Справа № 640/2539/21
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року ЛуцькСправа № 640/2539/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

Приватний нотаріус ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України (далі також - відповідач), треті особи Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 , в якому просила:

визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу Міністерства юстиції України від 05.01.2021 №37/5 «Про задоволення скарги», яким анульовано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав;

зобов`язати Міністерство юстиції України поновити доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що наказом міністра юстиції України від 05.01.2021 №37/5 «Про задоволення скарги» частково задоволено скаргу ОСОБА_2 від 10.11.2020. Скасовано рішення від 20.08.2020 №53696246, 53694792, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, анульовано їй доступ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивачка вважає, що вказаний наказ прийнято з порушенням вимог ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.

Зокрема вказує, що реалізація Міністерством юстиції України своїх дискреційних повноважень кореспондується з його обов`язком приймати вмотивовані рішення, в тому числі і щодо анулювання доступу до Державного реєстру прав.

Натомість, на переконання позивачки, спірний наказ відповідача не містить жодного обґрунтування підстав його прийняття та мотивів застосування санкцій до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 шляхом анулювання доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Окрім того, з посиланням на положення частини 4 статті 55 Закону України «Про нотаріат», стверджує, що посвідчення попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 18.08.2020 відбулося за місцем знаходження сторін договору - в Київському міському нотаріальному окрузі. Відтак порушення територіальності в її діяльності, як приватного нотаріуса, відсутні.

З огляду на викладене просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/2539/21, вирішено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В обґрунтування своїх доводів зазначив, що до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_2 від 10.11.2020 на рішення від 20.08.2020 №№ 53696246, 53694792, прийняті приватним нотаріусом ОСОБА_1; від 06.08.2020 №№ 53487769, 53487460, 53486947, від 26.08.2020 № 53764551, 53763826, 53762546, 53756534, 53756853, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко Анастасією Володимирівною щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:2144; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; машиномісць, розташованих за адресами: АДРЕСА_3 , гараж 3.46 та гараж 3.47.

В ході розгляду скарги комісією відповідача встановлено, що під час прийняття оскаржуваних рішень приватним нотаріусом ОСОБА_1, яка працює в Києві, не було належним чином перевірено документи на наявність підстав для відмови в державній реєстрації прав, оскільки нею здійснено реєстраційні дії щодо об`єктів, які знаходяться за межами міста Києва, чим порушено вимоги частини п`ятої статті 3, пункту 2 частини третьої статті 10, пункту 9 частини першої, частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зважаючи на те, що вказані рішення прийняті приватним нотаріусом ОСОБА_1 з грубим порушенням вимог законодавства у сфері державної реєстрації, такі рішення були скасовані, а позивачці анульовано доступ до Державного реєстру речових прав (а.с.40-43).

У поясненнях щодо позовної заяви третя особа (ДП «Національні Інформаційні Системи») зазначило, що ДП «НАІС», будучи технічним адміністратором Державного реєстру, не уповноважене приймати владно-управлінські рішення, а лише безпосередньо їх виконує. У ДП «НАІС» відсутнє право перевірки законності рішення Міністерства юстиції та право відмови від їх виконання. Просило суд розглянути справу у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням наданих пояснень та фактичних обставин справи (а.с.107-108).

Третя особа ОСОБА_2 правом на подання до суду пояснень щодо предмету спору не скористалася.

Законом України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» від 13.12.2022 №2825-IX ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва, утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №2825-IX (в редакції Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ» від 16.07.2024 №3863-IX , який набрав чинності 26.09.2024) установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя. До початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту. Не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва адміністративні справи, які були передані до Київського окружного адміністративного суду та розподілені між суддями до набрання чинності Законом №3863-ІХ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом №3863-ІХ, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 КАС України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду Стецика Н.В. від 03.03.2025 адміністративну справу №640/2539/21 прийнято до провадження. Визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), запропоновано учасникам справи у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали надати суду додаткові пояснення у справі щодо позовних вимог та заперечень на них (а.с.165).

12.03.2025 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі від представника Міністерства юстиції в яких остання підтримала доводи відзиву на позовну заяву.

Додатково зазначила, що рішення про державну реєстрацію, прийняті приватним нотаріусом ОСОБА_1, не відповідали законодавству у сфері державної реєстрації, оскільки їх прийнято за наявності підстав для відмови у державній реєстрації, а відповідна державна реєстрація проведена з порушенням законодавства, а отже наказ №37/5 від 05.01.2021 прийнято відповідачем з урахуванням грубих порушення норм законодавства та відповідно до компетенції.

Встановлення факту прийняття приватним нотаріусом ОСОБА_1 неправомірних рішень та характеру допущених нею грубих та істотних порушень вимог законодавства були підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді анулювання доступу до Державного реєстру прав, що є виправданим та співмірним ступеню вчинених ним порушень.

Стверджує, що відповідачем при прийнятті рішення дотримано принцип пропорційності, оскільки принцип пропорційності, який є загально правовим принципом, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються, та дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу та засобами їх досягнення.

Таким чином, прийняття оскаржуваного наказу є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства у сфері державної реєстрації прав (а.с.188-197).

Інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Рішенням засновника (єдиного учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Престо» №1 від 31.07.2020, серед іншого, вирішено:

створити Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД Престо»;

створити статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Престо» у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок шляхом внесення до статутного капіталу вкладу у негрошовій формі у вигляді наступного нерухомого майна та надати грошову оцінку такому вкладу у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень 00 копійок:

ОСОБА_2 вносить:

земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 32) за кадастровим номером :03:015:2144) загальною площею 0,0909 (га), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 232) загальною площе 299,4 (кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

машиномісце (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) загальною площею 13,8 (кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , гараж 3,47;

машиномісце (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) загальною площею 14,7 (кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , гараж 3,46;

квартира (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000) загальною площею 79 (кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.48).

Згідно акту приймання-передачі та грошової оцінки майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Престо» від 31.07.2020 учасник (засновник) ТОВ «ТД Престо» ОСОБА_2 , в особі її представника за довіреністю ОСОБА_4 , передав до статутного капіталу ТОВ «ТД Престо», а ТОВ «ТД Престо», в особі Директора ОСОБА_5 , прийняло вказане у рішенні засновника (єдиного учасника) Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД Престо» №1 від 31.07.2020 майно, як вклад до статутного капіталу товариства (а.с.50).

Справжність підписів ОСОБА_4 та директора ТОВ «ТД Престо» ОСОБА_5 на вказаному акті приймання-передачі та грошової оцінки майна до статутного капіталу посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко А.В. Нотаріальну дію зареєстровано в реєстрі за №338, 339.

Рішеннями про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 53694792, 53696246 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 232) загальною площе 299,4 (кв.м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 32) за кадастровим номером :03:015:2144) загальною площею 0,0909 (га), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД Престо». Як підстава для державної реєстрації вказано: акт приймання-передачі та грошової оцінки майна до статутного капіталу ТАВ, серія та номер: 338, 339 (а.с.72-73).

10.11.2020 ОСОБА_2 звернулася до Міністерства юстиції України із скаргою на рішення приватного нотаріуса ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 53694792 та 53696246 від 20.08.2020. У поданій скарзі заявниця просила провести перевірку правомірності прийнятих позивачкою рішень, за результатами перевірки скасувати рішення про державну реєстрацію індексний номер 53694792 та 53696246 від 20.08.2020 (а.с.12-14).

Висновком колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства від 19.11.2020 рекомендовано скаргу ОСОБА_2 від 10.11.2020 задовольнити частково. Скасувати рішення від 20.08.2020 №№53696246, 53694792, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (а.с.9 зворот-11).

Наказом Міністерства юстиції України №37/5 від 05.01.2021 скаргу ОСОБА_2 від 10.11.2020 задоволено частково. Скасовано рішення від 20.08.2020 №№53696246, 53694792, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (пункт 2 даного наказу). Анульовано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 4 даного наказу) (а.с.9).

Не погоджуючись із наказом Міністерства юстиції України №37/5 від 05.01.2021 в частині анулювання доступну до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України №1952-IV від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон №1952-IV в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Дія Закону 1952-IV поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав (ст. 1 Закону №1952-IV).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону №1952-IV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом ч. 1 ст. 6 Закону №1952-IV організаційну систему державної реєстрації прав становлять:

1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи;

2) суб`єкти державної реєстрації прав:

виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації;

3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Згідно із частиною першою, другою та третьою статті 37 Закону №1952-IV рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Міністерство юстиції України розглядає, зокрема, скарги на рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав.

Рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів особою, права якої порушено, протягом двох місяців з дня, коли особа дізналася чи могла дізнатися про порушення своїх прав, але не пізніше одного року з дня прийняття відповідного рішення, здійснення дії або бездіяльності.

Згідно з частиною шостою статті 37 Закону №1952-IV за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають одне з таких мотивованих рішень, яке не пізніше наступного робочого дня з дня його прийняття розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України чи відповідного територіального органу: про задоволення скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про відмову в задоволенні скарги (якщо оскаржувані рішення, дії або бездіяльність відповідають законодавству у сфері державної реєстрації прав); про залишення скарги без розгляду по суті.

Частиною сьомою статті 37 Закону №1952-IV визначено, що у разі задоволення скарги на рішення, дії або бездіяльність у сфері державної реєстрації прав або підтвердження факту використання ідентифікаторів доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав іншими особами Міністерство юстиції України, його територіальні органи приймають рішення про:

1) скасування рішення державного реєстратора, скасування рішення територіального органу Міністерства юстиції України;

2) виправлення технічної помилки, допущеної державним реєстратором, або про зобов`язання державного реєстратора виправити допущену ним технічну помилку;

3) зобов`язання державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав усунути допущені ними порушення з визначенням строків виконання такого зобов`язання;

4) тимчасове блокування або про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав.

5) притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України;

6) направлення до Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату при Міністерстві юстиції України подання щодо анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю.

Рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, про анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав, про притягнення до дисциплінарної відповідальності посадової особи територіального органу Міністерства юстиції України за результатами розгляду відповідної скарги приймаються виключно Міністерством юстиції України.

Отже, на Міністерство юстиції України та його територіальні органи покладено обов`язок здійснення контролю за законністю рішень, дій або бездіяльності державних реєстраторів та інших суб`єктів державної реєстрації прав шляхом розгляду відповідних скарг. При цьому, виключно Міністерство юстиції України уповноважене приймати, у визначений законом строк, вмотивовані рішення про: скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; анулювання доступу державного реєстратора до Державного реєстру прав; притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб територіальних органів Міністерства юстиції України.

Процедура здійснення Мін`юстом та його територіальними органами розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юст, визначена Порядком №1128 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 Порядку №1128 встановлено, що розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком.

Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.

Відповідно до пункту 9 Порядку №1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Як встановлено судом, 09.11.2020 Колегією Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції розглядалась скарга ОСОБА_2 від 10.11.2020, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 11.11.2020 за №32027 на рішення від 20.08.2020 №№53696246, 53694792, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1; від 06.08.2020 №№53487769, 53487460, 53486947, від 26.08.2020 №№53764551, 53763826, 53762546, 53756534, 5376853, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко Анастасією Володимирівною щодо житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:2144; квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; машиномісця, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , гараж 3,46; машиномісця, розташованого за адресою: м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 7-В, гараж 3,47.

В ході розгляду даної скарги колегією Міністерства юстиції України з відомостей Державного реєстру прав встановлено, що на підставі рішень від 20.08.2020 №№53696246, 53694792 приватним нотаріусом ОСОБА_1 проведена державна реєстрація переходу права власності на об`єкти нерухомого майна від скаржниці до ТОВ «ТД Престо».

Вказані рішення прийняті приватним нотаріусом ОСОБА_1 за результатом розгляду заяв, поданих від імені ТОВ «ТД Престо», до яких додано електронні копії документів:

рішення засновника (єдиного учасника) №1 ТОВ «ТД Престо», на якому справжність підпису ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_2 , засвідчено приватним нотаріусом Івченко А.В. 31.07.2020 за №326. У цьому рішення зазначено зокрема, що ОСОБА_4 діє від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем 31.07.2020 за №105;

акту приймання-передачі та грошової оцінки майна до статутного капіталу ТОВ «ТД Престо», на якому справжність підписів ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_2 та директора ТОВ «ТД Престо» ОСОБА_5 , засвідчено приватним нотаріусом Івченко А.В. 31.07.2020 за №№338,339. У цьому акті зазначено, зокрема, що ОСОБА_4 діє від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем 31.07.2020 за № 105.

Правові засади та процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом №1952-IV та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі - Порядок №1127, в редакції на момент здійснення оскаржуваних реєстраційних дій).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.

Загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав (частина перша статті 3 Закону №1952-IV).

Частиною п`ятою статті 3 Закону №1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна.

Відповідно до пункту 40 Порядку №1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком.

Згідно з частиною першою статті 27 Закону №1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Пунктом 48 Порядку №1127 визначено, що для державної реєстрації права власності у зв`язку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок (внесення майна до статутного (складеного) капіталу (статутного фонду), вступні, членські та цільові внески членів кооперативу тощо) подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. Справжність підписів на акті приймання-передачі майна або іншому документі, що підтверджує факт передачі такого майна, засвідчується відповідно до Закону України «Про нотаріат»; 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності).

Статтею 31-2 Закону №1952-IV передбачені особливості державної реєстрації прав у результаті вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва.

Так, відповідно до частини першої вказаної статті 31-2 Закону №1952-IV, державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частиною шостою статті 31-2 Закону №1952-IV передбачено, що нотаріус у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно зі вчиненням такої нотаріальної дії, самостійно формує та реєструє заяву про державну реєстрацію прав та проводить державну реєстрацію прав у порядку, передбаченому цим Законом.

Колегією відповідача встановлено, що акт прийому-передачі та грошової оцінки майна до статутного капіталу ТОВ «ТД Престо» від 31.07.2020 посвідчено приватним нотаріусом Івченко А.В (зареєстровано в реєстрі за №№338,339), а дії з державної реєстрації прав щодо об`єктів нерухомого майна вчинено приватним нотаріусом ОСОБА_1

Пунктами 1, 2 частини третьої статті 10 Закону №1952-IV визначено, що державний реєстратор:

встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

З наведеного слідує, що перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (пункт 4 частини першої статті 18 Закону №1952-IV).

Згідно з пунктом 12 Порядку №1127 розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 24 Закону №1952-IV надання документів до неналежного суб`єкта державної реєстрації прав, нотаріуса є підставою для відмови в державній реєстрації прав.

За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (частина друга статті 24 Закону №1952-IV).

Пунктом першим, частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» обумовлено, що нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії, зокрема посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо)

Згідно з частинами першою - четвертою статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша). Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частина друга). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина третя). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта).

Суд враховує, що акт приймання-передачі майна до складу статутного фонду є правочином, який в свою чергу підтверджує волевиявлення сторін, а також має юридичні наслідки - факт набуття та припинення права власності на нерухоме майно. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.02.2024 по справі №914/1833/22.

Таким чином, суд погоджується із доводами відповідача про те, що державну реєстрацію на підставі актів-приймання передачі об`єктів нерухомого майна від 31.07.2020 мав вчиняти саме приватний нотаріус, який здійснив посвідчення підписів на даному акті приймання-передачі (в даному випадку - приватний нотаріус київського міського нотаріального округу Івченко А.В.).

Однак, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав приватний нотаріус ОСОБА_1 здійснила 20.08.2020 державну реєстрацію права власності (рішення №53696246, 53694792) на підставі акту приймання-передачі від 30.07.2020, посвідченого приватним нотаріусом Івченко А.В., чим допустила порушення коментованих вище положень Закону №1952-IV та Порядку №1127.

Суд відхиляє доводи позивача про правомірність вчинення нею дій щодо державної реєстрації права власності з огляду на посвідчення нею 18.08.2020 попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна між ТОВ «ТД Престо» та ТОВ «Ансер 55», оскільки державну реєстрацію прав, здійснену на підставі рішень про державну реєстрацію за №53696246, 53694792 здійснено на підставі акту приймання-передачі від 31.07.2020, а не вказаного попереднього договору від 18.08.2020, на який посилається позивачка.

Окрім того, в силу положень статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір не є підставою для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Така реєстрація може бути проведена лише на підставі основного договору, укладеного на підставі попереднього договору.

Отже, прийняті державним реєстратором ОСОБА_1 рішення від №53696246, 53694792, не відповідають законодавству у сфері державної реєстрації, оскільки їх прийнято за наявності підстав для відмови у державній реєстрації, а відповідна державна реєстрація проведена з порушенням законодавства.

Позивачка не оскаржує в межах даної справи дії відповідача в частині скасування рішень про державну реєстрацію за №53696246, 53694792.

Щодо обраної відповідачем санкції в вигляді анулювання доступу приватному нотаріусу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд зазначає наступне.

Державний реєстратор ОСОБА_1 під час вчинення державної реєстрації прав є посадовою особою, яка наділена відповідними функціями і повинна під час їх здійснення діяти лише в межах законодавства, оскільки державна реєстрація прав це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав та має здійснювати свої повноваження лише у межах чинного законодавства.

Однією із засад державної реєстрації є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження.

Отже, відповідач, встановивши факти порушення у процесі здійснення реєстраційних дій без належної правової підстави, Міністерство юстиції України використало свої дискреційні повноваження.

Санкція, яку відповідно до Закону №1952-IV має право застосовувати Мін`юст є елементом правової норми, що встановлює невигідні наслідки для суб`єктів здійснення реєстраційних дій у разі порушення правил, визначених диспозицією. Саме санкція Мін`юсту є одним із засобів спонукання до додержання норм права.

Право вибору стягнення за порушення порядку державної реєстрації належить органу контролю - Міністерству юстиції України, йому ж надано повноваження самостійно визначати вид санкції при прийнятті рішення, враховуючи допущені порушення законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з Рекомендацією №R (80)2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційним є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є контроль за законністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

З урахуванням цього, а також того, що анулювання доступу до Державного реєстру прав є однією із передбачених Законом №1952-IV санкцій, суд приходить висновку, що дії та рішення Міністерства юстиції України в цій частині є законними та обґрунтованими.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.08.2019 у справі №1540/3392/18, від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а у яких касаційний суд вказав, що за наявності встановлених порушень державним реєстратором чинного законодавства, у суб`єкта владних повноважень наявне законодавчо закріплене право адміністративного розсуду щодо встановлення строку блокування доступу державного реєстратора до реєстру.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом також у постанові від 30.01.2020 у справі №599/1422/16-а.

Отже, в даному випадку у суб`єкта владних повноважень наявне законодавчо закріплене право адміністративного розсуду щодо анулювання доступу державного реєстратора, уповноваженої особи суб`єкта державної реєстрації прав до Державного реєстру прав, з урахуванням допущених порушень державним реєстратором.

Таким чином, відповідачем при прийнятті рішення в частині обрання санкції щодо позивача за порушення законодавства в сфері державної реєстрації, дотримано принцип пропорційності, співмірності та обґрунтованості, оскільки державним реєстратором ОСОБА_1 здійснено реєстраційні дії із порушенням порядку проведення державної реєстрації.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши правомірність прийнятого Міністерством юстиції України рішення відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 вказаного Кодексу, суд приходить висновку, що наказ Міністерства юстиції України від 05.01.2021 №37/5 «Про задоволення скарги», пунктом 4 якого анульовано доступ приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав, вказаним вище критеріям відповідає, тому відсутні підстави для визнання його протиправними та скасування.

Доводи позивача та представлені ним докази не спростовують вказаних висновків суду.

З урахуванням наведеного позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення ст. 139 КАС України, судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову приватного нотаріуса ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, треті особи Державне підприємство «Національні інформаційні системи», ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його підписання.

Повний текст рішення суду складено та підписано судом 20 червня 2025 року.

Позивач: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Міністерство юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13; ).

Третя особа: Державне підприємство «Національні інформаційні системи» (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 4; )

Третя особа: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя Н.В. Стецик

20 червня 2025 року