Справа № 420/32678/24
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії №61 від 10.09.2024 року за заявою ОСОБА_1 від 03.09.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1V від 09.07.2003 року, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №61 від 01.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії на зміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.09.2024 року за заявою ОСОБА_1 від 24.09.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V від 09.07.2003 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком з 03.09.2024 року згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1V від 09.07.2003 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року в ТОВ «Староказацький агрокомплекс», відповідно до записів у трудовій книжці.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачам строк для подання до суду відзиву на цю заяву, позивачу - відповіді на відзиви.

Позов, відповідь на відзив обґрунтовані позивачем тим, що відповідачами протиправно не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивача з 09.02.1987 по 23.01.1988 в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», оскільки в наказі на звільнення з роботи незрозуміла дата, а довідку від 02.08.2019 року №05/58-р від 02.08.2019 року видану ТОВ «Лукойл-Комі» не взято до уваги, оскільки довідка потребує проставлення компетентним органом спеціального штампу апостиля; період роботи з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року оскільки відсутні номери контрактів про прийняття та звільнення. Позивач вважає прийняті рішення відповідачів про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком із зазначених вище підстав протиправними, та такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України і порушують його право на отримання пенсії за віком. Трудова книжка заповнюється відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, записи завіряються або такою особою, або керівником та скріплюються печаткою. Наявність певних дефектів при заповненні трудової книжки не є підставою вважати про відсутність страхового (трудового) стажу в позивача за спірні періоди. У трудовій книжці позивача у відомостях про роботу за спірний період записи виконані у відповідності до вимог Інструкції №58. При цьому працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Крім того, та обставина, що відповідальною особою підприємства, де працювала позивач, не вказані номери контрактів про прийняття її та звільнення з ТОВ «Староказацький агрокомплекс», не робить записи про роботу на підприємстві недійсними чи неправдивими. Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження її страхового (трудового) стажу. Відтак, період роботи позивача з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року в ТОВ «Староказацький агрокомплекс» повинен також бути зарахований до її страхового стажу. Крім того, на момент отримання довідок №05/34-з від 02.08.2019 року, №05/58-р від 02.08.2019 року, №05/64-в від 08.08.2019 року, №05/33-з від 02.08.2019 року №05/57-р від 02.08.2019 року для підтвердження періоду роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта» для врахування до страхового стажу в пільговому обчисленні, між державами Україна та російська федерація діяла Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, відповідно до статті 13 якої документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого небудь спеціального посвідчення. Нечитабельність в наказі дати про звільнення з роботи позивача не є виною ОСОБА_1 та не може бути підставою для неврахування періодів роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта».

З відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що 24.09.2024 року позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо призначення пенсії за віком на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Головним управлінням Пенсійного фонду України у Рівненській області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву позивача та прийнято рішення від 01.10.2024 року №61 про відмову у призначенні пенсії на підставі статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з наступних підстав. Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058 становить 60 років. Вік позивача 60 років. Необхідний страховий стаж відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 31 рік. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2027 року по 31.12.2027 року від 24 до 34 років. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2019 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 роки мають особи за наявності страхового стажу з 01.01.2029 року по 31.12.2029 року - від 15 до 25 років. Згідно з відмовним рішенням ГУ ПФУ в Рівненській області відповідно до наданих документів страховий стаж позивача становить 26 років 2 місяці 5 днів, що недостатньо для призначення пенсії. Відповідно наданих документів до страхового стажу не враховано період роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», оскільки в наказі на звільнення з роботи не зрозуміла дата. Довідку від 02.08.2019 року №05/58-р від 02.08.2019 року видану ТОВ «Лукойл-Комі» не взято до уваги, оскільки довідка потребує проставлення компетентним органом спеціального штампу апостиля. Оскільки з 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, то з 01.01.2023 року Угода залишається чинною та обов`язковою до виконання між іншими її підписантами, окрім російської федерації. Україна, в свою чергу, постановою КМУ від 29.11.2022 року №1328, яка набрала чинності 02.12.2022 року, анонсувала свій вихід з Угоди. У зв`язку з цим, пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», при цьому, до страхового стажу зараховується періоди роботи на території російської федерації по 31.12.1991 року. Після зупинення дії, Конвенція 1993 року не застосовується у відносинах з російською федерацією щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених у російській федерації, незалежно від дати їх видачі, посвідчення. На момент подачі заяви про призначення пенсії позивачу Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення є нечинною. Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Отже, відсутні правові підстави для зарахування позивачці до загального страхового стажу періоди роботи в росії. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року, оскільки відсутні номери контрактів про прийняття та звільнення. Період зараховано частково згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Таким чином, Головним управлінням ГУ ПФУ в Рівненській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», через відсутність необхідного страхового стажу 31 рік. Враховуючи викладене, Головним управлінням прийнято рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії, яке ґрунтується на нормах чинного законодавства.

З відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає, що 03.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою №3856 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV. Пенсійна справа опрацьовувалась за принципом екстериторіальності спеціалістами Головних управлінь Пенсійного фонду України в Донецькій та Київській областях. За результатами розгляду заяви від 03.09.2024 року ОСОБА_1 згідно із наданими документами та індивідуальними відомостями прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 24.09.2024 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою №4242 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV. Пенсійна справа опрацьовувалась за принципом екстериторіальності спеціалістами Головних управлінь Пенсійного фонду України в Рівненській та Хмельницькій областях. За результатами розгляду заяви від 24.09.2024 року ОСОБА_1 згідно із наданими документами та індивідуальними відомостями страховий стаж становить 26 років 02 місяці 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. За встановлених у справі обставин при прийнятті рішення по заяві позивача до страхового стажу не зараховано згідно із трудовою книжкою від 17.10.1981 року серії НОМЕР_1 :- період роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», оскільки наявне виправлення в даті наказу про звільнення з роботи. Архівну довідку від 02.08.2019 року №05/58-р, видану ТОВ «Лукойл-Комі», не взято до уваги, оскільки документ виданий підприємством рф за період роботи в рф потребує проставлення апостилю компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року;- з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року в ТОВ «Староказацькій агрокомплекс», оскільки відсутній номер контракту про зарахування на роботу та на звільнення з роботи. Уточнюючи довідки не надавалися. Стаж обчислено з 01.01.1999 року за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Уточнюючі довідки позивачем не надавались. З налізу наведених вище норм права вбачається, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому законом порядку. Позивачем не було дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки заява та додані документи подані без дотримання вимог Закону №1058 та Порядку №22-1. Відтак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області правомірно відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року. Будь-яке порушення прав позивача на пенсійне забезпечення з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області відсутнє.

З відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області вбачається, що відповідач позов не визнає, зазначає про те, що позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою від 24.09.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058. За принципом екстериторіальності зазначену заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №61 від 01.10.2024 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю 31 року страхового стажу. Вік позивача на момент подання заяви становив 60 років 04 дні, страховий стаж позивача складав 26 років 02 місяці 05 днів. Враховуючи вищевикладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком через відсутність стажу роботи у розмірі 31 рік. До страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», оскільки в наказі про звільнення з роботи дата є нечитабельною. При цьому, довідка №05/58-р від 02.08.2019 року, видана ТОВ «Лукойл-Комі», не врахована при обчисленні страхового стажу, оскільки така довідка видана іноземною державою та не легалізована в Україні відповідно до вимог чинного законодавства. Також, до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року, оскільки в трудовій книжці відсутні посилання на номери контрактів про прийняття та звільнення з роботи. Зазначений період було частково зараховано (з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року) відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб. Однак, відсутність записів у трудовій книжці не позбавляє особу права на зарахування періоду виконуваної роботи до страхового стажу. Позивач має право підтвердити свій стаж іншими документами, які б свідчили про виконання ним роботи у зазначений період, або показами двох свідків у випадку неможливості отримання таких документів. Проте, жодних документів на підтвердження роботи у спірний період позивачем до Головного управління не було надано, а отже відсутні законні підстави для зарахування спірних періодів до страхового стажу. Враховуючи вищевикладене, позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення проти позову, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (на момент звернення до пенсійного органу вік 59 років 11 місяців).

03 вересня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розглянувши звернення позивача за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 10.09.2024 року №61 «Про відмову в призначенні пенсії», яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії.

В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 10.09.2024 року №61 зазначено про те, що за доданими документами позивача до страхового стажу відповідно наданої трудової книжки від 17.10.1981 року серія НОМЕР_1 не зараховані наступні періоди: з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», оскільки наявне виправлення в даті наказу про звільнення з роботи, не завірено належним чином довідку від 02.08.2019 року №05/58-5-р, видану ТОВ «Лукойл-Комі» не взято до уваги, оскільки довідка потребує проставлення компетентним органом спеціального штампу апостиля; з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року в ТОВ «Старокозацький агрокомплекс», оскільки відсутній номер контракту про зарахування на роботу та на звільнення з роботи, окремі довідки не надавалися. Стаж обчислено з 01.01.1999 року за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; з 01.09.1982 року по 14.07.1983 року період навчання в Білгород-Дністровському профтехучилищі, оскільки навчання перетинається з роботою, в наданому дипломі від 14.07.1983 року №043840 відсутній підпис Голови екзаменаційної комісії.

24 вересня 2024 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розглянувши звернення позивача за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області прийнято рішення від 01.10.2024 року №61 «Про відмову у призначенні пенсії», яким відмовлено позивачу у призначенні пенсії.

В рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.09.2024 року №61 зазначено про те, що за доданими документами позивача до страхового стажу не зараховано: період роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», оскільки в наказі на звільнення з роботи не зрозуміла дата. Довідку від 02.08.2019 року №05/58-5-р, видану ТОВ «Лукойл-Комі» не взято до уваги, оскільки довідка потребує проставлення компетентним органом спеціального штампу апостиля; період роботи з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року, оскільки відсутні номери контрактів про прийняття та звільнення. Період зараховано частково згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач не погодився із правомірністю рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про відмову у призначенні йому пенсії та звернувся до суду із цим позовом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 56, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Трудовий стаж встановлюється на підставі уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників у разі відсутності відповідних записів у трудовій книжці.

Таким чином, лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №291/99/17.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач у період з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року працював в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта».

З оскаржуваних рішень відповідачів вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано згідно наданої трудової книжки від 17.10.1981 року серія НОМЕР_1 не зараховані наступні періоди: з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», оскільки наявне виправлення в даті наказу про звільнення з роботи, не завірено належним чином довідку від 02.08.2019 року №05/58-5-р, видану ТОВ «Лукойл-Комі» не взято до уваги, оскільки довідка потребує проставлення компетентним органом спеціального штампу апостиля.

Порядок ведення трудових книжок, був урегульований «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року № 162 та «Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Згідно з п. 2.4 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, зокрема, зазначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

При цьому, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.

Крім того, судом взято до уваги зміст положень Порядку № 637, відповідно до п. 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №275/615/17 (К/9901/768/17).

Щодо наявності виправлень в трудовій книжці позивача в даті наказу про звільнення позивача, який не завірений належним чином, суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, провадження № К/9901/2310/18.

Крім того, суд додатково зазначає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені з вини адміністрації підприємства.

Крім того, Верховний Суд у іншій постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Також, відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Європейська соціальна хартія ратифікована Законом України «Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)» від 14.09.2006 року №137-V, у пункті 4 статті 12 Розділу ІІ визначає, що з метою забезпечення ефективного здійснення права на соціальне забезпечення Сторони зобов`язуються вживати заходів шляхом укладання відповідних двосторонніх i багатосторонніх угод або в інший спосіб i відповідно до умов, визначених у таких угодах, для забезпечення: - рівності між їхніми власними громадянами та громадянами інших Сторін у тому, що стосується прав на соціальне забезпечення, включаючи збереження пільг, які надаються законодавством про соціальне забезпечення, незалежно від пересування захищених осіб по територіях держав Сторін; надання, збереження та поновлення прав на соціальне забезпечення такими засобами, яксумарний залік періодів страхування або роботи, що були здійснені за законодавством кожної зі Сторін.

На виконання взятих на себе зобов`язань у статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ закріплено, що іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.

Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).

Аналогічне положення міститься і в частині 2 статті 4, частині 4 статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» від 09.07.2003 №1058- IV.

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону № 1058- IV питання участі іноземців і осіб без громадянства в системі пенсійного забезпечення в Україні та участі громадян України в іноземних пенсійних системах регулюються відповідно цим Законом, іншими законами з питань пенсійного забезпечення та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, призначення і виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Тож при вирішенні питання зарахування до стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації до 01.01.2023, слід керуватися Угодою між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, які були чинними на момент набуття позивачем спірного стажу роботи.

Згідно зі ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі Угода), пенсійне забезпечення громадян держав-учасників цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Метою Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Ст. 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року передбачається, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

Відповідно до ст. 6 Угоди, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Таким чином, на громадян України, які працювали на територіях інших держав учасниць Співдружності Незалежних Держав, які приєднались до вказаної Угоди, розповсюджувалась дія нормативних актів приймаючої Держави в галузі пенсійного забезпечення, у тому числі тих, які визначали порядок зарахування трудового стажу.

Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до ст. 13 Угоди кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні та обчисленні пенсії.

Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року визначено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, російська федерація, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України «Про міжнародні договори України» визначено, що припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.

Постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022 року, за якою Україна вийшла з Угоди з 19 червня 2023 року.

В свою чергу, 24 червня 2023 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України «Про припинення дії Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» №639, за якою Угода припинила свою дію для України з 04 липня 2023 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

При цьому, як трудова діяльність позивача на території російської федерації мала місце з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року, тобто в період до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №1328 від 29.11.2022 року.

04.02.2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» в п.1 якої зазначено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою ТОВ «Лукойл-Комі» від 02.08.2019 року №05/58-5-р позивач у період з 09.02.1987 року (10.02.1987 року) по 23.01.1988 року працював в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта» на посаді швейцара та прибиральниці. Позивач працював повний робочий день. Відпусток без збереження заробітної плати не було. Довідка видана на підставі карточки Т-2.

Довідка завірена підписами уповноважених осіб та печаткою підприємства.

Відповідно до ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, чинної на момент роботи позивача (далі - Угода), відповідно до якої Україна була державою-учасницею до 02.12.2022 року, призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугою років, громадянам держав учасниць Угоди, враховується трудовий стаж, набутий на території будь якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в силу цієї Угоди.

Необхідні для пенсійного забезпечення документи, що видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав, що входили у склад СРСР до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації (ст. 11 Угоди).

Згідно Статті 3 Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, до якої Україна приєдналася 10.01.2002 року на підставі Закону України «Про приєднання України до Конвенції», що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Таким чином, на переконання суду, за наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, документи, видані громадянам для призначення пенсії державами-учасницями Угоди не потребують легалізації.

Відтак, доводи представників відповідачів у відзивах щодо можливості зарахування періодів роботи позивача відповідно до вищевказаної довідки, виданої ТОВ «Лукойл-Комі» на території російської федерації, у разі поставлення апостилю компетентними органами держави, в якій документ був складений, є необґрунтованими та такими, що суперечать законодавству.

Суд вважає, що позиція відповідачів суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не може пов`язуватись з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

Враховуючи вищевикладені обставини, для обчислення стажу роботи при призначенні пенсії позивачу мають бути зараховані періоди роботи позивача з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта».

Крім того, з оскаржуваних рішень вбачається, що пенсійним органом не зараховано період роботи позивача з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року в ТОВ «Староказацький агрокомплекс», оскільки відсутній номер контракту про зарахування на роботу та на звільнення з роботи, окремі довідки не надавалися. Стаж обчислено з 01.01.1999 року за даними Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 14, ч. 10, 12 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхувальниками є, роботодавці, зокрема, підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Статтею 15 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Відповідно до положень ст. 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року по справі №686/3264/16-а №6 зазначено необхідність застосування саме записів у трудовій книжці, а надання довідок вимагається у разі відсутності в ній відповідних записів.

Суд звертає увагу на те, що трудова книжка позивача містить дані про періоди трудової діяльності, а сумніви Управління щодо можливості зарахування цих періодів робіт до страхового стражу не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

З оскаржуваних рішень вбачається, що, відповідачем зараховано періоди роботи позивача у ТОВ «Староказацький агрокомплекс» з 01.01.1999 року.

Разом із тим, якщо органи Пенсійного фонду мають сумніви у достовірності даних, то не позбавлені права з власної ініціативи витребувати від підприємств та організацій необхідні відомості для перевірки наданих їм даних для призначення пенсії, однак, відповідачі не вчиняли жодних дій для отримання додаткових документів щодо зарахування/незарахування до страхового стажу позивача періоду його роботи з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року в ТОВ «Староказацький агрокомплекс».

Крім того, суд додатково зазначає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальні недоліки оформлення записів трудової книжки, якщо недоліки допущені з вини адміністрації підприємства.

Таким чином до страхового стажу позивача має бути зарахований період роботи в ТОВ «Староказацький агрокомплекс» з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про протиправність рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №61 від 10.09.2024 року та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №61 від 01.10.2024 року та їх скасування.

Згідно висновків Верховного Суду у постанові Верховного Суду у справі №500/1216/23 від 08 лютого 2024 року дії зобов`язального характеру щодо призначення пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який перший розглядав заяву позивача про призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи протиправність рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №61 від 10.09.2024 року та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №61 від 01.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії, у суду є всі підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 03.09.2024 року згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1V від 09.07.2003 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року в ТОВ «Староказацький агрокомплекс».

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, Словянськ, Донецька область, 84122, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Борисенка Олександра, 7, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні пенсії №61 від 10.09.2024 року за заявою ОСОБА_1 від 03.09.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1V від 09.07.2003 року, визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №61 від 01.10.2024 року про відмову у призначенні пенсії на зміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.09.2024 року за заявою ОСОБА_1 від 24.09.2024 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком, згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-1V від 09.07.2003 року, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про призначення пенсії за віком з 03.09.2024 року згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1V від 09.07.2003 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року в ТОВ «Староказацький агрокомплекс», відповідно до записів у трудовій книжці задовольнити.

Визнати противними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №61 від 10.09.2024 року та Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області №61 від 01.10.2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з 03.09.2024 року згідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-1V від 09.07.2003 року із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 09.02.1987 року по 23.01.1988 року в управлінні механізованих робіт №2 ВО «Комі нафта», з 17.12.1997 року по 01.03.2000 року в ТОВ «Староказацький агрокомплекс».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (площа Соборна, 3, Словянськ, Донецька область, 84122, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Борисенка Олександра, 7, м. Рівне, Рівненська область, 33028, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Леонід СВИДА