Справа № 160/28461/24
Суддя: Коршун А.О.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

18 червня 2025 року м. Дніпросправа № 160/28461/24
Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),

суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі № 160/28461/24
за позовом:ОСОБА_1
до: про:Головного управління Пенсійного фонду в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

24.10.2024р. ОСОБА_1 , в особі представника Сахончик О.О., за допомогою засобів системи «Електронний суд» звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, судом першої інстанції позов зареєстровано 25.10.2024р. /а.с.1-8/.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.10.2024р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито провадження у справі №160/28461/24 та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін /а.с.58/.

Представник позивачки, посилаючись у адміністративному позові на те, що відповідач безпідставно відмовив у призначенні пенсії позивачу та не зарахував до страхового стажу позивача певний період її роботи, а тому просила суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 20.08.2024р. № 32 про відмову ОСОБА_2 у призначенні пенсії відповідно п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; - зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до стажу для призначення пенсії ОСОБА_1 у трудовий стаж періоди роботи з 01.01.1992р. по 13.06.1992р., з 15.06.1992р. по 14.09.1992р. та з 10.11.1993р. по 12.12.1995р.; - зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити пенсію за віком та нарахувати пенсію ОСОБА_1 відповідно до п.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з 08.08.2024р.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/28461/24 позовні вимоги задоволено частково; визнано протиправним та скасоване рішення ГУ ПФУ в Запорізькій області від 20.08.2024р. за № 32 про відмову у призначенні пенсії відповідно п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до стажу для призначення пенсії ОСОБА_1 у трудовий стаж періоди роботи з 01.01.1992р. по 13.06.1992р., з 15.06.1992р. по 14.09.1992р. та з 10.11.1993р. по 12.12.1995р.; зобов`язано ГУ ПФУ в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 13.08.2024р. з урахуванням зарахованих періодів роботи та правової оцінки, наданої судом у рішенні; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено /а.с.71-74/.

Відповідач - ГУ ПФУ в Запорізькій області, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду, за допомогою засобів системи «Електронний суд» 02.04.2025р. подав до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, яка зареєстрована судом 03.04.2025р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025р. у справі № 160/28461/24 ГУ ПФУ в Запорізькій області поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Запорізькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі № 160/28461/24 та з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №160/28461/24.

Матеріали справи №160/28461/24 надійшли до суду апеляційної інстанції 16.04.2025р.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 18.04.2025р. у справі №160/28461/24 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 03.06.2025р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.

Відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області, посилаючись у апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення у справі з порушенням норм чинного законодавства, просив скасувати рішення суду першої інстанції від 13.01.2025р. та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивачки у письмовому відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до суду апеляційної інстанції за допомогою засобів системи «Електронний суд» та зареєстрований судом 17.04.2025р., посилався на те, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про період його трудової діяльності, а право позивача на пенсію виникло на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. по справі № 160/28461/24 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що 13.08.2024р. ОСОБА_1 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.

Вказана заява розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ В Запорізькій області та рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області №32 від 20.08.2024р. позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, і саме це рішення відповідача є предметом оскарження у цій адміністративній справі.

У рішенні ГУ ПФУ в Запорізькій області №32 від 20.08.2024р. зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 27 років 08 місяців 18 днів, та за доданими документами до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано: - періоди роботи у російській федерації з 01.01.1992р. по 13.06.1992р., з 15.06.1992р. по 14.09.1992р., оскільки двостороння угода в галузі пенсійного забезпечення з російською федерацією відсутня, вказані періоди зарахувати неможливо; - період роботи з 10.11.1993р. по 12.12.1995р. не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки відсутня печатка в записі про звільнення з роботи.

Надаючи оцінку спірних відносинам, що виникли між сторонами у цій справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою ст. 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 24-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України.

Не зараховуються до страхового стажу періоди трудової діяльності за межами України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та на тимчасово окупованих територіях України після 19 лютого 2014 року особі, яка після 19 лютого 2014 року проходила військову службу (службу) у збройних силах, органах внутрішніх справ, органах державної безпеки, поліції, інших військових формуваннях, перебувала на посадах державної служби, на посадах в органах місцевого самоврядування у відповідних органах (формуваннях) Російської Федерації, добровільно займала посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, утворених на тимчасово окупованій території України, зокрема в окупаційній адміністрації держави-агресора, у незаконних судових або правоохоронних органах, а також добровільно брала участь у незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, утворених на тимчасово окупованій території України, та/або у збройних формуваннях держави-агресора.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Відповідно до ст. 1 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15.04.1994 року, ратифікованої Законом України від 11.07.1995 року №290/95-ВР, яка була підписана, зокрема, Урядами російської федерації та України, дана угода регулювала основні напрями співробітництва Сторін у галузі трудової діяльності та соціального захисту осіб (далі працівники) і членів їхніх сімей, які постійно проживають на території однієї з держав Сторін і провадять свою трудову діяльність на підприємствах, в установах, організаціях усіх форм власності (далі роботодавці або наймачі) на території іншої держави Сторін відповідно до законодавства Сторони працевлаштування.

Відповідно до ст. 4 Угоди трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Відповідно до ст. 9 Угоди питання пенсійного забезпечення працівників і членів їхніх сімей регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року або (та) двосторонніми угодами.

Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, яка діяла на момент здобуття позивачем спірного періоду роботи, а також на дату виникнення спірних правовідносин, передбачено наступне.

Відповідно до ст. 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Відповідно до положень ст. 3 Угоди передбачено, що всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.

Відповідно до ст. 6 Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Відповідно до ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав учасниць Співдружності без легалізації.

Відповідно до ст. 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Отже, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при визначенні розміру пенсії.

Відмовляючи в зарахуванні позивачці періодів роботи з 01.01.1992р. по 13.06.1992р., з 15.06.1992р. по 14.09.1992р. до загального страхового стажу ГУ ПФУ в Запорізькій області посилався на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивач працював у російській федерації в той час, коли дана Угода була чинною, і у ГУ ПФУ в Запорізькій області не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території російської федерації, а тому період роботи позивачки на території російської федерації з 01.01.1992р. по 13.06.1992р., з 15.06.1992р. по 14.09.1992р. підлягає зарахуванню до страхового стажу.

Також колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки постанова № 1328 від 29.11.2022р. «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав» прийнята Кабінетом Міністрів України, набрала чинності лише 02.12.2022р., а в період роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала врахування трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав, позивачка не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018р. у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду у той чи інший період роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 30.09.2019р. по справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

У постанові від 24.05.2018р. у справі № 490/12392/16-а Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові Верховного Суду від 17.09.2024р. у справі № 440/4164/23 суд зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Неналежне оформлення трудової книжки не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивачки, які дають їй право на призначення пенсії, оскільки відповідальність за порядок ведення трудової книжки покладено безпосередньо на посадових осіб установи-роботодавця.

Отже колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що трудова книжка позивачки серії НОМЕР_1 містить всі необхідні відомості про її трудову діяльність, а тому ГУ ПФУ в Запорізькій області протиправно не враховано до трудового стажу період роботи позивача з 10.11.1993р. по 12.12.1995р.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано обрав ефективним способом захисту прав позивачки саме повторний розгляд ГУ ПФУ в Запорізькій області заяви ОСОБА_1 від 13.08.2024р. про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у рішенні, оскільки ГУ ПФУ в Дніпропетровській області не приймав оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно встановив відсутність підстав для зобов`язання цього органу вчиняти певні дії.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 13.01.2025р. у цій справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.01.2025р. у справі №160/28461/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в порядку та строки встановлені ст. 329, 331 КАС України.

Постанову виготовлено та підписано 18.06.2025р.

Головуючий - суддя А.О. Коршун

суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова