Справа № 902/1392/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

18 червня 2025 р. Справа № 902/1392/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Маслоід О.С.,

за участю:

секретаря судового засідання: Бульківської О.В.,

представника відповідача: Дзигун О.Л.,

представника відповідача: Іванова Ю.В.,

представника третьої особи: Павленка Ю.Є.,

представника третьої особи: Довбиша В.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву про забезпечення позову, що подана в адміністративній справі

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) (вул. Володимирська, 91, м. Хмельницький, 29000),

Вінницької міської ради (вул. Соборна, 59, м. Вінниця, 21050)

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Комунального некомерційного підприємства "Вінницька міська клінічна лікарня "Центр матері та дитини"" (пр. Коцюбинського, 50, м. Вінниця, 21001),

Національної професійної спілки "Прометей" (вул. Данила Щербаківського, 60, м. Київ, 04111)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Вінницької міської ради, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Комунальне некомерційне підприємство "Вінницька міська клінічна лікарня "Центр матері та дитини"", Національна професійна спілка "Прометей" про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Так, в межах цієї позовної заяви позивачем заявлено вимоги про:

- визнання протиправним та скасування рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022 "Про реорганізацію Комунального некомерційного підприємства "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2";

- визнання протиправним та зобов`язання Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України скасувати в Єдиному державному реєстрі запис №007016480 про зміну відомостей про юридичну особу - Комунальне некомерційне підприємство "Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2", а саме: 05 жовтня 2022 року - в стані припинення внесення рішення засновників щодо припинення юридичної особи в результаті її реорганізації.

Ухвалою від 10.06.2024 дану адміністративну справу суддею Маслоід О.С. прийнято до свого провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання призначено на 26.06.2024.

17.06.2025 до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У вказаній заяві позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Вінницькій міській раді, Комунальному некомерційному підприємству «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини», а також будь-яким іншим зацікавленим фізичним та юридичним особам, включаючи суб`єктів господарювання, які залучаються до виконання робіт, передбачених рішенням виконавчого комітету №803 від 10.04.2025, проводити будь-які будівельні роботи, в тому числі, але не виключно: демонтаж об`єктів нерухомого майна (господарчий корпус, гараж, пральня, котельня, димова труба, електроопора, металева загорожа) за адресами: просп. Коцюбинського, 50 та вул. Олександра Довженка, 28, м. Вінниця, до завершення судового розгляду справи №902/1392/22.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради №803 від 10.04.2025 схвалено проєкт рішення щодо демонтажу об`єктів нерухомості, що раніше належали КНП «ВМКПБ №2». Вказані дії, за твердженням позивача, становлять безпосередню загрозу втрати комунального майна, яке може бути реалізоване або знищене до моменту розгляду справи по суті. Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до порушення принципу пропорційності, визначеного ч. 2 ст. 151 КАС України, оскільки наслідки продовження реорганізації завдадуть значно більшої шкоди її правам, ніж тимчасове обмеження дій відповідачів до вирішення справи по суті.

Ч. 1 ст. 154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Водночас судом вирішено здійснити розгляд заяви про забезпечення позову у підготовчому засіданні, призначеному на 18.06.2025.

У підготовче засідання 18.06.2025 з`явилися представники відповідачів та третіх осіб, водночас позивач не з`явилась, нею подано заяву про розгляд заяви про забезпечення позову без її участі.

Представником Вінницької міської ради подано до суду заперечення проти забезпечення позову. Зокрема, представник відповідача зазначає, що оскаржуване рішення №1208 від 30.09.2022 стосується реорганізації КНП «ВМКПБ №2» і є єдиним предметом спору в даній адміністративній справі. Натомість рішення виконавчого комітету №803 від 10.04.2025 та рішення міської ради №2855 від 25.04.2025, якими передбачено демонтаж окремих об`єктів нерухомості (господарських будівель), не є предметом оскарження у цій справі, а відтак не можуть бути об`єктом судового забезпечення відповідно до ч. 3 ст. 151 КАС України. Відповідач також наголошує, що заходи демонтажу стосуються не основної адміністративної будівлі, а виключно об`єктів, визнаних непридатними для експлуатації на підставі будівельної експертизи, і пов`язані з необхідністю облаштування протирадіаційного укриття. У свою чергу, основна будівля за адресою просп. Коцюбинського, 50 не підлягає знесенню, а передбачена до реконструкції для забезпечення надання медичних послуг у складі КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини». На переконання відповідача, позивач не довела, яким чином демонтаж окремих технічних будівель, які не впливають на надання медичних послуг, може перешкодити реалізації її права на медичну допомогу або участь у місцевому самоврядуванні, а тому заява про забезпечення позову є необґрунтованою.

Представники Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та Комунального некомерційного підприємства "Вінницька міська клінічна лікарня "Центр матері та дитини"" висловили свої заперечення щодо заяви про забезпечення позову, представник Національної професійної спілки "Прометей" підтримав подану позивачем заяву.

Отже, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

За своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Аналіз змісту вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити позов лише за наявності двох обов`язкових умов: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

Отже, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, а не якимось менш обмежувальним у правах способом для відповідача, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача, а не завдати шкоди правам та інтересам відповідача. Вирішуючи клопотання про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Також при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.04.2019 року у справі № 826/10936/18, від 30.09.2019 року у справі № 826/10936/18, від 22.11.2019 року у справі № 640/18007/18.

Суд також зауважує, що при вирішенні питання щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, враховується й специфіка правовідносин, стосовно яких виник спір, та їх відповідне законодавче врегулювання, за наслідками аналізу якого можна зробити висновок, чи дійсно застосування заходів забезпечення позову є необхідним у даному конкретному випадку, чи може невжиття таких засобів мати незворотні наслідки.

Дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України і матеріалів справи, суд зазначає наступне.

Заходи забезпечення позову є винятковим механізмом, який може бути застосований лише тоді, коли існує реальна і доведена загроза заподіяння істотної шкоди або унеможливлення виконання майбутнього судового рішення.

У даному випадку, хоча позивач і посилається на ризик втрати доступу до медичних послуг, нею не надано належних доказів того, що саме дії з демонтажу технічних будівель можуть вплинути на таку можливість. Натомість сам факт реорганізації закладу охорони здоров`я, який становить предмет спору, уже реалізований у межах окремого адміністративного акту, щодо якого триває судовий розгляд, і він не пов`язаний безпосередньо з оспорюваними діями.

Заявлені позивачем заходи забезпечення позову заборонного характеру за своєю природою мають потенціал суттєвого втручання у дискреційні повноваження органів місцевого самоврядування щодо управління об`єктами комунальної власності. Відтак застосування таких заходів у ситуації, коли позивач не доводить наявність прямої та неминучої шкоди, порушує принципи пропорційності, процесуального балансу та розумного співвідношення інтересів сторін.

Суд не вбачає переконливих підстав вважати, що демонтаж вищезазначених об`єктів може унеможливити ефективний судовий захист прав позивача чи перешкодити відновленню її становища у разі задоволення позову.

Крім цього, згідно з ч. 3 ст. 151 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, що випливають з рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі.

У справі, що розглядається, позивачем оскаржується рішення Вінницької міської ради №1208 від 30.09.2022, яке стосується реорганізації КНП «ВМКПБ №2». Натомість позивач просить суд фактично заборонити виконання рішення міської ради №2855 від 25.04.2025, яким врегульовано інше питання надання дозволу на демонтаж та списання окремих об`єктів нерухомого майна, що не має ніякого відношення до предмету спору.

Отже, заборона вчиняти дії на підставі рішення №2855 не може вважатися належним заходом забезпечення позову в межах даного провадження.

Підстави забезпечення позову, передбачені ч. 2 ст. 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Враховуючи наведене в сукупності, а також загальну мету інституту забезпечення позову - охорону прав заявника від реальної та доведеної загрози, суд дійшов висновку, що у даній справі відсутні підстави та умови, які б виправдовували застосування такого попереднього захисту, а тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 156, 248, 256, 294 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні зави ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала з питань забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання).

Повний текст ухвали складено та підписано судом 23.06.2025.

Суддя Маслоід Олена Степанівна