Справа № 461/1737/25
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 рокуСправа № 461/1737/25 пров. № А/857/17695/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання Волчанського А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 квітня 2025 року (суддя Павлюк О.В., м.Львів, повний текст складено 15 квітня 2025 року), -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Львівської митниці (далі Митниця), в якому просила скасувати постанову про порушення митних правил від 11.02.2025 №1560/20900/24 (далі Постанова) та надіслати справу на новий розгляд для проведення додаткової перевірки Митницею з метою встановлення всіх обставин по справі.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 15 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що рішення суду ґрунтується на непрямих доказах, які б беззаперечно підтверджували вину позивача у вчиненні порушення передбаченого частиною першою статті 471 Митного кодексу України (далі МК). Зазначає, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення працівниками Митниці не дотримано порядок його складання, зокрема в частині відомостей про місце, час вчинення порушення, предмет порушення тощо.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що Постанова є законною, ухваленою повноважною особою в межах санкції даної статті.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.

Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 11.02.2025 Митниця в особі заступника начальника Митниці Хомутянського В.В. винесла Постанову, згідно з якою громадянку ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні порушення митних правил передбаченого частиною першою статті 471 МК і накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20% від суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил, на суму 908719,20 грн.

З вказаної Постанови видно, що 04.12.2024, близько 21:00 год, в зону митного контролю митного поста «Краковець» Митниці в напрямку «виїзд з України», смугою спрощеного митного контролю «зелений коридор» в`їхав автомобіль марки «Volkswagen» р.н. НОМЕР_1 (далі Автомобіль, ТЗ відповідно), під керуванням гр. ОСОБА_2 .

Під час здійснення митного контролю вказаного транспортного засобу, у ящику для дрібних речей (бардачку) вказаного автомобіля, серед особистих речей позивачки, виявлено митну декларацію Республіки Польщі № 80-ОС.505.1.2024.1161 від 27.11.2024 про ввезення грошових коштів на територію Євросоюзу та заповнену гр. ОСОБА_1 .

Відповідно до вказаної митної декларації Республіки Польщі від 27.11.2024, яка заповнена в пункті пропуску «Budomierz» («Будомєж»), гр. ОСОБА_3 переміщувала з митної території України на територію Республіки Польща, на Автомобілі валютні кошти у сумі 120'000 (сто двадцять тисяч) доларів США, що згідно з курсом Національного банку України (станом на 27.11.2024) відповідає сумі 4980420,00 грн, або ж 114 014,34 євро.

Відповідно до інформації наявної інформаційних ресурсах Митниці (АСМО «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби) 27.11.2024 близько 07:32 год через пункт пропуску «Грушів - Будомєж» митного поста «Грушів» Митниці, смугою руху «зелений коридор», у напрямку виїзд з України було пропущено ТЗ, під керуванням ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . У вказаних інформаційних ресурсах відсутня інформація про факт декларування позивачкою валютних коштів, під час її переміщення 27.11.2024 через пункт пропуску «Грушів - Будомєж» митного поста «Грушів» Митниці.

Отже, ОСОБА_1 своїми діями (бездіяльністю) вчинила недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, у сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування.

Вбачаючи у діях скаржника наявність ознак порушення митних правил, передбаченого частиною першою статті 471 МК, стосовно неї 05.12.2024 було складено протокол про порушення митних правил № 1560/20900/24 (далі Протокол).

Після складання вказаного Протоколу ОСОБА_1 добровільно надала і просила приєднати до матеріалів копії документів, виданих їй польською митницею, про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності працівниками польської митниці за польським законодавством, зокрема: - Pouczenie o uprawnienach I obowiazkach podejrzanego wynikajcego s Kodeksu karnego skarbowego, на 3 арк.; - Pouczenie o uprawnienach I obowiazkach podejrzanego, на 7 арк.; Документ сформований в системі «Електронний суд» 07.03.2025 5 - Protokol tymczasowego zajecie mienia ruchomego, на 1 арк.; - Pokwitowanie seria PL/MF/AP № 0109907 від 27.11.2024.

У вказаних документах йдеться про факт декларування 27.11.2024 ОСОБА_1 митним органам Республіки Польща валютних коштів у сумі 120000 доларів США, а також про застосування до неї кримінально - адміністративних заходів відповідно до польського законодавства.

Під час провадження у вказаній справі одержано лист митних органів Республіки Польща від 22.01.2025 № 0201-IMG.542.1837.2024.5, скерований в адресу Митниці листом Держмитслужби України від 22.01.2025 № 26/26-04/11/171, яким повідомлялося, що у результаті заходів митного контролю, проведених митним органом Республіки Польща, 27.11.2024 у пункті пропуску «Будомеж» у гр. ОСОБА_1 , яка переміщувалася через митний кордон на ТЗ, було виявлено валютні кошти у сумі 120000 доларів.

За вказаним фактом стосовно позивачки було порушено кримінальну і податкову справу (RKS 1300/2024), після чого вона подала декларацію про грошові кошти, яку зареєстровано у Митному відділі в Будомежі за № 80-ОС.505.1.2024.1161.

У розділі « 5.А.» декларації гр. ОСОБА_1 заявила, що вона є єдиним власником переміщуваних нею валютних коштів.

До вказаного листа митних органів Республіки Польща було додано документи, ідентичні виявленим у гр. ОСОБА_1 04.12.2024, у зоні митного контролю митного поста «Краковець» Митниці під час митного контролю переміщуваного нею Автомобіля.

Відповідно до частини третьої статті 197 МК переміщення валюти України, іноземної валюти, банківських металів через митний кордон України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про валюту і валютні операції».

Згідно статті 8 Закону України «Про валюту і валютні операції» (далі Закон №2473-VIII) та «Положення про транскордонне переміщення валютних цінностей», затвердженого Постановою Національного банку України від 02.01.2019 року №3, транскордонне переміщення фізичними особами валютних цінностей у сумі, що дорівнює або перевищує еквівалент 10 тисяч євро за офіційним курсом валют, встановленим Національним банком України на день переміщення через митний кордон України, підлягає письмовому декларуванню митним органам, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За приписами пункту 18 «Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті» затвердженого постановою Правління Національного банку України № 5 від 02.01.2019 (далі Положення № 5), фізичні особи - резиденти здійснюють валютні операції з транскордонного переміщення валютних цінностей шляхом їх вивезення/пересилання за межі України в загальній сумі, що перевищує на день вивезення/пересилання в еквіваленті 10'000 євро, на підставі документів, що підтверджують: 1) зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/ пересилання в еквіваленті 10'000 Євро; 2) придбання цією особою банківських металів у банках та/ або Національному банку виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/ пересилання в еквіваленті 10'000 Євро. Документи, що підтверджують зняття готівки з власних рахунків у банках фізичними особами - резидентами з метою її вивезення, є чинними протягом 90 календарних днів із дня зняття ними готівки з власних рахунків у банках.

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 366 МК канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які переміщують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Початок проходження (проїзду транспортними засобами особистого користування) громадянином каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»), є декларуванням шляхом вчинення дій цим громадянином про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території. Таке декларування свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через «зелений коридор», звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 471 МК недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі 20 відсотків суми, що перевищує дозволену законодавством України для переміщення валютних цінностей без письмового декларування, згідно з офіційним курсом Національного банку України на день вчинення порушення митних правил.

У Примітці до цієї статті МК визначено, що недекларуванням у цій статті вважається незаявлення громадянином за встановленою формою точних та достовірних відомостей, перелік яких визначений цим Кодексом, про товари, які переміщуються (пересилаються) таким громадянином через митний кордон України (у тому числі при проходженні (проїзді) ним каналом, позначеним символами зеленого кольору («зелений коридор»).

За приписами частини першої статті 257 МК декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.

Декларант зобов`язаний здійснити декларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення відповідно до порядку, встановленого цим Кодексом; надати митному органу передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей (частина перша статті 266 МК).

Відповідно до частини першої статті 458 МК порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх митним органам для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на митні органи цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За приписами статті 466 МК адміністративні стягнення за порушення митних правил не може бути застосовано інакше, як на підставі та в порядку, що встановлені цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно зі статтею 486 МК завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону.

Статтею 487 МК встановлено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (стаття 10 КУпАП).

Згідно з частиною першою статті 488 МК провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.

Статтею 489 МК визначено, що посадова особа при розгляді справи про порушення митних правил зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення, від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

А частина перша статті 494 МК передбачає, що про кожний випадок виявлення порушення митних правил уповноважена посадова особа митного органу, яка виявила таке порушення, невідкладно складає протокол за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

За змістом статті 495 МК доказами у справі про порушення митних правил є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність або відсутність порушення митних правил, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Такі дані встановлюються: 1) протоколом про порушення митних правил, протоколами процесуальних дій, додатками до зазначених протоколів; 2) поясненнями свідків; 3) поясненнями особи, яка притягується до відповідальності; 4) висновком експерта; 5) іншими документами (належним чином завіреними їх копіями або витягами з них) та інформацією, у тому числі тими, що перебувають в електронному вигляді, а також товарами - безпосередніми предметами порушення митних правил, товарами із спеціально виготовленими сховищами (тайниками), що використовувалися для приховування безпосередніх предметів порушення митних правил від митного контролю, транспортними засобами, що використовувалися для переміщення безпосередніх предметів порушення митних правил через митний кордон України.

Посадова особа митного органу, яка здійснює провадження у справі про порушення митних правил, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

У розглядуваній справі судом встановлено, що згідно оскаржуваної Постанови в провину ОСОБА_1 ставиться те, що вона вчинила дії, спрямовані на недекларування валютних цінностей, що переміщуються громадянами через митний кордон України, в сумі, що перевищує дозволену законодавством України для їх переміщення без письмового декларування, оскільки відповідно до митної декларації Республіки Польщі від 27.11.2024 про ввезення грошових коштів на території Євросоюзу, з митної території України на територію Республіки Польща переміщено валютні кошти у сумі 120000 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України (станом на 27.11.2024) відповідає сумі 114014,34 євро або ж 4980420 грн.

Доказом, який покладено в основу винуватості позивачки-апелянта у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 471 МК є лист Держмитслужби від 22.01.2025 № 26/26-04/11/171, яким в адресу митниці скеровано відповідь митних органів Республіки Польщі (від 22.01.2025 № 0201-IMG.542.1837.2024.5) з додатками, згідно з яким гр. ОСОБА_1 27.11.2024 перемістила через митний кордон України в пункті пропуску «Грушів - Будомєж», із України до Польщі на ТЗ, валютні кошти, а саме: 120000 доларів США, із порушенням законодавства Республіки Польща, внаслідок чого була притягнута митними органами Польщі до адміністративної відповідальності; 2) витягом із АСМО «Інспектор» про факт перетину 27.11.2024 о 07:32 год митного кордону України ОСОБА_1 в пункті пропуску «Грушів - Будомєж» митного поста «Грушів» Львівської митниці, на транспортному засобу марки «Volkswagen» р.н. НОМЕР_1 .

Однак, така копія митної декларації не є прямим доказом наявності у позивача на момент перетину митного кордону України грошових коштів у сумі 120000 доларів США, оскільки таких грошових коштів виявлено не було, а копія митної декларації Республіки Польща в сукупності з інформаційною відповіддю Палати податкової адміністрації у Вроцлаві Республіка Польща за №0201-IMG.542.1837.2024.5 підтверджує лише факт митного оформлення грошових коштів у сумі 120000 доларів США відповідною декларацією грошових коштів.

Застосовуючи практику Верховного Суду (зокрема, постанова від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к) апеляційний суд наголошує, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і вчинене саме особою стосовно якої складено протокол про правопорушення.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення (в даному випадку митного органу) має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії відображеній у протоколі, як суть правопорушення. Наявність таких обставин, яким версія митного органу не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Аналізуючи вимоги частини першої статті 495 МК апеляційний суд зазначає, що докази вчинення позивачем інкримінованого останній правопорушення у митного органу відсутні в розумінні зазначеної статті, оскільки в Протоколі міститься лише інформація, що наведена у митній декларації Республіки Польщі від 27.11.2024 №80ОС.505.1.2024 разом з тим, валютні цінності, а саме безпосередні предмети порушення митних правил при перетині позивачем кордону, - відсутні, що і підтверджено матеріалами даної справи та жодним чином не спростовано митним органом, до того ж Митницею не здобуто доказів у вигляді документів про зняття цією фізичною особою готівки з власних рахунків у банках і квитанції про здійснення валютно-обмінної операції з цією готівкою (у разі здійснення такої операції) виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/ пересилання в еквіваленті 10000 Євро; 2) придбання цією особою банківських металів у банках та/ або Національному банку виключно на ту суму, що перевищує на день вивезення/ пересилання в еквіваленті 10000 Євро.

А отже достовірно стверджувати, що 27.11.2024 позивачем при перетині державного кордону було умисно незадекларовано грошові кошти в сумі 120000 доларів США немає підстав. Безпосередньо такий факт митними органами України не встановлений, як і невстановлено того, що 27.11.2024 позивачем було здійснено зняття саме цієї суми готівки з власних банківських рахунків для перевезення за кордон.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, обов`язок доводити правомірність рішення у цій справі покладається на суб`єкта владних повноважень, яким у цій справі є Митниця.

Відповідно до частини третьої статті 62 Конституції України, обвинувачення не може гуртуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Отже, апеляційний суд враховує, що матеріали справи свідчать про відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували вчинення позивачем 27.11.2024 на митній території України адміністративного правопорушення, яке безпосередньо було зафіксовано митними органами України, і відповідачем у справі таких належних доказів не надано.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, з метою належного захисту прав позивача, з урахуванням частини другої статті 9 КАС, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач не довів обставин щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке передбачене частиною першою статті 471 МК, а отже оскаржувана Постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.

Відповідно до частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 квітня 2025 року скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити.

Скасувати постанову в справі про порушення митних правил від 11 лютого 2025 року №1560/20900/24 і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич

Повне судове рішення складено 19.06.2025.