням строків їх виплати; зобов`язано Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів ОСОБА_1 у зв`язку з порушенням строків їх виплати, відповідно до Закону України від 1910.2000р. №2050-11 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів», у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку проведення компенсацій громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. №159, на суму виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.; у задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено /а.с. 34-37/.

Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, 06.03.2025р. за допомогою засобів поштового зв`язку подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 12.03.2025р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.03.2025р. у справі №160/887/25 вищезазначена апеляційна скарга була залишена без руху та відповідачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги.

У межах наданого судом апеляційної інстанції строку на усунення недоліків, з урахуванням ухвали суду апеляційної інстанції від 13.03.2025р. у цій справі, відповідачем недоліки апеляційної скарги були усунуті та ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.03.2025р. у справі №160/887/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025р. у справі №160/887/25 та з метою забезпечення апеляційного розгляду вищезазначеної апеляційної скарги з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №160/887/25.

Матеріали адміністративної справи №160/887/25 надійшли до суду апеляційної інстанції 28.03.2025р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.04.2025р. у справі №160/887/25 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 27.05.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.

Відповідач Державна установа «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)», посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 05.02.2025р. в частині задоволених позовних вимог та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Позивач та його представник правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 , позивач у справі, у період з 07.05.2013р. до 31.07.2023р. проходив службу в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)».

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 р. у справі №160/13236/24 зобов`язано Державну установу «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року (рішення суду набрало законної сили 12.12.2024р.).

На виконання рішення Державною установою «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» 14.12.2024р. виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р. включно у сумі 18 139,51грн., з одночасним відрахуванням військового збору, що підтверджується платіжною інструкцією від 14.12.2024р. №1747.

Звернувшись до Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» із заявою від 18.06.2024р. щодо виплати компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, позивач відповіді так і не отримав.

Позивач, вважаючи, що відповідачем у зв`язку з порушенням термінів виплати протиправно не виплачено компенсацію втрати частини грошових доходів, звернувся до суду із цим позовом за захистом свого порушеного права.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000р. №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III).

Відповідно до ст. 1, 2 Закону №2050-III підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Стаття 2 Закону №2050-III встановлює, що під доходами, на які поширюються правила щодо компенсації втрат, у цьому Законі слід розуміти, зокрема й заробітну плату.

Наведене дає підстави для висновку, що дія зазначеного Закону поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності й господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), і стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України та які (відповідні доходи) не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 2 Закону № 2050-III компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. Своєю чергою компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку та підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Відповідно до ст.3 Закону №2050-III, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих доходів у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001р. №159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з абзацом 1 пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата).

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13.01.2020р. у справі № 803/203/17 та від 15.10.2020р. у справі №240/11882/19.

Необхідно врахувати, що Верховний Суд вже викладав правові висновки щодо застосування норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000р. №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ), зокрема у постанові від 15.10.2020р. у справі №240/11882/19, правовідносини у якій в частині цих позовних вимог є подібними до правовідносин у справі, що розглядається.

Ухвалюючи постанову у справі №240/11882/19 Верховний Суд виходив із аналізу норм Закону №2050-ІІІ, відповідно до статті 2 якого компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі №2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз вищенаведених норм, за позицією Верховного Суду у вказаній справі дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

На належності сум індексації та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15.10.2013р. № 9-рп/2013.

У справі №240/11882/19 Верховний Суд зауважив, що використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що в даній справі є наявність факту невиплати позивачу в повному обсязі грошового забезпечення в належному розмірі (невчасної виплати індексації грошового забезпечення), також наявний факт виплати сум індексації на виконання судового рішення, але відсутність виплати компенсацій втрати частини доходів, а тому позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати (грошового забезпечення), у зв`язку з порушенням строків виплати перерахованої індексації грошового забезпечення.

При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач зобов`язаний здійснити нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період в якому було нараховано, але не виплачено грошове забезпечення, а саме з 01.01.2016р. по 31.12.2016р., а не за період з 31.07.2023р. по 14.12.2024р., як зазначає позивач у позовній заяві.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідачем не були допущені протиправні дії, оскільки останній вчинив саме бездіяльність, яка полягає у не компенсації втрати частини доходів в день виплати заборгованості по грошовому забезпеченню, та не наданні відповіді на звернення позивача від 18.06.2024р., та прийшов до обґрунтованого висновку про протиправність такої бездіяльності, і з метою відновлення порушеного права позивача зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів за період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 05.02.2025р. в оскаржуваній частині у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№ 3)» залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2025р. у справі №160/887/25 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 18.06.2025р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов