Справа № 200/2447/25
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2025 року Справа№200/2447/25

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Крилової М.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в письмовому провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2025 року до Донецького окружного адміністративного суду, через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», надійшов позов адвоката Косточки С.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_2 щодо незвільнення з військової служби ОСОБА_2 на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ;

- зобов`язати начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_2 звільнити з військової служби ОСОБА_2 на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Позивач вказує, що 20 березня 2022 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу. Згідно з п. 3 Контракту контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки, з 20 березня 2022 року по 19 березня 2025 року.

Згідно підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану. Вказує, що не висловлював бажання продовжувати військову службу після закінчення строку контракту, проте, 19.03.2025 його не звільнено з військової служби у зв`язку з закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Вважає бездіяльність відповідача, щодо незвільнення з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ протиправною та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), витребувано копії та докази.

22 квітня 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог. В обгрунтування своєї позиції зазначив, що ОСОБА_1 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_1 на строкову військову службу 18.11.2020 та 20.03.2022 зарахований на військову службу за контрактом строком на 3 (три) роки наказом начальника НОМЕР_3 прикордонного загону від 20.03.2023 № 115-ОС. Відповідно до абз.4 ч.8 ст.23 Закону №2232-ХІІ позивачу було продовжено дію контракту понад встановлені строки, на період дії воєнного стану, з 20 березня 2025 року, відповідно до наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону №315-ОС від 21.03.2025 року.

Зазначає, що згідно Закону України «Про статут внутрішньої служби Збройних сил України» існує встановлений порядок звернення військовослужбовців, відповідно до якого, у разі виникнення проблемних питань (в незалежності від суті питань), військовослужбовець повинен звернутись рапортом по команді до безпосереднього начальника, а у разі якщо вирішення відповідного питання безпосереднім командиром неможливо, військовослужбовець повинен звертатися до наступного (вищого) командира. Поряд з цим, позивач, з рапортом та/або заявою щодо звільнення його з військової служби встановленим порядком не звертався, що на думку відповідача є підтвердженням небажання проходити військову службу, а на адресу військової частини лише надходили адвокатські запити в інтересах позивача.

Згідно з нормами статті 258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, що підтверджується паспортом ID карткою № НОМЕР_4 від 14.08.2021, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій згідно з посвідченням серії НОМЕР_5 від 06.08.2024 року.

20 березня 2022 року між Начальником НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України полковником ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , молодший сержант, молодший інспектор прикордонної служби другої категорії кухар відділення логістики відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 укладено контракт про проходження громадянином України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах осіб офіцерського складу. (далі Контракт).

Згідно з п. 3 Контракту цей Контракт є строковим та укладається відповідно до строків, встановлених законодавством, за погодженням сторін на 3 роки з 20 березня 2022 року по 19 березня 2025 року.

Контракт може бути достроково припинено (розірвано) з ініціативи органу Державної прикордонної служби України або громадянина України в порядку та на підставах, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України.

ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 07 листопада 2024 року по теперішній час, що підтверджується довідкою відповідача від 16.04.2025 року № 08/1689.

Наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (про особовий склад) від 21.03.2025 № 315-ОС старшому сержанту ОСОБА_2 (П-056644), інспектору прикордонної служби 2 категорії снайперу першого відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) другої прикордонної комендатури швидкого реагування, продовжено дію контракту понад встановлені строки, на період дії воєнного стану з 20 березня 2025 року.

Підстава: Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану», Указ Президента України від 14.01.2025

27 березня 2025 року представник позивача звернувся до відповідача із адвокатським запитом, у якому, зокрема, просив повідомити, чи виконали посадові особи військової частини НОМЕР_2 те, що передбачено п. 273 Указу Президента «Про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України» стосовно позивача.

Листом від 30.03.2025 року № 08/4121-25-Вих відповідач повідомив, що станом на 29.03.2025 ОСОБА_1 рапортом з приводу звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту до керівництва НОМЕР_1 прикордонного загону не звертався, відповідно рішення щодо звільнення останнього не приймалось. Відповідно до абз.4 ч.8 ст.23 Закону №2232-ХІІ під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону. Виходячи з вищевикладеного вважаємо, що підстави для звільнення ОСОБА_2 з військової служби відсутні.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у ЗСУ та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

За змістом ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 14 Закону України Про Державну прикордонну службу України від 03.04.2003 № 661-IV (далі Закон № 661-IV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення, до особового складу якої входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом (ч. 2 ст. 2 Закону № 2232-XII).

Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону № 2232-XII, у ч. 5 якої наведені підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом.

Так, за приписами п. п. ж п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.

Із змісту наведених вище норм вбачається, що військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби за контрактом, який укладено під час дії воєнного стану, у разі закінчення строку дії контракту, якщо військовослужбовець не висловив бажання продовжувати військову службу.

Суд звертає увагу, що станом на 21.03.2025 (дата винесення наказу №315-0с) позивач не звертався до відповідачів із рапортом про небажання продовження військової служби та звільнення його зі служби через закінчення строку контракту.

У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до начальника військової частини НОМЕР_2 із рапортом в якому просив звільнити з військової служби у зв`язку з небажанням продовжувати військову службу.

При цьому, за правилами п. 2 ч. 9 ст. 23 Закону (у редакції, чинній на дату прийняття наказу від 21.03.2025 про продовження позивачу військової служби), під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України; на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Указаним законодавчим положенням кореспондують нормативні приписи абз. 9 п. 41 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29.12.2009 № 1115/2009 (далі - Положення №1115/2009), за яким під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період, визначений пунктом 2 частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.

Водночас, відповідно до абз. 6 п. 20 Положення №1115/2009 під час дії особливого періоду для військовослужбовців за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено на строк від 1 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан, а також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 оголошено проведення загальної мобілізації. Станом на час виникнення спірних правовідносин та розгляду цієї справи в Україні діє воєнний стан та загальна мобілізація.

З аналізу наведених норм вбачається, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ виникає після закінчення контракту, укладеного під час дії воєнного стану, тобто у спірному випадку після закінчення контракту, укладеного позивачем з ДПСУ, терміном дії 3 роки з 20.03.2022, тобто після 19.03.2025.

Разом з тим, абз.4 ч.8 ст.23 Закону №2232-ХІІ встановлено імперативну норму щодо продовження дії контракту понад встановлені строки на період дії воєнного стану.

Враховуючи те, що від позивача відповідного рапорту, щодо небажання продовжувати військову службу та звільнення з військової служби до відповідача не надходило, на реалізацію вказаної норми, винесено наказ начальника НОМЕР_1 прикордонного загону ДПСУ від 21.03.2025 року № 315-ОС, яким продовжено дію контракту позивача понад встановлені строки на період дії воєнного стану. При цьому, наказ № 315-ОС в судовому порядку не оскаржувався та є чинним.

Враховуючи те, що станом на 21.03.2025 (дата винесення наказу від 21.03.2025 року № 315-ОС про продовження дії контракту) позивач не звертався до відповідачів із рапортом про небажання продовження військової служби та звільнення його зі служби через закінчення строку контракту, наказ від 21.03.2025 року № 315-ОС в судовому порядку протиправним не визнався та на момент розгляду справи є чинним, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для визнання протиправною бездіяльність начальника військової частини НОМЕР_2 щодо відмови ОСОБА_2 у звільненні з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-XII у зв`язку з закінченням строку служби - по закінченню строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Оскільки судом було відмовлено у задоволенні основних позовних вимог, відповідно не підлягає задоволенню і похідна вимога щодо зобов`язання начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_2 звільнити з військової служби ОСОБА_2 на підставі підпункту ж пункту 3 частини 5 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, про необґрунтованість заявлених позовних вимог, а тому адміністративний позов позивача задоволенню не підлягає.

З огляду на результат вирішення спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя М.М. Крилова