Справа № 420/7404/25
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 червня 2025 р.м. ОдесаСправа № 420/7404/25

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Осіпова Ю.В.,

суддів: Коваля М.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача про відвід судді - Осіпова Ю.В. у справі №420/7404/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Усатівської сільради Одеського району Одеської області, голови Усатівської сільради Одеського району Одеської області Маковейчука Юрія Івановича про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання повторно розглянути клопотання, -

В С Т А Н О В И В:

13.03.2025р. ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Усатівської сільради Одеського району Одеської області та голови Усатівської сільради Одеського району Одеської області Маковейчука Ю.І., в якому просила суд:

- визнати протиправними дії голови Усатівської сільради Одеського району Одеської області Маковейчука Ю.І. (підпис протиправного рішення від 27.11.2024р. №3110-VIII) при вирішенні питання надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою;

- визнати протиправною відмову Усатівської сільради у надані їй дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо земельної ділянки АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення Усатівської сільради від 27.11.2024р. №3110-VIII щодо відмови їй у передачі у власність земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на території Усатівської сільради Одеського району Одеської області с.Протопопівка вул. Широка №60;

- зобов`язати Усатівську сільську раду розглянути (вдруге) її клопотання про надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо земельної ділянки №60 по вул. Широка в селі Протопопівка Одеського району Одеської області;

- стягнути з Усатівської сільради моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. на її користь;

- стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн. на її користь.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2025р. позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Усатівської сільської ради про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)» від 27.11.2024р. за №3110-VIII. Зобов`язано Усатівську сільську раду надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) щодо земельної ділянки АДРЕСА_1 . Стягнуто з Усатівської сільської ради Одеської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач 10.06.2025р. подала апеляційну скаргу, у якій, серед іншого, заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

На підтвердження зазначених обставин апелянтом було надано до суду попередньої інстанції довідку від 12.03.2025р. №290203 про її доходи, яка містить інформацію про доходи (т.б. розміри отриманої позивачем пенсії) за весь минулий 2024р. та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за 2024р., які свідчать про відсутність офіційних доходів за 2024р.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу адміністративної справи від 10.06.2025р. для її розгляду визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Осіпов Ю.В., судді - Коваль М.П. та Скрипченко В.О.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025р. апеляційну скаргу було залишено без руху з підстав несплати апелянтом (позивачем) судового збору. При цьому, аналізуючи надані позивачем документи на підтвердження підстав для звільнення її від сплати судового збору, було встановлено, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання даної апеляційної скарги на рішення суду 1-ї інстанції складає 1816,80 грн., що не перевищує 5% розміру отриманих ОСОБА_1 сум пенсії за попередній календарний рік (48284,70 грн.), а тому, відповідно, правові підстави для задоволення даного клопотання - відсутні.

Інших же обставин, які в силу вимог чинного законодавства надавали можливість вирішити питання щодо звільнення позивача від сплати судового збору, позивачкою зазначено не було.

19.06.2025р. на адресу апеляційного суду надійшла заява позивача про відвід головуючого у праві - судді Осіпова Ю.В.

Як вбачається зі змісту вказаної заяви, позивач, посилаючись виключно кількість позовних вимог, що були заявлені у суді 1-ї інстанції, їх характер та, як наслідок, належну до сплати суму судового збору (яка перевищує 5% розміру отриманих ОСОБА_1 доходів), обґрунтувала її лише наявністю обставин, які викликають сумнів у неупередженості та об`єктивності вказаного судді стосовно вирішення даної справи, що відповідно до приписів ст.36 КАС України є підставою для відводу даного судді від участі у розгляді справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу, з наступних підстав.

Так, підстави для відводу (самовідводу) судді безпосередньо визначені ст.36 КАС України, у відповідності до якої, суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого ст.31 цього Кодексу.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст.37 КАС України.

Частиною 4 ст.36 КАС прямо передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За приписами ч.2 ст.37 КАС України, суддя, який брав участь у вирішенні адміністративної справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у вирішенні цієї самої справи в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови або ухвали суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.39 КАС України за наявності підстав, зазначених у ст.ст.36-38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

За цими самими підставами їм може бути заявлено відвід учасниками справи.

Згідно з ч.3 ст.39 КАС України, відвід (самовідвід) повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Заявляти відвід (самовідвід) після цього дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість (ч.3 ст.40 КАС України).

Зі змісту вказаних положень вбачається, що особа, яка заявляє відвід судді, повинна навести конкретні обставини, які можуть викликати сумнів у неупередженості. При цьому, для того, щоб ці обставини лягли в основу заяви про відвід, вони повинні бути доведеними.

Між тим, не є підставами для відводу колегії суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами, а також обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень в інших справах, у тому числі подібних, або висловлення правової позиції під час розгляду даної чи іншої справи.

На переконання колегії суддів, доводи заявника, у даному випадку, фактично ґрунтуються виключно на її незгоді з процесуальним рішенням судді (т.б. ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 16.06.2025р. про залишення її апеляційної скарги без руху), що згідно з ч.4 ст.36 КАС України, не може бути визнано обґрунтованою та достатньою підставою для відводу.

Як вже зазначалося вище, доводи заявника, якими вона обґрунтовує власну заяву про відвід колегії суддів та які по суті полягають у незгоді з процесуальними діями чи рішеннями судді, не можуть свідчити про будь-яку зацікавленість, упередженість та/або необ`єктивність судді і, за вищенаведеними правилами процесуального закону, не є підставою для відводу колегії суддів.

У контексті доводів позивача щодо кількості заявлених позовних вимог, їх характеру (тобто це вимоги майнового чи немайнового характеру) та, виходячи із цього, належної до сплати суми судового збору, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору чітко визначені Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч.1 ст.4 цього Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01.01.2025р., розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складав 3028 грн.

За подання до суду фізичною особою позову немайнового характеру ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в той час як за подання позову майнового характеру - 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, за подання апеляційної скарги сплачується 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (п.3 ч.2 цієї статті).

Також, як передбачено ч.4 ст.6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Тобто, загальна система диференціації ставок судового збору за такими критеріями, як вид особи позивача (заявника) - юридична, фізична особа або ж суб`єкт владних повноважень, а також за характером спору (майнового чи немайнового), стосується виключно визначення розміру ставки судового збору, що підлягає сплаті за подання позову до суду першої інстанції. Натомість, базою визначення суми судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення (його частину), у даному випадку, є сума судового збору, що підлягала сплаті до суду 1-ї інстанції (у відсотковому співвідношенні - 150 %) або ж сума, яка вираховується та сплачується щодо перегляду відповідного судового рішення в частині певних позовних вимог (оспорюваних сум).

Як зазначає позивач, її вимога щодо стягнення з відповідачів на її користь моральної шкоди (саме ця частина рішення оскаржується) - по 200 000 грн. з кожного відповідача фактично є вимогою майнового характеру, ціною даного позову та, одночасно, базою визначення суми судового збору, що підлягала сплаті.

Визначаючись щодо наведених доводів заявника, колегія суддів наголошує, що ЦК України у п.9 ч.2 ст.16 передбачено те, що одним із судових способів захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Поняття «моральна шкода» у законодавстві чітко не визначено, однак у судовій практиці сформувались такі тлумачення:

- це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

- це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного або ж психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 № 752/17832/14-ц).

У той же час, варто відмітити, що компенсуватися моральна шкода має в будь-якому випадку її спричинення, оскільки право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства. Аналогічна позиція прослідковується й у практиці Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні від 22.02.2005 у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).

Визначається ж розмір моральної шкоди судом із урахуванням таких факторів: характеру та інтенсивності пережитих страждань (суд враховує глибину та тривалість душевних переживань, фізичного болю, приниження честі та гідності, інші негативні наслідки, яких зазнала ця особа); вини особи, яка завдала шкоди (розмір шкоди може бути збільшений у разі умисного заподіяння шкоди або наявності грубої недбалості); матеріального та соціального становища потерпілого (суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення); інших обставин справи (суд може враховувати й інші обставини, які мають значення для справедливого вирішення справи).

Тобто, основною особливістю стягнення моральної шкоди є той факт, що вона, на відміну від майнової шкоди, яка чітко полягає у втраті чи пошкодженні певного майна (розмір якої можливо встановити точно), має немайновий характер. Її не можна оцінити у певному грошовому еквіваленті з точністю, тим більше на стадії подання заяви (наприклад по 200000 грн. або 300000 грн. з відповідача).

А тому, на переконання колегії суддів, інакше трактування і визначення її характеру (в межах визначення розміру судового збору, що підлягає сплаті за подання позовної заяви до суду 1-ї інстанції), означало б закріплення можливості особи, що подає позовну заяву, необґрунтовано та «штучно» завищувати розмір завданої, на її думку, моральної шкоди та, фактично, безперешкодно бути звільненою від сплати судового збору.

Отже, враховуючи немайновий характер позовних вимог (їх частини, в якій було оскаржено судове рішення), ставка судового збору за подання цієї апеляційної скарги (в її первинній редакції) становила - 1816,80 грн. та не перевищувала 5% розміру отриманих ОСОБА_1 сум пенсії за попередній календарний рік (у розмірі - 48284,70 грн.).

Що ж стосується доводів позивача про «можливість наповнення судом свого бюджету за рахунок сплати нею судового збору», то з цього приводу варто наголосити, що обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону України, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не може визнаватися непропорційним або накладеним свавільно. Застосовані у силу законодавства України процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити суму судового збору, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді - Осіпова Ю.В. у результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумнів в його неупередженості при розгляді справи, із матеріалів даної справи та, відповідно, доводів заяви про відвід не вбачається.

Відповідно до ч.4 ст.40 КАС України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому ч.1 ст.31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу та вважає за необхідне передати подану заяву про відвід для визначення судді для вирішення питання про відвід у порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України.

Керуючись ст.ст.36,37,39,40,321,325 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати заявлений позивачем ОСОБА_1 відвід судді-доповідачу Осіпову Ю.В. у справі №420/7404/25 - необґрунтованим.

Передати справу для визначення судді у порядку, встановленому ч.1 ст.31 КАС України, для вирішення питання про відвід суддів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Ю.В. Осіпов
Судді М.П. Коваль В.О. Скрипченко