Справа № 160/25304/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/25304/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року (головуючий суддя Златін С.В.)

у справі №160/25304/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національні гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні з 06.09.2022 по 15.09.2022 та з 16.09.2022 по 30.09.2022.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовці особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні з 06.09.2022 по 15.09.2022 та з 16.09.2022 по 30.09.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач під час проходження військової служби 07.04.2022 отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби, пов`язаних із захистом Батьківщини та у періоди з 06.09.2022 по 15.09.2022 та з 16.09.2022 по 30.09.2022 перебував на стаціонарному лікуванні. Проте, внаслідок бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 у періоди з 06.09.2022 по 15.09.2022 та з 16.09.2022 по 30.09.2022 позивач не отримував передбачену йому додаткову винагороду в розмірі 100 000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року позов задоволено.

Суд першої інстанції за встановлених у справі обставин дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн на місяць як такий, що отримав поранення 07.04.2022 (травму), пов`язане із захистом Батьківщини, за всі періоди перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (з 06.09.2022 по 15.09.2022 та з 16.09.2022 по 30.09.2022), оскільки лікування пов`язане саме з отриманим пораненням (травмою) 07.04.2022, тому відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо здійснення таких виплат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скаржник зазначає, що відповідно до ч. 7 Інструкції КНГУ №89 додаткова винагорода у розмірі 100 000 грн також виплачується військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях або заходах, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій та: загинули (померли внаслідок отриманих поранень, травм) за увесь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер), але не більше строку дії воєнного стану; отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) за увесь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, але не більше періодів дії воєнного стану. В даному випадку, позивач після отримання поранення проходив лікування, в період якого з 24.08.2022 по 05.09.2022 знаходився на амбулаторному лікуванні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області». Разом із тим період амбулаторного лікування не може вважатись періодом переміщення між медичними закладами. Таким чином, у вказаний період (24.08.2022 по 05.09.2022) позивач не проходив стаціонарне лікування після поранення, відповідно безперервне стаціонарне лікування було перервано і подальше стаціонарне лікування, відпустки для лікування не можуть бути врахованими до безперервного лікування та відповідно за цей період (амбулаторного лікування) та подальші періоди після перерваного лікування, відповідно Інструкції КНТУ №89 виплата підвищена до 100 000 грн. здійснюватись не повинна, навіть за періоди подальшого проходження стаціонарного лікування після такої перерви.

Скаржник також наголошує на тому, що позивачем без поважних причин пропущено строк звернення до суду у цій справі, який, на думку відповідача, становив один місяць з дня звільнення із частини (26.10.2022) відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до витягу з наказу від 16.03.2022 № 26 «По стройовій частині» солдата запасу ОСОБА_2 , який прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, із ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано в списки особового складу військової частини на всі види забезпечення і призначено на посаду стрільця 3-го відділення 3-го стрілецького взводу 6-ї стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону (ВОС - 100915П), з « 16» березня 2022 року.

Згідно з витягом з наказу від 28.03.2022 за №40 «По стройовій частині» солдата ОСОБА_2 визнано таким, що вибув у службове відрядження до ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, з « 28» березня 2022 року.

Відповідно до витягу з наказу від 10.04.2022 №55 «По стройовій частині» солдат ОСОБА_2 вважається таким, що прибув із службового відрядження із ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з 09.04.2022.

Згідно з довідкою від 15.02.2023 №360 солдат ОСОБА_2 в період з 28.03.2022 по 07.04.2022 дійсно брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерація проти України перебуваючи в м. Рубіжне Сєвередонецького району Луганської області.

18.08.2023 представник позивача звернувся до відповідача із заявою, в якій, серед іншого, просив нарахувати та виплатити ОСОБА_2 в повному розмірі в період з 06.09.2022 по 15.09.2022, з 16.09.2022 по 30.09.2022 щомісячну доплату у вигляді підвищеної додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн, передбаченої Постановою КМУ від 28.02.2022 №168.

Листом від 04.09.2023 за №6/36/12-2549 відповідачем повідомлено, що солдату ОСОБА_2 після отримання поранення здійснено виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень - за увесь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та проходження лікування після тяжкого поранення, відповідно наявних підтверджуючих документів, а саме: в період до 23.08.2022.

Одночасно зазначено, що:

у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України відсутні підтверджуючі документи щодо перебування на стаціонарному лікуванні після тяжкого поранення ОСОБА_2 , в період з 24.08.2022 по 06.09.2022;

у разі додаткового надання документів, які б підтверджували перебування на стаціонарному лікуванні після тяжкого поранення ОСОБА_2 , в період з 24.08.2022 по 06.09.2022, такі документи будуть розглянуті у військовій частині та прийнято відповідне рішення щодо виплати додаткової винагороди за вказані періоди (з 24.08.2022 по 06.09.2022), у тому числі за період відповідно наданих позивачем документів, а саме з 06.09.2022 по 15.09.2022 та з 16.06.2022 по 30.09.2022;

у випадку якщо період з 24.08.2022 по 06.09.2022 - не є періодом безперервного перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), часом переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії відсутня можливість здійснення виплат останньому за періоди з 06.09.2022 по 15.09.2022 таз 16.06.2022 по 30.09.2022.

Листом Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх Справ України по Дніпропетровській області» від 28.11.2023 №33/24-4098 повідомлено, що ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» у неврологічному відділенні з 06.09.2022 по 15.09.2022 та в терапевтичному відділенні №2 з 16.09.2022 по 30.09.2022.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати збільшеної додаткової грошової винагороди у періоди з 06.09.2022 по 15.09.2022 та з 16.09.2022 по 30.09.2022, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.

Посилаючись в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку звернення до суду у цій справі відповідач зазначає, що про ймовірне порушення своїх прав позивач мав дізнатись 26.10.2022 під час звільнення з Військової частини НОМЕР_1 , та в межах спірних правовідносин, на думку відповідача, застосуванню підлягають положення ч. 5 ст. 122 КАС України, які встановлюють місячний строк звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідачем доводи щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом у цій справі під час розгляду справи у суді першої інстанції не заявлялись та відповідно судом першої не досліджувались. При цьому, відповідач жодним чином не обґрунтовує причини не зазначення таких доводів у відзиві на позовну заяву.

Разом з тим, відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вирішуючи питання, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, врахуванню підлягають висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22, від 19 січня 2023 року у справі №460/17052/21, від 25 квітня 2023 року у справі № 380/15245/22, відповідно до яких положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим, відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2023 №383 дію карантину через COVID-19 продовжено до 30 червня 2023 року.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними указами Президента України та триває й по теперішній час.

З матеріалів справи встановлено, що позовна заява представником позивача у цій справі подана 02.10.2023 через підсистему «Електронний суд».

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про поновлення строку звернення суду, в якому представник позивача зазначив, що ОСОБА_3 проходить військову службу і Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, що підтверджується військовим квитком, а також примав(є) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України перебуваючи в м. Рубіжне Сєверодонецького району Луганської області, що підтверджується довідкою №360 від 15.02.2023. Відтак, позивач як військовослужбовець втратив можливість вільно переміщуватись територією України та не мав можливості своєчасно скористатись правовою допомогою, оскільки не міг покинути територію військової частини, у тому числі зону бойових дій, був поранений і проходив лікування, а тому, враховуючи поважність зазначених обставин, представник позивача просив суд визнати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити цей строк.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що відповідачем на підтвердження своїх доводів про обізнаність позивача щодо ймовірного порушення його прав під час звільнення зі служби не надано доказів вручення позивачу копії наказу про виключення ОСОБА_1 з особового складу військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2022 №270 та отримання ним розрахунку сум нарахованих і виплачених йому при переведенні до військової частини НОМЕР_3 .

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що витяг з відомостей нарахування основних та додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 16.03.2022 по 26.10.2022 представником позивача отримано разом із відповіддю Військової частини НОМЕР_1 на адвокатський запит останнього (лист від 04.09.2023 №6/36/12-2549), доказів більш раннього отримання такого витягу позивачем матеріали справи не містять.

За таких обставин, враховуючи, що доводи скаржника щодо необхідності застосування до спірних правовідносин частини п`ятої статті 122 КАС України є помилковими, та беручи до уваги, що позивач проходив військову службу, отримав поранення, перебував на лікуванні та не мав можливості своєчасно скористатись правовою допомогою, відомості про нарахування основних та додаткових видів грошового забезпечення ОСОБА_1 за спірний період отримані представником позивача у вересні 2023 року та представник позивача звернувся із позовом до суду у цій справі через три місяці і два дні після завершення дії карантину, суд доходить висновку, що позивачем строк, встановлений частиною другою статті 233 КЗпП України, пропущено з поважних причин та такий строк підлягає поновленню.

Суд першої інстанції залишив поза увагою наведені обставини та не розглянув клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду, чим порушив норми процесуального права, однак, з огляду на те, що таке порушення судом норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, відповідно до абз. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 317 КАС України підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в даному випадку відсутні.

По суть прийнятого судом першої інстанції рішення, суд апеляційної інстанції, огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, зазначає таке.

Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлено єдину систему їх соціального захисту, гарантовано військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та врегульовано відносини у цій галузі.

Відповідно до частини 1 статті 1-2 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ).

Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності з 01.03.2018.

Пунктом 2 постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 8 постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

На виконання постанови КМУ №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, який застосовується з дня набрання чинності постановою КМУ №704.

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування приписано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022 та №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, від 01.05.2023 № 254/2023 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої (із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 №1146, яка застосовується з 01.09.2022) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

01.04.2022 постановою Кабінету Міністрів України №400 внесено зміни до постанови № 168, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Спірним питанням у межах розгляду цієї справи є право позивача відповідно до Постанови № 168 на нарахування та виплату додаткової винагороди до 100 000 грн за час перебування на лікуванні в періоди з 06.09.2022 по 15.09.2022 та з 16.09.2022 по 30.09.2022, у зв`язку з отриманням поранення.

З матеріалів справи встановлено, що 07.04.2022, виконуючи бойове завдання, пов`язане із захистом Батьківщини, в районі населеного пункту м. Рубіжне Сєверодонецького району Луганської області, внаслідок вибуху солдат ОСОБА_1 отримав поранення. Співслужбовці викликали медичний автомобіль який доставив солдата ОСОБА_1 до шпиталю м. Лисичанськ, де потерпілому надали першу лікарську допомогу і витягли з гомілки один з багатьох уламків. З міста Лисичанськ потерпілого доправили до військового шпиталю в с. Часів Яр для продовження лікування, а 08.04.2022 автомобілем медичної служби перевезли в м. Дніпро в КНП «Лікарня швидкої медичної допомоги» для продовження лікування і реабілітації за встановленим діагнозом : «Множинні вогнепальні уламкові сліпі поранення м`яких тканин задньої лівої гомілки з наявністю сторонніх тіл».

Відповідно до довідки від 31.07.2023 № б/н, яка наявна в матеріалах справи, ОСОБА_1 з 27.08.2022по 05.09.2022 знаходився на амбулаторному лікуванні в лікарні ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області».

Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1639 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 06.09.2022 по 15.09.2022.

Відповідно до листа Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства Внутрішніх Справ України по Дніпропетровській області» від 28.11.2023 №33/24-4098 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «ТМО МВС України по Дніпропетровській області» у неврологічному відділенні з 06.09.2022 по 15.09.2022 та в терапевтичному відділенні №2 з 16.09.2022 по 30.09.2022.

Як свідчить витяг з відомостей нарахування основних та додаткових видів грошового забезпечення, ОСОБА_1 у спірний період додаткову винагороду у збільшеному розмірі в сумі 100 000 пропорційно за місяць не отримував.

Щодо доводів відповідача про те, що позивач не проходив стаціонарне лікування після поранення, відповідно безперервне стаціонарне лікування було перервано і подальше стаціонарне лікування, відпустки для лікування не можуть бути врахованим до безперервного лікування та відповідно за цей період (амбулаторного лікування) та подальші періоди після перерваного лікування, відповідно до Інструкції КНГУ №89 виплата підвищена до 100 000 грн здійснюватись не повинна, навіть за періоди подальшого проходження стаціонарного лікування після такої перерви, колегія суддів вказує на наступне.

На виконання Указу Президента України №64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» наказом командувача Національної гвардії України № 89 від 29.03.2022 «Про окремі питання виплат військовослужбовцям Національної гвардії України» було затверджено Інструкцію з виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Національної гвардії України та Порядок підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій.

Пунктом 2 Інструкції №89 передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям виплачується додаткова винагорода у розмірі 30 000 гривень (у розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або заходах, розмір цієї винагороди збільшується до 100 000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно дням участі у бойових діях або заходах.

Відповідно до пункту 3 Інструкції №89, виплата додаткової винагороди здійснюється військовослужбовцям за місцем проходження військової служби на підставі наказів командирів (начальників) (далі - командири) органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, навчальних військових частин (центрів), баз, закладів охорони здоров`я та установ (далі - військові частини), а командирам військових частин - на підставі наказів командирів вищого рівня.

Відповідно до пункту 3 частини 7 Інструкції №89, додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень також виплачується військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях або заходах, під час безпосереднього перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій та отримали поранення (контузії, травми, каліцтва) - за увесь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, але не більше періодів дії воєнного стану.

З аналізу наведених норм Інструкції №89 слідує, що положення пункту 3 частини 7 Інструкції №89 суперечать положенням п. 1 постанови Кабінету Міністрів України, якими встановлено лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок такого поранення або перебування у відпустці у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Крім того, постанова Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захисті Батьківщини, за які виплачується винагорода у розмірі 100 000 гривень.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення саме постанови Кабінету Міністрів України №168.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на нарахування та виплату йому додаткової винагороди з розрахунку 100 000,00 грн на місяць, як такий, що отримав поранення 07.04.2022 (травму), пов`язане із захистом Батьківщини, за періоди перебування з 06.09.2022 по 15.09.2022 та з 16.09.2022 по 30.09.2022 на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), оскільки постанова КМУ №168 не містить такої обов`язкової умови для виплати додаткової винагороди як безперервність перебування на стаціонарному лікуванні.

Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 грудня 2023 року у справі №160/25304/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко

суддя А.В. Суховаров