Справа № 300/6005/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 300/6005/24 пров. № А/857/17353/25
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року, головуючий суддя Біньковська Н.В., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування, поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУНП в Івано-Франківській області, в якому просив скасувати наказ №280 о/с від 01.07.2024 року «По особовому складу» в частині, що стосується ОСОБА_1 та поновити капітана поліції на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що станом на 01.07.2024 року працював на посаді старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області. 01.07.2024 року наказом №280 о/с позивача звільнено із займаної посади. Стверджує, що зміст вказаного наказу для нього є незрозумілий, оскільки все що зрозуміло це те, що його звільнено із займаної посади. Також зазначає, що ним не вчинялося жодних дисциплінарних проступків та рапортів про звільнення не подавалося, а тому наказ від 01.07.2024 року є безпідставним.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позову, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.

На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з листопада 2023 року перебував на посаді старшого дільничного офіцера поліції (на час відпустки для догляду за дитиною) сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області.

Начальником Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області надано начальнику Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області доповідну записку від 01.07.2024 року про те, що рішенням керівництва Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області було визначено, що кандидатом для призначення на посаду до батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області є капітан поліції ОСОБА_1 .

Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 01.07.2024 року №280 о/с «По особовому складу», зокрема, відповідно до частин першої, сьомої та восьмої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» з 01 липня 2024 року капітана поліції ОСОБА_1 призначено інспектором взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький), звільнивши з посади старшого дільничного офіцера поліції (на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника) сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Калуського районного відділу поліції, установивши посадовий оклад у розмірі 2400 гривень, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 40 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби. Підставою: доповідна записка начальника Калуського РВП ОСОБА_2 від 01.07.2024 року.

Наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 04.09.2024 року №405 о/с «По особовому складу» внесено зміни до наказу ГУНП від 01.07.2024 року №280 о/с у частині призначення капітана поліції ОСОБА_1 , зазначено вважати його призначеним на посаду старшого інспектора відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) відповідно до частин першої, сьомої та восьмої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію», установивши посадовий оклад у розмірі 2600 гривень, надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції в розмірі 45 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за спеціальним званням та надбавки за стаж служби.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивача звільнено із займаної посади та переведено на відповідну посаду до батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області, оскільки це викликано інтересами служби. Відтак, наказ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №280 о/с від 01.07.2024 року «По особовому складу» в частині, що стосується ОСОБА_1 є обґрунтованим, тому підстави для його скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію».

Законом України від 15 березня 2022 року № 2123-IX внесені зміни до законів України «Про Національну поліцію» та «;Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану, які набрали чинності 01 травня 2022 року та діють тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього.

Згідно статті 2 Закону №580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

За змістом частини 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу в поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (пункт 2 частина 1 статті 18 Закону № 580-VIII).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (надалі також - Дисциплінарний статут) службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII, зобов`язує поліцейського безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Частиною 1 статті 5 Дисциплінарного статуту визначено, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

У разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості (частина 2 статті 24 Закону № 580-VIII).

Відповідно до частин 1, 3 - 5 статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України. Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України. Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

За приписами частини 10 статті 62 Закону України «Про Національну поліцію», яка визначає гарантії професійної діяльності поліцейського, поліцейський користується повноваженнями, передбаченими цим Законом, незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу, та може бути переміщений по службі залежно від результатів виконання покладених на нього обов`язків та своїх професійних, особистих якостей.

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень (частина 1 статті 59 Закону №580).

Згідно до приписів частини 1 статті 65 Закону №580, переміщення поліцейських здійснюється: 1) на вищу посаду - у порядку просування по службі; 2) на рівнозначні посади: для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби; за ініціативою поліцейського; у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації; у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби); за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону; 3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський: у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду; за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії; через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей; за ініціативою поліцейського; як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону; 4) у зв`язку із зарахуванням на денну форму навчання за державним замовленням, у тому числі до магістратури, ад`юнктури та докторантури закладу вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Положеннями частини 2 статті 65 Закону №580 передбачено, що посада вважається вищою, якщо за нею штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції, нижчою, якщо передбачене нижче спеціальне звання поліції, та рівнозначною, якщо передбачене таке саме спеціальне звання поліції.

Відповідно до частини 7 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведення є формою переміщення поліцейських, яке здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Згідно з приписами частини 8 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Відповідно до частини 9 статті 65 Закону №580 переведення поліцейського здійснюється на підставі наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та наказу про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

З метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 23 листопада 2016 року №1235, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 20 грудня 2016 року №1668/29798, затверджено Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції (далі - Порядок № 1235) та Перелік документів з питань проходження служби (далі - Перелік).

Відповідно до розділу ІІ Порядку № 1235 підставою для видання наказів по особовому складу є такі зміни в службовій діяльності, як переміщення по службі.

За приписами пункту 2 розділу ІІІ Порядку № 1235 підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку № 1235 перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року № 1235 (далі - Перелік).

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ Порядку № 1235, у разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Як слідує з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 01.07.2024 року №280 о/с «По особовому складу» відповідно до частин першої, сьомої та восьмої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 призначено з 01 липня 2024 року інспектором взводу №2 роти №1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький), звільнивши з посади старшого дільничного офіцера поліції (на час відпустки для догляду за дитиною основного працівника) сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Калуського районного відділу поліції. В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 04.09.2024 року №405 о/с «По особовому складу» внесено зміни до наказу ГУНП від 01.07.2024 року №280 о/с, за якими ОСОБА_1 вважається призначеним на посаду старшого інспектора відділення тактико-спеціальної підготовки батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) відповідно до частин першої, сьомої та восьмої статті 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Як вірно зазначив суд першої інстанції, спірний наказ містить відповідні покликання на загальну підставу його винесення, конкретизацію якого викладено у відповідній доповідній записці начальника Калуського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, а переведення позивача по службі обумовлено інтересами служби (створення батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУНП в Івано-Франківській області).

Викладене свідчить про дотримання відповідачем порядку переміщення в частині видання відповідних наказів.

Обґрунтовуючи протиправність оскарженого наказу, позивач наполягає, що такий наказ прийнятий без його згоди на таке переміщення по службі, що є прямим порушенням спеціального та загального (трудового) законодавства.

Колегія суддів зазначає, що наведені вище положення статті 65 Закону №580 у редакції Закону України від 15.03.2022 року № 2123-IX, які вступили в силу з 01 травня 2022 року, та діють тимчасово, на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України та 60 днів після цього. Такі зміни стосуються, зокрема, переведення поліцейських.

Відтак, зміни в спеціальному законодавстві з питань проходження служби в поліції, що відбулися з 01.05.2022 року, виключили можливість субсидіарного застосування норм трудового законодавства до регулювання порядку переміщення поліцейських, усунувши таким чином неоднозначне застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.01.2025 в справі № 580/2706/23, від 31.01.2025 року в справі №520/16482/23.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на період введення в Україні воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України, згода поліцейського на переміщення на іншу посаду, не є обов`язковою за умови, якщо це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

З урахуванням внесених змін до частин 8 та 9 статті 65 Закону, переведення поліцейського може здійснюватися, в тому числі, за ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення. При цьому, поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Матеріалами справи підтверджено, що причиною звільнення позивача із посади та призначення на іншу посаду викликано інтересами служби, а також обумовлено ініціативою керівників органу, що цілком узгоджується з пунктом 2 частини 1, положеннями частин 7, 8 та 9 статті 65 Закону України «Про Національну поліцію».

Разом з тим, під час прийняття такого рішення було враховано факт тривалого перебування ОСОБА_1 на посаді інспектора сектору контролю за обігом зброї, набуті знання щодо будови зброї, її використання та застосування, а також те, що відповідно до Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим воєнного стану», Указів Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», від 12.08.2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з метою надання допомоги ГУНП в Харківській області з виконання завдань на деокупованих територіях, останній відряджався у складі зведеного загону ГУНП в Івано-Франківській області для виконання поліцейських завдань по захисту Батьківщини та є учасником бойових дій.

Також, що стосується згоди поліцейського на переміщення на рівнозначну посаду, то серед підстав для переміщення поліцейських на рівнозначні посади пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII безпосередньо виділяє лише одну підставу для такого переміщення, яка враховує побажання поліцейського, а саме переміщення за ініціативою поліцейського. Згода поліцейського є необхідною також при переміщенні його по службі у зв`язку зі скороченням штатів (частина друга статті 68 Закону №580-VIII).

В усіх інших випадках підставою переміщення визначено певні обставини або рішення певних органів, настання (прийняття) яких не залежать від волі поліцейського, в тому числі переміщення для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби.

При цьому пункт 2 частини першої статті 65 Закону №580-VIII передбачає єдине правило щодо можливості переміщення поліцейських на рівнозначні посади в інтересах служби, не відокремлюючи випадки такого переміщення в межах однієї місцевості (населеного пункту) чи в іншу місцевість.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що спеціальне законодавство, чинне на час спірних правовідносин, не вимагає згоди поліцейського при прийнятті рішення про його переміщення в інтересах служби на рівнозначну посаду у цю або іншу місцевість під час військового стану.

Щодо доводів апелянта про те, що згідно частини 11 статті 65 ЗУ №580-VIII не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної відповідальності, а також поліцейських, які мають діюче дисциплінарне стягнення, то колегія суддів не приймає такі доводи до уваги, та зазначає, що наказом Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області № 280 о/с від 01.07.2024 року капітана поліції ОСОБА_1 призначено на посаду інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону поліції особливого призначення (стрілецький), при цьому звільнено його з посади старшого дільничного офіцера поліції сектору дільничних офіцерів поліції відділу превенції Калуського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області.

Відтак, переміщення ОСОБА_1 на іншу посаду здійснено у порядку, визначеному статтею 65 Закону України № 580-VIII «Про Національну поліцію», яка має назву «Переміщення поліцейських».

Разом з тим матеріали, не місять доказів того, що нова посада є вищою за ту, яку обіймав позивача, а отже покликання позивача на положення частини 11 статті 65 Закону № 580-VIII щодо заборони призначення на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної відповідальності є безпідставними.

Аналізуючи вищенаведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що наказ Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області №280 о/с від 01.07.2024 року «По особовому складу» в частині, що стосується ОСОБА_1 є обґрунтованим, тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 березня 2025 року у справі №300/6005/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
Т. В. Онишкевич