Справа № 240/3299/24
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/3299/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Окис Тетяна Олександрівна

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

19 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Мацького Є.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування пункту наказу, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, у якому просив:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо виключення його із списків особового складу частини до проведення усіх розрахунків без його на те згоди та зобов`язати утриматися від таких дій;

- визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 січня 2024 року №16, яким його виключено зі списків особового складу частини;

- зобов`язати В/ч НОМЕР_1 виплатити йому матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок протиправних дій щодо виключення зі списків особового складу частини до проведення усіх видів розрахунків без його згоди, а також зарахувати цей період до вислуги років та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02.01.2024 позов задоволено частково, ухвалено:

Визнати протиправними дії Військової часини НОМЕР_1 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу частини до проведення усіх розрахунків без його на те згоди, а саме в частині не проведення нарахування та виплати компенсації за 5 невикористаних днів основної відпустки за 2022 рік, за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік та 2021 рік, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за січень 2024 року пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації за 5 невикористаних днів основної відпустки за 2022 рік, за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік та 2021 рік, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за січень 2024 року пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач має право на компенсацію 28 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік та 2021 рік, а не за 14 календарних днів як помилково вказав суд першої інстанції.

Відповідач не подав відзиву або письмових пояснень на апеляційну скаргу.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.03.2025, з урахуванням п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Встановлено, що наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 травня 2020 року №180 капітана запасу ОСОБА_1 прийнято на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу строком на 3 (три) роки та призначено помічником командира бригади з правової роботи начальником юридичної групи Військової частини НОМЕР_2 . Капітану ОСОБА_1 до військового звання додати слово «юстиції».

Наказом Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 14 січня 2022 року №31 майора юстиції ОСОБА_1 призначено помічником начальника управління з правової роботи начальником юридичної служби регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Наказом командира В//ч НОМЕР_2 від 21 січня 2022 року №14 майора ОСОБА_1 , помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної служби управління Військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира В/ч НОМЕР_3 (по особовому складу) від 14 січня 2021 року №31 на посаду помічника начальника управління з правової роботи начальником юридичної служби Військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_1 визнано таким, що вибув, виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.

Згідно зазначеного наказу щорічна основна відпустка за 2022 рік використана в кількості 15 календарних днів.

Наказом командувача сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 17 березня 2023 року №88 підполковника ОСОБА_1 призначено офіцером резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу Військової частини НОМЕР_5 Військової частини НОМЕР_4 .

Згідно наказу начальника регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 22 березня 2023 року №81 підполковника ОСОБА_1 , уважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби в АДРЕСА_1 . Щорічна основна відпустка за 2022 рік використана тривалістю 15 календарних днів, за 2023 рік 10 календарних днів, з додаванням 2 діб, необхідних для проїзду до місце проведення відпустки та назад. Додаткова відпустка, як учаснику бойових дій із збереженням грошового забезпечення, за 2022 та 2023 рік тривалістю 14 календарних днів під час проходження служби у Військовій частині НОМЕР_4 не надавалась, грошова компенсація не виплачувалась.

Наказом командувача сил територіальної оборони Збройних Сил України (по особовому складу) від 22 червня 2023 року №210 підполковника ОСОБА_1 призначено помічником командира бригади з правової роботи начальником юридичної служби управління НОМЕР_6 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Згідно наказу командира В/ч НОМЕР_5 (по особовому складу) від 03 липня 2023 року №190 підполковника ОСОБА_1 , вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби АДРЕСА_2 . Щорічна основна відпустка за 2022 рік використана частково в кількості 15 діб, за 2023 рік 10 календарних днів. Вислуга років станом на 01 липня 2023 року у Збройних Силах України становить: основна 23 роки 04 місяці 02 днів, пільгова 00 років 00 місяців 00 днів.

З 04 липня 2023 року позивач проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 на посаді помічника командира бригади з правової роботи начальника юридичної служби управління.

07 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до командира В/ч НОМЕР_1 з рапортом на звільнення з військової служби відповідно до підпункту 2 пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

14 грудня 2023 року позивач звернувся з рапортом про виплату грошової компенсації вартості неотриманого речового майна та компенсації за невикористані дні основної щорічної відпустки у 2022 та 2023 роках, а також додаткової відпустки учасника бойових дій за період починаючи з 2020 року по рік фактичного звільнення.

05 січня 2024 року позивач подав рапорти про виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік та грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Наказом начальника регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (по особовому складу) від 05 січня 2024 року №3 відповідно до пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» підполковника ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати службу): один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років, без права носіння військової форми одягу.

14 січня 2024 року ОСОБА_1 , подав рапорти про прибуття з відрядження та нарахування додаткової винагороди під час дії воєнного стану за період з 01 по 05 та з 20 по 31 грудня 2023 року і з 01 по 11 січня 2024 року, а також виплату компенсації вартості неотриманого речового майна, компенсації на невикористані дні основної щорічної відпустки у 2022, 2023 та 2024 роках, додаткової відпустки учасникам бойових дій за період починаючи з 2020 по 2024 роки.

Згідно наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 17.01.2024 №16 підполковника ОСОБА_1 з 17 січня 2024 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Вислуга років в Збройних Силах України: календарна 20 років 05 місяців 22 дні, пільгова 11 років 02 місяці 20 днів, загальна 31 рік 08 місяців 12 днів. Виплатити грошову допомогу для оздоровлення за 2024 рік у розмірі 36767,25 грн. Частина щорічної основної відпустки за 2022 рік використана в кількості 15 днів, за 2023 рік 20 днів. Виплатити грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022 рік та 2023 рік за 25 днів в кожному у розмірі 30639,38 грн, відповідно. Виплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 14 календарних днів за 2022, 2023 та 2024 роки у розмірі 17158,05 грн. Виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з 2020 року по 2023 рік по 9191,81 грн.

Загалом позивачу нараховано до виплати 202182,79 грн. 25 січня, 08 лютого 2024 року на позивачу виплачено 189622,69 грн та 232,20 грн, відповідно, а у березні 2024 року 12327,90 грн.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо виключення зі списків особового складу частини до проведення усіх розрахунків без його на те згоди протиправними, а тому звернувся до суду із вказаним позовом.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на нарахування та виплату компенсації за 5 невикористаних днів основної відпустки за 2022 рік, за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік та 2021 рік, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168, за січень 2024 року пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Пунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року (Закон № 2232-ХІІ) визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 затверджено Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яке регулює порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України №2232-ХІІ.

Згідно із пунктом 12 Положення №1153 зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Підпунктом 2 пункту 225 Положення №1153 передбачено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною 3, пунктом 2 частини 4, пунктом 3 частини 5 та пунктом 3 частини 6 статті 26 Закону України №2232-ХІІ у військових званнях до підполковника (капітана 2 рангу) включно за всіма підставами командирами корпусів та командувачами військ оперативних командувань і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) військовий комісаріат, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Згідно пункту 242 Положення №1153 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Встановлено, що ініціатором звільнення з військової служби є позивач.

Рапорти про виплату усіх належних сум позивач подав після рапорту про звільнення з військової служби

Наведене вказує на те, що позивач виявив згоду звільнитися з військової служби до проведення виплати усіх належних йому сум.

Відповідно до приписів статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ст.116 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною 1 цієї статті.

Таким чином, не проведення В/Ч НОМЕР_1 розрахунку при звільненні позивача з військової служби, має наслідком накладення на такого роботодавця відповідальності за статтею 117 КЗпП України стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункт 4 наказу командира В/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17 січня 2024 року №16, яким ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини задоволенню не підлягають як і похідні від них позовні вимоги про зобов`язання В/ч НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 матеріальне і грошове забезпечення за час вимушеного прогулу внаслідок протиправних дій щодо виключення зі списків особового складу частини до проведення усіх видів розрахунків без його згоди, а також зарахування цього періоду до вислуги років та до строку, встановленого для присвоєння чергового військового звання, на переконання суду.

Позивач зазначає, що відповідачем безпідставною не проведено виплату: грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік; компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2020 2022 роки тривалістю 14 календарних днів за кожен рік; компенсації за неотримане речове майно; додаткової винагороди під час дії воєнного стану за період з 01 по 05, з 20 по 31 грудня 2023 року та з 01 по 11 січня 2024 року. Крім того, відповідач під час розрахунку одноразової грошової допомоги у разі звільнення, керувався приписами постанови Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460, а не Закону України №2011-ХІІ, що обумовило недоплату такої.

Відповідно до наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 17 січня 2024 року №16 позивачу нараховано та виплачено грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік, компенсацію за 25 днів щорічної основної відпустки за 2022 та 2023 роки, за 14 днів календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 2024 роки, одноразову допомогу при звільненні з військової служби згідно підпункту 3 пункту 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту військовослужбовців, поліцейських та деяких інших осіб» від 06 вересня 2023 року №3379-ІХ в розмірі 25% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з 2020 по 2023 рік по 9191,81 грн. Також згідно наказу командира В/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 січня 2024 року №10 позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01 по 05 та з 19 по 31 грудня 2023 року.

Проведення відповідних виплат підтверджується довідкою про доходи від 18 квітня 2024 року №34/987.

У січні 2024 року позивачу проведено нарахування та виплата компенсації за неотримане майно.

Таким чином, посилання позивача на не проведення йому виплати грошової допомоги для оздоровлення за 2024 рік, компенсації за невикористану додаткову відпустку за 2022 рік тривалістю 14 календарних днів, компенсації за неотримане речове майно, додаткової винагороди під час дії воєнного стану за період з 01 по 05, з 20 по 31 грудня 2023 року та помилковість розрахунку одноразової допомоги при звільненні, не знайшли свого підтвердження.

З 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Наступними Указами Президента України воєнний стан продовжено та діє на момент розгляду цієї справи в суді.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28 лютого 2022 прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року № 168 (далі Постанова №168).

Пунктом 11 Постанови №168, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин, установлено, що військовослужбовцям, які здійснюють бойові (спеціальні) завдання у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 30000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання таких завдань.

Згідно пункту 21 названої Постанови, міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають особливості виплати додаткової винагороди та винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) особам, зазначеним у пункту 11 цієї постанови, та додаткової винагороди особам, зазначеним у пункту 12 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту.

Міністерство оборони України, на виконання делегованих повноважень, наказом «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» від 30 січня 2023 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 січня 2023 року за №177/39233 затвердило зміни до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260 (Порядок №260)

Вказаними змінами до Порядку №260 включено розділ «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».

Згідно пункту 2 цього розділу на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з Постановою №168 виплачується в таких розмірах:

30000 гривень військовослужбовцям, які виконують бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань):

з інтенсивної підготовки для ведення воєнних (бойових) дій у складі військових частин (підрозділів), включених до складу резерву Головнокомандувача Збройних Сил України сил оборони держави;

з управління угрупованнями військ (сил) у складі розгорнутих пунктів управління Генерального штабу Збройних Сил України;

з управління підпорядкованими силами та засобами відповідно до завдань, які покладаються на Адміністрацію Державної спеціальної служби транспорту, у складі розгорнутих пунктів управління Державної спеціальної служби транспорту;

у складі робочої групи або одиночним порядком, визначені Головнокомандувачем Збройних Сил України, начальником Генерального штабу Збройних Сил України, у межах областей України, на територіях яких ведуться воєнні (бойові) дії;

з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів поза районами ведення бойових дій;

у складі діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави згідно з переліком завдань, затвердженим Міністром оборони України;

із всебічного забезпечення діючих угруповань військ (сил) сил оборони держави безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій;

з протиповітряного прикриття та наземної оборони об`єктів критичної інфраструктури (у тому числі об`єктів транспортної інфраструктури військовими частинами та підрозділами Державної спеціальної служби транспорту).

Пунктами 9 та 10 розділу XXXIV Порядку №260 закріплено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин особовому складу військової частини; керівника органу військового управління командирам (начальникам) військових частин.

Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Пунктом 15 цього розділу закріплено перелік військовослужбовців, зазначених у пункті 2 цього розділу, які не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди.

Встановлено, що позивач надав відповідачу копії довідок Оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 01 січня 2024 року №32, Військової частини НОМЕР_7 від 01 січня 2024 року №173/7 та від 12 січня 2024 року №173/70/ПС, які підтверджують виконання позивачем бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) у складі діючого угрупування військ (сил) Сил оборони держави у період з 01 по 05, з 20 по 31 грудня 2023 року та з 01 по 11 січня 2024 року.

Згідно копії наказу командира В/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04 січня 2024 року №10 позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду в розмірі 30000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань за період з 01 по 05 та з 19 по 31 грудня 2023 року.

При цьому, відповідач доказів видання наказу про нарахування та виплату позивачу такої винагороди за період з 01 по 11 січня 2024 року не надав, застережень про те, що виплата такої винагороди не здійснюється згідно приписів пункту 15 розділу XXXIV Порядку №260, не навів.

Згідно із пунктом 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 №3551-XII з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (Закон № 3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №504/96-ВР з наступними змінами та доповненнями у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин (Закон №504/96-ВР) визначено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 162 Закону №504/96-ВР учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом №3551-ХІІ, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктами 8, 14 статті 101 Закону №2011-ХІІ у разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Абзацом 3 пункту 14 статті 101 Закону 2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах 1 та 2 цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям жінкам, які мають дітей.

Згідно з пунктами 17, 18, 19 статті 101 Закону 2011-ХІІ в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною 1 цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів. В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Згідно з статті 1 Закону України № 3543-XII особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Однак Законом України № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку військовослужбовець набув за період проходження ним військової служби.

Разом з цим, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Отже, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 101 Закону №2011-ХІІ у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 згаданої статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо. Між тим, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується пунктом 12 статті 12 Закону № 3551-XII, пунктом 8 статті 101 Закону №2011-ХІІ, статтею 162 Закону № 504/96-ВР.

Відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

При цьому, Законом №2011-ХІІ не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Уразі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому в особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період. Тобто, особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Відтак, припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки. Однак, обмеження щодо одного з двох способів реалізації такого права не впливає на суть цього права, яке гарантується законодавством.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у зразковій справі № 620/4218/18.

Встановлено, що у період проходження військової служби позивачу жодного разу не було нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2020 рік та 2021 рік.

Разом з цим, станом на момент виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини відповідач не провів з ним розрахунку щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону України № 3551-XII, за 2020 та 2021 роки.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач має право на компенсацію 28 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік та 2021 рік, а не за 14 календарних днів як вказав суд першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Так, вжите судом першої інстанції у резолютивній частині оскаржуваного рішення формулювання "за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік та 2021 рік" може зумовити неоднозначні висновки щодо загальної кількості календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій, за які належить виплатити компенсацію позивачу.

Разом з цим, стаття 162 Закону №504/96-ВР чітко визначає, що учасникам бойових дій, інвалідам війни, статус яких визначений Законом №3551-ХІІ, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Встановлено, що позивачем не отримав грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-XII, за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік та за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2021 рік.

Тому, апеляційний суд наголошує на тому, що позивач має право на нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-XII, за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік та за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2021 рік, загалом за 28 календарних днів.

Крім того, за змістом мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції дійшов аналогічного висновку щодо наявності у позивача вказаного права.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що зміст резолютивної частини оскаржуваного судового рішення необхідно розглядати через призму нерозривного зв`язку усіх частин судового рішення та розуміти у контексті мотивувальної частини такого рішення з якої чітко простежується висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини 1 статті 12 Закону № 3551-XII, за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2020 рік та за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учасника бойових дій за 2021 рік, тобто загалом 28 календарних днів за 2020 та 2021 роки.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 02 січня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Мацький Є.М.