Справа № 280/10472/24
Суддя: Лукманова О.М.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2025 року м. Дніпросправа № 280/10472/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Лукманової О.М. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.01.2025 року (суддя Семененко М.О., м. Запоріжжя, повний текст рішення виготовлено 17.01.2025 року) у адміністративній справі №280/10472/24 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконним розпорядження, зобов`язання повторно розглянути заяву про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, суд

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовом до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області (далі по тексту відповідач), в якому просив визнати розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 16.05.2024 року №114 незаконним та зобов`язати Запорізьку районну державну адміністрацію Запорізької області повторно розглянути його заяву від 06.05.2024 року про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з його релігійними переконаннями в період мобілізації і під час дії воєнного стану, на підставі прямого застосування ст.35 Конституції України та керуючись Положенням про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби як до військовозобов`язаного, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 року №2066 за принципом аналогії права.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17.01.2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодився ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове. яким задовольнити позовні вимоги. Свої вимоги обґрунтував тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначив, що він має статус священнослужителя церкви ЄХБ, служить на посаді пресвітера та звернувся до Запорізької районної державної адміністрації із заявою про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з його релігійними переконаннями в період мобілізації і під час дії воєнного стану на підставі прямого застосування ст.35 Конституції України, однак, розпорядженням від 16.05.2024 року №114 відмовлено у задоволенні заяви з тих підстав, що чинним законодавств не передбачено заміна військової служби альтернативною (невійськовою) службою під час війни. Апелянт зазначив, що судом не враховано того, що чинним законодавством не впроваджено жодних обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст.35 Конституції України, а тому альтернативна служба має гарантуватися державою під час воєнного стану. Судом не враховано, що ст.35 Конституції України не містить бланкетності. Апелянт зазначив, що ст.1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» конкурує зі ст.35 Конституції України, яка встановлює виключно одну єдину умову при обов`язку держави замінити виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина. Апелянт зазначив, що Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не передбачено надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації віруючим громадянам, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних та не визначено порядок проходження альтернативної (невійськової) служби в умовах воєнного стану. Апелянт посилався на ст.18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст.9 Конвенції захисту прав і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до довідки релігійної організації «Запорізьке обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів» №22 від 16.04.2024 року, ОСОБА_1 , 1979 року народження, є рукопокладеним священнослужителем Пресвітером релігійної організації «Релігійна громада помісної церкви євангельських християн-баптистів «Віфанія» міста Запоріжжя», яка входить до складу Запорізького обласного об`єднання церков євангельських християн-баптистів. Пресвітер рукопокладений 19.05.2019 року. Пресвітер несе відповідальне пасторське служіння в помісній церкві, займається справою милосердя та душепокою. Згідно витягу №2024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 як військовозобов`язаний, солдат, обліково-військова спеціальність: холодної обробки металу, слюсар; постанова ВЛК: придатний, дата проходження ВЛК: 16.08.2017 року, не заброньовано. 06.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся на ім`я голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області із заявою, зареєстрованою №2497/01-31, про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з особистими релігійними переконаннями. До заяви долучено: копію паспорту (ID-картки) громадянина України; копію довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру; копію картки платника податків; копію довідки від релігійної організації «Запорізьке обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів» №22 від 16.04.2024 року; копію ID-посвідчення пастора Всеукраїнської ради церков євангельських християн-баптистів №1786; копію диплому спеціаліста Приазовського державного технічного університету від 05.07.2001 року НК № 16383841; копію свідоцтва про підвищення кваліфікації в учбово-науково-виробничому центрі технологій управління «Квантум» від 27.02.2006 року СПК АЕ №013443; копію довідки з місця роботи ПАТ Запорізький металургійний комбінат ВАТ «Запоріжсталь» № 13/к від 13.05.2024 року. Відповідно до витягу з протоколу від 16.05.2024 року №16 засідання комісії у справах альтернативної (невійськової) служби Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області відмовити у проходженні ОСОБА_1 альтернативної (невійськової) служби. Рішенням від 16.05.2024 року №16/3 комісія у справах альтернативної (невійськової) служби Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області відмовила у проходженні ОСОБА_1 альтернативної (невійськової) служби. Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 16.05.2024 №114 ОСОБА_1 відмовлено в проходженні альтернативної (невійськової) служби. 16.05.2024 року листом № 2497/01-31 Запорізька райдержадміністрація повідомила ОСОБА_1 про відсутність законних підстав для направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби. Суд врахував, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку, та не є особою, призваною для проходження строкової військової служби, що давало б йому право на заміну такої служби альтернативною (невійськовою) службою). Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції керувався статтями 35, 64 Конституції України; ст.9 Конвенції захисту прав і основоположних свобод; Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану»; Указом Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію»; статтями 1, 3, 15 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; статтями 4, 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію; статтями 1, 2, 4, 5, 9, 10, 11, 12 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу»; пунктами 2, 3 Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 року №2066 та прийшов до висновку про те, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть бути встановлені окремі обмеження цього права із зазначенням строку їх дії; альтернативна служба це служба, яка запроваджується замість проходження саме строкової військової служби. Суд врахував, що Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» альтернативна (невійськова) служба під час військового стану не визначена; не передбачено можливості надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації віруючим громадянам, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, як і не визначено порядок проходження альтернативної (невійськової) служби в умовах воєнного стану; Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» не визначено окремого порядку направлення та проходження віруючих громадян для військової служби під час мобілізації в умовах воєнного або надзвичайного станів. При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації», ніхто не може з мотивів своїх релігійних переконань ухилятися від виконання конституційних обов`язків. Заміна виконання одного обов`язку іншим з мотивів переконань допускається лише у випадках, передбачених законодавством України. Суд зазначив, що відповідно до ст.17 Закону України «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України; жодні релігійні переконання не можуть бути підставою для ухилення громадянина України, визнаного придатним до військової служби, від мобілізації з метою виконання свого конституційного обов`язку із захисту територіальної цілісності та суверенітету держави від військової агресії з боку іноземної країни. Суд взяв до уваги, що до переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, до яких належать і Євангельські християни-баптисти.; постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2004 року №1795 затверджено Перелік видів діяльності, якими можуть займатися громадяни, що проходять альтернативну (невійськову) службу, зокрема, охорона здоров`я та соціальна допомога; колективні, громадські та особисті послуги; будівництво; виробництво електроенергії, газу та води; сільське господарство, мисливство та лісове господарство; рибне господарство; добувна промисловість; обробна промисловість; транспорт, тобто ОСОБА_1 , як слюсар холодної обробки металу, може бути задіяний у ремонті техніки та механізмів, та виконанні інших функцій, не пов`язаних із використанням зброї.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки релігійної організації «Запорізьке обласне об`єднання церков євангельських християн-баптистів» №22 від 16.04.2024 року, ОСОБА_1 , 1979 року народження, є рукопокладеним священнослужителем пресвітером релігійної організації «Релігійна громада помісної церкви євангельських християн-баптистів «Віфанія» міста Запоріжжя», яка входить до складу Запорізького обласного об`єднання церков євангельських християн-баптистів.

Відповідно до Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2004 року №1795, належать євангельські християни-баптисти.

Відповідно до витягу №2024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 як військовозобов`язаний, солдат, обліково-військова спеціальність: холодної обробки металу, слюсар; постанова ВЛК: придатний, дата проходження ВЛК: 16.08.2017 року, не заброньовано.

Встановлено, що 06.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області із заявою про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з особистими релігійними переконаннями.

Встановлено, що 16.05.2024 року рішенням від 16.05.2024 року №16/3 комісія у справах альтернативної (невійськової) служби Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області відмовила у проходженні ОСОБА_1 альтернативної (невійськової) служби з тих підстав, що відповідно ч.1 ст.4 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» на альтернативну службу громадяни. Які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідні рішення. Відповідно до ст.18-1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться.

Встановлено, що розпорядженням голови Запорізької райдержадміністрації від 16.05.2024 року №114 відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у проходженні альтернативної (невійськової) служби.

Відповідно до статей 8, 64 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 року на території України введено воєнний стан, який діє на момент розгляду даної справи. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою ст.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст.35 Конституції України ніхто не може бути увільнений від своїх обов`язків перед державою або відмовитися від виконання законів за мотивами релігійних переконань. У разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» альтернативна служба є службою, яка запроваджується замість проходження строкової військової служби і має на меті виконання обов`язку перед суспільством. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень. Право на альтернативну службу мають громадяни України, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і ці громадяни належать до діючих згідно з законодавством України релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю.

Відповідно до ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба передбачає, зокрема, такі види як строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 14 Положення про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 року №2066 (зі змінами та доповненнями) громадяни України мають право на альтернативну службу, якщо виконання військового обов`язку суперечить їхнім релігійним переконанням і якщо вони належать до діючих відповідно до законодавства релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю. Перелік таких релігійних організацій затверджується Кабінетом Міністрів України. Цим правом користуються громадяни, які належать до зазначених релігійних організацій, що діють як із зареєстрованим статутом, так і без його реєстрації. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть бути встановлені окремі обмеження цього права із зазначенням строку їх дії. На альтернативну службу направляються громадяни, які підлягають призову на строкову військову службу і особисто заявили про неможливість її проходження як такої, що суперечить їхнім релігійним переконанням, документально або іншим чином підтвердили істинність переконань та стосовно яких прийнято відповідне рішення місцевою держадміністрацією. Не підлягають направленню на альтернативну службу громадяни, які відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнені від призову на строкову військову службу або яким надано відстрочку від призову на строкову військову службу (на термін дії відстрочки). Для вирішення питання про направлення на альтернативну службу громадянин після взяття на військовий облік, але не пізніше ніж за два календарні місяці до початку встановленого законодавством періоду призову на строкову військову службу особисто подає письмову заяву до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації за місцем проживання. Підставою для відмови громадянину в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори є: несвоєчасне подання заяви про направлення на альтернативну службу або звільнення від призову на військові збори; відсутність підтвердження істинності релігійних переконань; неявка громадянина без поважних причин до відповідного структурного підрозділу місцевої держадміністрації. Інші причини не можуть бути підставою для відмови в направленні на альтернативну службу або звільненні від призову на військові збори.

Відповідно до ст.9 Конвенції прав людини кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 встановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України.

Отже, права, передбачені ст.35 Конституції України в частині виконання військового обов`язку, коли таке виконання суперечить релігійним переконанням громадянина, а тому такий обов`язок має бути замінений альтернативною (невійськовою) службою, не обмежені.

Однак, Закон України «Про альтернативну (невійськову) службу» не передбачає заміни військової служби під час мобілізації на період воєнного стану на альтернативну (невійськову) службу, в той час, як ст.35 Конституції України це передбачає.

Порядок проходження альтернативної (невійськової) служби, передбачений Положенням, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 року №2066 (зі змінами та доповненнями) та яке передбачає створення постійно діючих комісій у справах альтернативної (невійськової) служби.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що у даному випадку не йде мова про ухилення від мобілізації під час воєнного стану, а проходження особою, якій за релігійними переконаннями заборонено брати зброю в руки альтернативної (невійськової) служби.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що ОСОБА_1 сплатив судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1211,20 грн. (квитанція від 11.11.2024 року №6158-7021-2973-425) та за подачу апеляційної скарги 1816,50 грн. (квитанція від 14.02.2025 року №6167-7942-5521-3729); всього 3027,70 грн., які підлягають стягненню з власних бюджетних коштів Запорізької райдержадміністрації на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17.01.2025 року у адміністративній справі №280/10472/24 скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області про визнання незаконним розпорядження, зобов`язання повторно розглянути заяву про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою задовольнити.

Визнати розпорядження голови Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області від 16.05.2024 року №114 незаконним.

Зобов`язати Запорізьку районну державну адміністрацію Запорізької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.05.2024 року про заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою у зв`язку з його релігійними переконаннями в період мобілізації і під час дії воєнного стану, на підставі прямого застосування ст.35 Конституції України та керуючись Положенням про порядок проходження альтернативної (невійськової) служби як до військовозобов`язаного, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.1999 року №2066 з урахуванням висновків суду.

Стягнути з власних бюджетних коштів Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області () судові витрати на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 3027,70 грн. (три тисячі двадцять сім гривень 70 копійок).

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя О.М. Лукманова

суддя Л.А. Божко

суддя Ю. В. Дурасова