Справа № 990/376/24
Суддя: Жук А.В.
Дата ухвалення: 2025-06-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

04 червня 2025 року

м. Київ

справа №990/376/24

адміністративне провадження № П/990/376/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Жука А.В.,

суддів: Єресько Л.О., Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.,

за участю:

секретаря судового засідання - Яроша Д.В.,

представника позивача - Рябчука І.В.,

представника Президента України - Байдаченко О.І.,

представника Служби безпеки України - Кір`ян Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника Президента України та представника Служби безпеки України про залишення без розгляду позовної заяви у справі №990/376/24

за позовом ОСОБА_1 до Президента України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Служби безпеки України, Ради національної безпеки і оборони України, про визнання протиправним, нечинним та скасування указу (в частині),

УСТАНОВИВ:

1. 10 грудня 2024 року представник ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) - адвокат Рябчук Ігор Валерійович (далі - представник позивача) звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з адміністративним позовом до Президента України (далі - відповідач) з вимогою визнати протиправним, нечинним та скасувати указ Президента України від 30.12.2023 №877/2023 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» в частині введення в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.12.2023 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) щодо ОСОБА_1 , які зазначені у пункті 6 додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.12.2023 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», строком на п`ять років. Вказаний позов подано безпосередньо до Верховного Суду 10.12.2024.

2.1. Разом із позовом було подано заяву про поновлення пропущеного строку.

2.2. Щодо підстав поновлення пропущеного строку у зв`язку з повторною подачею позову представник позивача зазначав, що 28.02.24 позивач вже звертався з аналогічним позовом до Президента України з цими ж самими вимогами, однак ухвалою Верховного Суду від 21.11.2024 у справі №990/55/24 такий позов залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); представником позивача указану ухвалу отримано 26.11.2024.

Представник позивача звертав увагу, що позов у справі №990/55/24 подано 28.02.2024, тобто з дотриманням шестимісячного строку. Зважаючи на той факт, що позивач з дотриманням визначених КАС України строків звернувся до суду з відповідним позовом, представник позивача вважав, що обчислення перебігу процесуального строку на звернення до суду з позовною заявою зупинилося; у той же час КАС України не врегульовано питання обчислення процесуальних строків, у разі залишення без розгляду позову та повторної подачі такого позову.

2.3. Щодо підстав поновлення пропущеного строку у зв`язку з новою підставою для оскарження акта Президента України представник позивача зазначав, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №320/11733/24 задоволено позов ОСОБА_1 :

- визнано протиправними та скасовано рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області від 30.10.2024 про скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві від 07.09.2016 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1

- зобов`язано Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області видалити (виключити) з інформаційної підсистеми «Недійсні документи» Єдиної інформаційної аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби України інформацію (відомості) про недійсність паспорта громадянина України, виданого Голосіївським РВ ГУ ДМС України в м. Києві 14.09.2016.

Таким чином, як уважає представник позивача, з урахуванням указаного рішення суду відповідачем фактично в супереч положенням Закону України «Про санкції» застосовано такі санкції до громадянина України, який не може бути таким суб`єктом.

3. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі: Жука А.В. (головуючий суддя), Єресько Л.О., Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М., Радишевської О.Р.

4. Ухвалою Верховного Суду від 11.12.2024 визнано неповажними зазначені представником позивача підстави для поновлення пропущеного процесуального строку, позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- обов`язкової реєстрації електронного кабінету адвоката в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі) (Інструкція користувача Електронного кабінету розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою wiki.court.gov.ua або для зазначення адвокатом відомостей, які дозволять ідентифікувати його в підсистемі «Електронний суд»;

- подання заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду з наданням відповідних доказів;

- надання документа, що підтверджує сплату судового збору або ж навести доводи та надати докази, які підтверджують наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

5.1. Залишаючи без руху позовну заяву та визнаючи неповажними наведені представником позивача підстави для поновлення процесуального строку на звернення до суду із цим позовом, Суд виходив з того, що твердження позивача про те, що відкриття провадження у справі №990/55/24 зупинило перебіг шестимісячного строку на подання позову у справі не відповідають положенням процесуального законодавства, оскільки КАС України не передбачає інституту зупинення (переривання) строку звернення до суду і, відповідно, такий строк не зупиняється. Пропуск строку внаслідок попереднього звернення до суду оцінюється судом за загальними правилами оцінки поважності причин пропуску строку.

5.2. Щодо доводів представника позивача в частині заявлення нової підстави позову у цій справі, Суд зауважив, що відповідно до Єдиного державного реєстру судових рішень, провадження у справі №320/11733/24, на яке посилається позивач, відкрито 18.03.2024; рішення Київського окружного адміністративного суду у цій справі прийнято 25.11.2024.

Суд зазначав, що позовна заява не містить обґрунтування того, чому, звертаючись до Київського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про скасування рішення Головного управління Державної міграційної служби в місті Києві від 07.09.2016 про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України», ОСОБА_1 , та, фактично, вважаючи себе громадянином України, що підтверджується поданням позову у справі № 320/11733/24, ОСОБА_1 не доповнив підстави позову у справі №990/55/24 або ж не звернувся з позовом про визнання протиправним та скасування спірного Указу з зазначенням нових підстав позову в межах шестимісячного строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Суд звертав увагу на те, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.11.2024 у справі №320/11733/24 не набрало законної сили.

5.3. Суд засвідчив, що ця позовна заява подана ОСОБА_1 з пропуском встановленого процесуальним законом строку звернення до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 30.12.2023 №877/2023, оскільки позивачем порушено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 122 КАС України, який у цьому випадку слід обчислювати з 02 січня 2024 року, а з матеріалів позовної заяви поданої 10.12.24 не вбачається достатніх підстав для визнання причин пропуску цього строку поважними.

6. На виконання ухвали Верховного Суду від 11.12.2024 представник позивача направив до Суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію до платіжної інструкції, витяг про наявність електронного кабінету адвоката в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі та заяву про поновлення пропущеного строку.

7.1. Остання обґрунтована, зокрема, таким:

- із ухвали Верховного Суду від 21.11.2024 у справі №990/55/24 вбачається, що підставою для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 стала повторна неявка належним чином повідомлених позивача та його представника; водночас, що позивач, що його представники повісток про виклик у справі №990/54/24 ні засобами поштового зв`язку, ні будь-якими іншим способом, не отримували; при цьому частиною четвертою статті 240 КАС України визначено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку;

- позивач звернувся із первинним позовом до суду протягом 2 місяців із дня прийняття оскаржуваного Акта, а саме 28.02.2024, тобто в межах строку, визначеного КАС України; отже, строк звернення до суду у період з 28.02.2024 по 21.11.2024 перервався;

- як убачається із рекомендованих повідомлень про вручення №500, №450, №418 та розписки про дату та час судового розгляду від 06.06.2024, повістки про виклик у справі №990/55/24 «Вручено особисто»; проте, підписи представника позивача у рекомендованих повідомленнях про вручення та у матеріалах справи є суттєво відмінними, що, у свою чергу, вказує на те, що повістки про виклик до суду було отримано іншими особами; представнику позивача - Зінчуку Вадиму Юрійовичу взагалі не було направлено повідомлення про час та місце розгляду справи.

7.2. Указані обставини, на переконання сторони позивача, виникли об`єктивно, незалежно від позивача, а залишення попереднього позову без розгляду не було зумовлено недобросовісною процесуального поведінкою позивача і його представника. На переконання представника позивача, зважаючи на те, що обставини, що перешкодили звернутися до Суду у визначений КАС України строк, виникли незалежно від позивача, враховуючи, що пропущений строк є незначним (як і строк із моменту прийняття оскаржуваного рішення), а повторне звернення до суду здійснено у розумні строки, беручи до уваги активну поведінку позивача щодо захисту порушеного права, а також зміст порушеного права, позбавлення якого фактично унеможливлює проживання (існування) позивача на території України, сторона позивача вважає, що наявні підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на звернення до Суду із цим позовом.

8. Ухвалою Верховного Суду від 27.01.2025 клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою задоволено. Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом і поновлено цей строк. Відкрито провадження в адміністративній справі.

Також цією ухвалою частково задоволено клопотання представника позивача про залучення Ради національної безпеки і оборони України, Служби безпеки України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, в справі № 990/376/24; залучено до участі у розгляді цієї справи Раду національної безпеки і оборони України та Службу безпеки України (далі - третя особа, СБУ) як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; у задоволенні клопотання про залучення Кабінету Міністрів України та Національного банку України як третіх осіб - відмовлено.

9. При вирішенні питання щодо поважності пропуску строку звернення до суду із цим позовом, Суд звертав увагу на:

- дату ухвалення спірного Указу №877/2023 (30.12.23);

- дату первинного звернення позивача з позовом;

- дату повторного звернення до Верховного Суду із цим адміністративним позовом;

- доводи стосовно обставин, які стали підставою для залишення первинної позовної заяви без розгляду.

10. Приймаючи указане судове рішення, Суд виходив з того, що на стадії відкриття провадження у цій справі Верховний Суд обмежений можливістю з`ясувати всі обставини поважності причин пропущення позивачем строку звернення до суду, а тому станом на час винесення цієї ухвали вважав достатніми обґрунтування представника позивача про поважність причин його пропуску до Суду із цим позовом.

11.1. 12.02.25 до Суду через підсистему «Електронний суд» від представника СБУ надійшли письмові пояснення, в яких третя особа просить застосувати наслідки пропущення строків звернення до суду та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

11.2. Третя особа в указаних поясненнях щодо застосування наслідків пропущення строків звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду зазначила таке.

Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 04.03.2024 відкрито провадження у справі № 990/55/24 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Судовою повісткою про виклик від 08.10.2024, Верховний Суд викликав ОСОБА_1 , скеровуючи повістку за адресою: АДРЕСА_1 , та його представника Рябчука І.В., скеровуючи повістку за адресою: м.Київ, пл.Солом`янська, 2 оф.102 (за цією адресою знаходиться й представник Зінчук В.Ю., який брав участь у справі), для участі в судовому засіданні з розгляду адміністративної справи. Судове засідання було призначено на 07.11.2024 о 16:30 за адресою: м.Київ, вул. Князів Острозьких, 8, корп. 5 (наявні в матеріалах судової справи № 990/55/24).

У судове засідання, призначене на 07.11.2024 о 16:30 год., позивач та його представник не прибули. Поважних причин відсутності представника позивача та позивача не встановлено. За таких обставин судовий розгляд справи відкладено через неявку в судове засідання сторони позивача.

Верховний Суд повторно викликав ОСОБА_1, скеровуючи повістку за адресою: АДРЕСА_1 , та його представника Рябчука І.В., скеровуючи повістку за адресою: м.Київ, пл.Солом`янська, 2 оф.102 (за цією адресою знаходиться й представник Зінчук В.Ю., який брав участь у справі), у судове засідання з розгляду адміністративної справи, яке було призначене на 21.11.2024 о 17:30 за адресою: м.Київ, вул. Острозьких, 8, корп. 5 (наявні в матеріалах судової справи № 990/55/24). Про дату, час та місце вказаного судового засідання повідомлено позивача то його представника належним чином. У судове засідання, призначене на 21.11.2024 о 17:30 год., позивач та його представник не прибули, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином. Суд зафіксував повторну неявку позивача в судове засідання без поважних причин. Позивач не заявляв про розгляд справи за його відсутності.

Отже, мало місце повторне неприбуття позивача, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду у судові засідання, призначені на 07.11.2024 о 16:30 год. та 21.11.2024 о 17:30 год, без повідомлення ними причин такого неприбуття, що є підставою для залишення позову без розгляду відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 240 КАС України.

11.3. Третя особа вважає, що в цій справі наявні підстави для застосування наслідків пропущення строків звернення до суду та залишення позовної заяви без розгляду.

12.1. 17.02.25 до Верховного Суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача також просить залишити позовну заяву без розгляду.

12.2. Відповідач зазначає, що оскаржуваний Указ Президента України було офіційно опубліковано в газеті «Урядовий кур`єр» (від 02.01.2024 №1), отже, саме з цієї дати розпочинається перебіг процесуального строку на його оскарження. Указує, що ухвалою Верховного Суду від 21.11.2024 у справі №990/55/24 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду, однак позивач своїм правом на оскарження такої ухвали не скористався, чим фактично продемонстрував свою згоду з таким судовим рішенням. 10.12.24, із пропуском шестимісячного строку звернення до суду, встановленого статтею 122 КАС України, позивач повторно звернувся до суду із цим позовом із ідентичними позовними вимогами без належного обґрунтування поважності причин такого пропуску. Відповідач також уважає, що позивачем не надано достатніх та належних доказів поважності причин нецікавленості протягом тривалого часу станом розгляду поданого до Суду первісного позову.

13.1. 01.04.25 від адвоката Рябчука І.В. до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшло заперечення на клопотання, в якому представник позивача просить залишити без задоволення клопотання СБУ про застосування наслідків пропущеного строку.

13.2. Представник позивача, окрім іншого, зазначав, що ухвалою від 27.01.2025 Верховний Суд задовольнив клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, визнав поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з цим позовом і поновив цей строк. Посилаючись на положення частини четвертої статті 123 КАС України представник позивача вказує, що суд фактично може дійти іншого висновку порівняно з тим, який сформовано в ухвалі про поновлення пропущеного строку та відкриття провадження, проте підставою для такого висновку можуть бути нові обставини та докази сторін, які не були відомі суду під час відкриття провадження у справі; натомість, представником третьої особи не зазначено жодних нових обставин, оцінку яким не надав Суд під час поновлення пропущеного строку.

14. У судовому засіданні представники третьої особи та відповідача підтримали клопотання, висвітлені у змісті письмових пояснень на відзиву на позовну заяву відповідно. Представник позивача заперечив проти задоволення клопотань про залишення позовної заяви без розгляду та просив відмовити в їх задоволенні.

15. Заслухавши думку учасників справи та оцінивши наведені сторонами доводи в аспекті спірних правовідносин і встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновків про передчасність викладеного в ухвалі про відкриття провадження у справі висновку суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом, а отже, і про наявність підстав для задоволення клопотань третьої особи та відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на таке.

16. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

17. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

18. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Рахункової палати, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів призначення суддів Конституційного Суду України у процесі конкурсного відбору кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, а також Дорадчої групи експертів щодо оцінювання таких кандидатів на посаду судді Конституційного Суду України, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

19. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України визначено у статті 266 КАС України, відповідно до частини першої якої правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо: 1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України; 2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат; 5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.

20. Адміністративні справи, зазначені у пунктах 1-3, 5 частини першої цієї статті, розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження Верховним Судом у складі колегії Касаційного адміністративного суду не менше ніж з п`яти суддів (частина друга статті 266 КАС України).

21. Судом апеляційної інстанції у справах, визначених частиною другою цієї статті, згідно частини п`ятої статті 266 КАС України, є Велика Палата Верховного Суду. Судове рішення Верховного Суду у таких справах набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

22. Питання, пов`язані із процесуальними строками в адміністративному судочинстві, врегульовані Главою 6 Розділу І КАС України.

23. Так, за визначенням, що міститься в частині першій статті 118 КАС України, процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

24. Відповідно до частини першої статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

25. Відповідно до частини першої та абзацу 1 частини другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

26. Водночас, частиною першою статті 121 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

27. Відповідно до частин третьої, четвертої та шостої статті 121 КАС України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку, відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

28. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України, відповідно до положень якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

29. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

30. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку (частина четверта статті 240 КАС України).

31. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

32. ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

33. У рішенні від 03.03.2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

34. Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду (такий висновок неодноразово викладався у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема у постанові від 24.02.2021 у справі №9901/141/20 (провадження №11-375заі20).

35. Згідно з усталеними висновками Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

36. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

37. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

38. Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

39. Резюмуючи викладене вище, можна дійти висновків про те, що за загальним правилом термін на звернення до суду протягом шестимісячного строку, з якого особа дізналася або повинна була дізнатися про порушене право, встановлено процесуальним законом, а відтак саме в цих межах повинно вчинятися така процесуальна дія, як звернення особи до адміністративного суду із позовною заявою.

40. Виключенням цього може бути доведення стороною, яка вчиняє процесуальну дію, підстав для поновлення процесуального строку звернення до суду та поважних причин, що об`єктивно унеможливили звернення до суду протягом встановленого законом строку.

41. При цьому, право на звернення до суду, згідно з усталеною практикою Верховного Суду та ЄСПЛ, не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

42. Водночас, установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

43. Повертаючись до матеріалів цієї справи, предметом оскарження у цій справі є Указ Президента України, яким до позивача застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції), а тому, зважаючи на приписи вищевикладених норм процесуального закону, у даному випадку для звернення до суду з цим позовом установлено шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

44. З метою впорядкування офіційного оприлюднення нормативно-правових актів, що їх приймають, зокрема Президент України, забезпечення регулювання суспільних правовідносин на основі чинних актів, запобігання перекрученням їх змісту, визначення порядку набрання ними чинності, відповідно до статті 57, частин другої та п`ятої статті 94, частини другої статті 102 Конституції України, Указом Президента України від 10.06.1997 №503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» (далі - Указ №503/97) установлено, що закони України, інші акти Верховної Ради України, акти Президента України, Кабінету Міністрів України не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях.

45. Указом №503/97 також визначено, що Офіційними друкованими виданнями є: «Офіційний вісник України»; газета «Урядовий кур`єр» (частина друга статті 1 Указу №503/97).

46. Частиною четвертою статті 1 Указу №503/97 встановлено, що офіційним друкованим виданням, в якому здійснюється офіційне оприлюднення законів, актів Президента України, є також інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

47. Визначення офіційного друкованого видання органів державної влади та органів місцевого самоврядування міститься й у Законі України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» (далі - Закон №539/97-ВР), відповідно до статті 1 якого, офіційні друковані видання органів державної влади та органів місцевого самоврядування - видання, які спеціально видаються органами державної влади та органами місцевого самоврядування (відомості, бюлетені, збірники, інформаційні листки тощо) для інформування про свою діяльність.

48. Статтею 22 Закону №539/97-ВР регламентовано відносини, пов`язані з опублікуванням офіційних документів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, за змістом частини першої якої, укази Президента України, інші нормативно-правові акти публікуються в офіційних виданнях (відомостях, бюлетенях, збірниках, інформаційних листках тощо) та друкованих засобах масової інформації відповідних органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

49. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що офіційним оприлюдненням Указів Президента України слід вважати їх опублікування державною мовою в офіційних друкованих виданнях, а саме: в «Офіційному віснику України»; газеті «Урядовий кур`єр», інформаційному бюлетені «Офіційний вісник Президента України».

50. Застосована в Указі №503/97, яким упорядковано відносини, пов`язані з офіційним оприлюдненням нормативно-правових актів, що їх приймають, зокрема Президент України, конструкція правових норм, свідчить про те, що Укази Глави держави (без розмежування їх на види, в залежності від предмету регулювання) не пізніш як у п`ятнадцятиденний строк після їх прийняття у встановленому порядку і підписання підлягають оприлюдненню державною мовою в офіційних друкованих виданнях, якими є «Офіційний вісник України», газета «Урядовий кур`єр», а також Інформаційний бюлетень «Офіційний вісник Президента України».

51. При цьому, чинним законодавством не передбачено й обов`язку Президента України іншим чином, аніж шляхом офіційного оприлюднення Указів, в тому числі тих, які є актами індивідуальної дії, доводити до відома осіб, яких ці акти стосуються, про їх існування.

52. Оприлюднення Указів Президента України державною мовою в офіційних друкованих виданнях вважається належним способом доведення їх до відома. Незнання цього не звільняє від юридичних наслідків, які спричиняє Указ, зокрема і при зверненні до суду з пропуском визначеного для цього строку.

53. Оскаржуваний позивачем у відповідній частині Указ Президента України за своїм змістом та правовою природою є актом індивідуальної дії, оскільки виданий відповідачем - суб`єктом владних повноважень на виконання владних управлінських функцій та стосується прав та інтересів позивача; не містить загальнообов`язкових правил поведінки, а з урахуванням рішення Ради національної безпеки та оборони України, уведеним у дію цим Указом, передбачає індивідуалізовані приписи щодо застосування санкцій до конкретних юридичних і фізичних осіб; адресований цим особам; не регулює певний вид суспільних відносин, а спрямований на припинення конкретних правовідносин.

54. Як висновок, оскільки спірний Указ є індивідуально-правовим актом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню установлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до адміністративного суду.

55. Оскаржуваний позивачем у відповідній частині Указ Президента України від 30.12.2023 року №877/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.12.2023 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» було офіційно опубліковано в Урядовому кур`єрі (від 02.01.2024 №1).

56. Під №6 додатку до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.12.2023 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» містяться відомості про таку фізичну особу як « ОСОБА_2 », який, як вказано у рішенні, користується документами громадянина України « ОСОБА_1 ».

57. Відповідно до пункту 3 Указу Президента України від 30.12.2023 №877/2023 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30.12.2023 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» цей Указ набрав чинності з дня його опублікування, тобто з 02.01.24.

58. Оскільки, як убачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 у цій справі, така була подана безпосередньо до Верховного Суду 10.12.24 (тобто після спливу шести місяців з моменту набрання чинності та оприлюднення спірного Указу Президента України від 30.12.2023 №877/2023), то за таких обставин наявні були підстави вважати, що позивачем порушено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, встановлений статтею 122 КАС України, який у даному випадку слід обчислювати з 02.01.24.

59. З цих, зокрема, підстав, позовна заява у цій справі була залишена без руху ухвалою Верховного Суду від 11.12.2024.

60. При цьому, поновлюючи процесуальний строк звернення до суду із цим [повторно заявленим] позовом до Президента України, Суд в ухвалі наголосив, що на стадії відкриття провадження Верховний Суд обмежений можливістю з`ясувати всі обставини поважності причин пропущення позивачем строку звернення до суду, а тому станом на час винесення цієї ухвали вважав достатніми обґрунтування представника позивача про поважність причин його пропуску до суду із цим позовом.

61. Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

62. Позивач своїм правом на оскарження такої ухвали не скористався, чим фактично продемонстрував свою згоду з таким судовим рішенням. Указане судове рішення набрало законної сили.

63. Отже, доводи про те, що позивач та його представники повісток про виклик у справі №990/54/24 не отримували, а підписи представника позивача у рекомендованих повідомленнях про вручення та у матеріалах справи є відмінними, не можуть оцінюватися Судом в межах цієї справи та братись до уваги в якості підстав для поновлення процесуального строку звернення до суду.

64. Доводи, якими представник позивача обґрунтовує підстави для поновлення процесуального строку, в значній своїй частині стосуються повідомлення (неповідомлення) сторони позивача про процесуальні дії у справі №990/55/24, і такі доводи могли б лягти в основу апеляційного оскарження ухвали Верховного Суду від 21.11.2024. Саме суд апеляційної інстанції вправі оцінювати такі доводи, а не суд першої інстанції під час повторного звернення до суду позивача.

65. При цьому, колегія суддів відхиляє посилання представника позивача на те, що положення частини четвертої статті 240 КАС України передбачають, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

66. Аналізуючи приписи процесуального закону у системному взаємозв`язку із частиною четвертою статті 240 КАС України, колегія суддів Верховного Суду висновує, що під поняттям «в загальному порядку» мається на увазі в порядку та у спосіб, передбачених КАС України, а отже, і в межах строків, визначених частиною другою статті 122 КАС України.

67. Відкриття провадження у справі №990/55/24 не зупинило перебіг шестимісячного строку на оскарження спірного Акта Президента України, оскільки, КАС України не передбачає інституту зупинення (переривання) строку звернення до суду і, відповідно, такий строк не зупинявся.

68. Своєчасне звернення позивача до Суду із позовною заявою вперше, яка була залишена без розгляду, виходячи із встановлених для цього передумов і підстав, не може, на переконання Суду, бути визнано поважною причиною пропуску строку звернення із цим позовом.

69. Ураховуючи наведене, беручи до уваги дату ухвалення спірного Указу №877/2023 (30.12.2023), дату первинного звернення позивача з позовом (28.02.2024), дату повторного звернення до Верховного Суду із даним адміністративним позовом (10.12.2024), доводи сторони позивача стосовно обставин, які стали підставою для залишення первинної позовної заяви без розгляду, а також доводи відповідача та третьої особи щодо порушення строків звернення до суду із цим позовом, зважаючи на те, що на стадії відкриття провадження у цій справі Суд обмежений був можливістю з`ясувати всі обставини поважності причин пропущення позивачем строку звернення до суду, колегія суддів уважає передчасними висновки, зроблені судом в ухвалі про відкриття провадження у цій справі, про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду із цим позовом.

70. Водночас Суд відхиляє посилання позивача про те, що умовою застосування наслідків пропуску строку звернення до суду, передбаченого частиною четвертою статті 123 КАС України, є зазначення нових обставин, оцінку яким не надано Судом під час вирішення питання про поновлення пропущеного строку.

71. З аналізу указаної норми процесуального закону випливає, що єдиною підставою для не залишення позовної заяви без розгляду є наявність інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

72. Таких підстав Судом не було встановлено ні зі змісту заперечень представника позивача на клопотання про залишення позову без розгляду, ні під час судового засідання із наданих представником позивача пояснень щодо наведеного.

73. Таким чином Верховний Суд констатує наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 123 та пункту 8 частини першої статті 240 КАС України, для залишення цього адміністративного позову без розгляду та задоволення клопотань представників третьої особи та відповідача.

74. Вступну та резолютивну частину цієї ухвали проголошено у відкритому судовому засіданні 04.06.25.

75. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 243 КАС України складання повної ухвали залежно від складності справи може бути відкладено на строк не більш як на п`ять днів з дня проголошення скороченої (вступної та резолютивної частин) ухвали.

76. Колегія суддів зазначає, що відповідно до Акту фіксації збоїв у роботі програмних продуктів та інформаційних систем від 06.06.25, о 12:45 год 06.06.25 в локальній мережі Верховного Суду виявлено ознаки здійснення кібератаки, а саме: втрачено доступ до серверів та баз даних суду; втрачено доступ до даних на мережевих ресурсах суду та на локальних комп`ютерах користувачів; виявлено пошкодження програмного забезпечення, внаслідок чого був відсутній зв`язок з АСДС Верховного Суду, не працювала телефонія та інші електроні сервіси та ресурси.

77. Згідно з Актами про неможливість роботи автоматизованої системи діловодства Верховного Суду від 09.06.25, 10.06.25, 11.06.25, через технічний збій, який стався 06.06.25 в локальній мережі Верховного Суду, тимчасово не функціонують автоматизована система діловодства Верховного Суду на базі Комп`ютерної програми «Автоматизована система управління документами «ДОК ПРОФ 3.0», Комп`ютерна програма «ДСС» у Касаційному адміністративному суді.

78. Також, відповідно до наказу від 05.06.25 №1917/0/6-25 суддя Радишевська О.Р. перебувала у відпустці з 09.06.25 по 10.06.25.

79. Згідно з наказом від 02.06.25 №1849/0/6-25 суддя Радишевська О.Р. перебувала у відрядженні з 11.06.25 по 17.06.25.

80. Відповідно до наказу від 10.06.25 №5а/0/6-25 суддя Жук А.В. перебував у відпустці з 11.06.25 по 18.06.25.

81. З урахуванням наведеного, складення та підписання повного тексту цієї ухвали відбулося після завершення відновлювальних робіт та виходу суддів з відпустки.

Керуючись статтями 2, 5, 22, 122, 123, 240, 243, 248, 266 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання представника Президента України та представника Служби безпеки України про залишення позову без розгляду задовольнити.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України, про визнання протиправним, нечинним та скасування указу (в частині) залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її прийняття та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Повний текст судового рішення складено 19.06.25.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук

Л.О. Єресько

Н.М. Мартинюк

Ж.М. Мельник-Томенко

О.Р. Радишевська

Судді Верховного Суду