Справа № 348/1319/25
Суддя: Гундяк Т. Д.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №348/1319/25
Провадження № 2-а/348/34/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2025 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Гундяка Т.Д.,

секретар судового засідання Дмитрук С.І.,

за участю представника позивача Голіней Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голіней Л.Д., звернувся до суду з адміністративним позовом до ГУНП в Івано-Франківській області, в якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

В обґрунтування позову представник позивача зазначає,що 20.05.2025 позивач керував транспортним засобом WolkswagenCC, номерний знак НОМЕР_1 , в м. Надвірна вул. Мазепи Івано-Франківської області.Близько 23 год 30 хв позивач виїхав з автомийки, де мив автомобіль та направлявся до себе додому. Одразу після виїзду на головну дорогу з автомийки, автомобіль, яким керував ОСОБА_1 , зупинили працівники поліції та повідомили йому, що в автомобілі не освітлюється задній номерний знак.

За вказаних обставин працівники поліції винесли постанову за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП серії ЕНА № 4778987, в якій зазначено, що позивач керував транспортним засобом в якого не освітлюється задній номерний знак, чим порушив п. 2.9 ПДР керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, перевернутим чи не освітленим. В подальшому позивачу було вручено працівниками поліції копію вказаної постанови. При цьому працівниками поліції не було надано можливість усунути недоліки, не заслухано пояснень водія та не роз`яснено йому повністю його прав.

Як стверджує позивач коли він виїжджав з дому на мийку то номерний знак освічувався та проблем ніяких не було. Можливо під час мийки авто відійшов контакт від лампочки і можливо було усунути даний недолік. Проте працівники поліції не оглянувши повторно автомобіль та не давши можливості зробити це водію та переконатися що дійсно є неполадки, винесли постанову, якою вирішили притягнути до відповідальності позивача. Також зазначили, щоб водій поспішив додому, бо скоро почнеться комендантська година.

Вказує, що якщо би було присутнє мерехтіння освітлюваності заднього номерного знаку працівник поліції згідно ПДР мав би запропонувати йому усунути недоліки на місці зупинки, чи запропонувати супроводити його до найближчої станції технічного обслуговування чи додому для заміни непрацюючої однієї із двох ламп підсвітки заднього номерного знаку, а не безпідставно виносити постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Окрім того, інспектор не роз`яснив йому його права на захист при розгляді адміністративної справи на місці. На його зауваження про реалізацію його права на захист і виклик адвоката, йому було безпідставно відмовлено.

Стверджує, що він не вчиняв жодних дій, спрямованих на умисне приховування номерного знаку. По приїзду додому позивач вийшовши з машини хотів усунути недоліки, на які вказали працівники поліції, та з`ясувалося, що задній номер освічується.

Із постановою позивач не згоден, оскільки ПДР він не порушував, та адміністративного правопорушення 20.05.2025 скоїти не міг, жодного доказу на підтвердження вчинення ним цього адміністративного правопорушення поліцейським йому не пред`явлено, а тому вважає, що постанова підлягає скасуванню. Будь-яких доказів того, яким чином поліцейський Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Мельник Н.В. зафіксував порушення позивачем вимог ПДР 20.05.2025 із постанови не вбачається.

Постанова не містить, жодних доказів, що при винесенні спірної постанови працівником поліції було дотримано всіх вимог порядку провадження у справі про адміністративне правопорушення, зокрема, здійснено представлення, роз`яснено права та обов`язки позивача, оголошено суть інкримінованого правопорушення, вирішено заявлені клопотання, досліджено докази, що стосуються обставин та фактів інкримінованого правопорушення, заслухано доводи позивача, надано відповіді на його пояснення та аргументи.

Матеріали справи за фактом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, не тільки не містять жодного доказу на підтвердження обставин та фактів вчиненого правопорушення, але і спірна постанова не містить навіть посилання на докази, на основі яких було винесено відповідне рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

При винесенні спірної постанови уповноваженою особою не було дотримано всіх вимог процесуального законодавства та не забезпечено реалізацію принципу обґрунтованості та вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважене зокрема, шляхом посилання на докази, на основі яких прийнято рішення та які суд мав би можливість дослідити під час розгляду адміністративного позову. Порушення вимоги обґрунтованості рішення призводить до його незаконності в цілому та необхідності скасування.

Сама по собі постанова про адміністративне правопорушення та опис інкримінованого правопорушення не можуть бути доказом вчинення особою адміністративного правопорушення, оскільки постанова - це процесуальний документ, що має виноситися вже на основі досліджених доказів, а не бути самостійним доказом, а опис правопорушення є фабулою обвинувачення та правовою кваліфікацією інкримінованого правопорушення, що має бути доведено або спростовано на основі відповідних доказів, що досліджуються під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідачем фактично не зафіксовано порушення вимог ПДР, яке б доводило вину позивача, не встановлено всіх обставин справи, та як вбачається із постанови про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови не має додатків, які могли б підтвердити вину водія. Жодних доказів по справі,крім самої постанови, на момент розгляду адміністративної справи не було здобуто працівником поліції. Таким чином, позивач зазначає, що твердження поліцейського про порушення позивачем вимог ПДР є лише його суб`єктивною думкою та припущенням,яке не може бути підставою для притягнення до адміністративної відповідальності.

Поліцейський розглянув справу та притягнув позивача до відповідальності за відсутністю доказів вчинення ним правопорушення, за відсутності доказів його вини, упереджено, оскільки не взяв до уваги пояснення, не дослідив обставини справи в сукупності, а керувався лише домислами, припущеннями та неіснуючими даними.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова у справі про адміністративне правопорушення винесена поліцейським незаконно, з грубим порушенням норм законодавства, підзаконних актів, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, необґрунтовано, упереджено, за неіснуюче правопорушення, якого позивач не скоїв, з порушенням його законних прав, що призвело до незаконного притягнення останнього до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Посилаючись на викладене, позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 4778987 від 20.05.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, а провадження по справі закрити.

У відзиві на позовну заяву представник ГУНП в Івано-Франківській області зазначила, що категорично не погоджується з вимогами позивача, вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства.

Підставою зупинки транспортного засобу був факт того, що позивач на автомобілі Volskswagen CC, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух автомобілем з неосвітленим заднім номерним знаком (п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію»).

Зупинивши транспортний засіб працівник поліції підійшов та належним чином представився водієві, яким виявився позивач, пред`явив службове посвідчення та проінформував водія про причину зупинки транспортного засобу, передбаченої ст. 35Закону України «Про національну поліцію», і попросив пред`явити посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.121-3 КУпАП, поліцейським було роз`яснено позивачеві його права як громадянина України, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, про що свідчить підпис позивача у п. 8 постанови, та відповідно до вимог ст. 278, 279 КУпАП розглянуто та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №4778987 від 20.05.2025 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1190 грн. Після складання постанови, її було оголошено та вручено копію постанови позивачеві під розписку відповідно до вимог ст. 285 КУпАП, про що свідчить особистий підпис позивача у п.9 постанови та відеофіксація.

При винесенні поліцейським постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності порушень не встановлено, оскільки позивачу було роз`яснено його права, надано можливість ознайомитися з матеріалами справи, а щодо надання правової допомоги, це право позивача, яким він може скористатися на свій власний розсуд і поліцейський повинен надати йому можливість ним скористатися під час розгляду справи, проте не зобов`язаний йому це право забезпечувати шляхом надання адвоката.

У позовній заяві позивач визнає факт технічної несправності освітлення номерних знаків, зазначаючи, що після проведення мийки автомобіля стався відхід контакту лампи підсвічування номерного знака. Це прямо свідчить про те, що підсвічування номерних знаків на момент зупинки транспортного засобу та складання постанови серії ЕНА №4778987 від 20.05.2025 було відсутнє.

Представник відповідача зазначає, що твердження позивача про наявність підсвічування номерних знаків при виїзді з дому не спростовує факту його відсутності під час руху транспортного засобу в момент, що має значення для розгляду справи.

Згідно п. 2.9в)ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, з неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий. Також цей факт став підставою зупинки транспортного засобу.

Щодо доводів позивача про допущення посадовими особами відповідача процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, що виразилось у тому, що особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, не було роз`яснено її прав, не додана відеофіксація, проте певні дефекти адміністративного акта можуть не стосуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Працівник поліції діяв згідно ст. 275 КУпАП.

Незгода позивача щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення його від адміністративної відповідальності, оскільки водій при керуванні автомобілем зобов`язаний в першу чергу дотримуватись вимог ПДР.

Відповідно до ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити та забезпечити технічно справний стан транспортного засобу.

Доводи, зазначені позивачем в позовній заяві, не звільняють ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, так як склад адміністративного правопорушення був, доказом цього слугують відеофіксація з місця події.

Позивач не надав жодних доказів, які спростовували б факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121-3 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам,організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Розглядаючи справу, відповідач з`ясував всі обставини, які підлягають з`ясуванню, надав докази вчиненого адміністративного правопорушення та діяв на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами. Оскаржувана постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 02.06.2025 відкрито провадження в адміністративній справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги, постанову скасувати і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 20.05.2025 інспектором Надвірнянського районного відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Мельником Н.В. винесено постанову серії ЕНА № 4778987, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1190 грн.

Згідно постанови ОСОБА_1 20.05.2025 о 23:42:22 в м. Надвірна по вул. Мазепи, керував транспортним засобом марки WolkswagenCC, номерний знак НОМЕР_1 , в якого не освітлюється задній номерний знак, чим порушив п. 2.9.в ПДР.

На підтвердження вчинення позивачем правопорушення відповідачем разом з відзивом на позовну заяву надано суду відеозапис з місця вчинення правопорушення файл під назвою «відеодоказ ОСОБА_1 ._0009В.МР4», який розпочинається з того, що працівник поліції о 23:53:13 20.05.2025 повідомляє водія про те, що щодо нього винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 4778987 за порушення п. 2,9. «в» ПДР та накладено адміністративне стягнення згідно ст. 121-3 КУпАП. Також працівник поліції роз`яснює водію порядок оскарження постанови та сплати штрафу. Водій ставить підписи у постанові по справі про адміністративне правопорушення та отримує копії такої, після чого відеозапис припиняється.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про дорожній рух» забороняється експлуатація транспортних засобів з номерними знаками, які не освітлені.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху (далі - ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до п. 1.3, 1.9. ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством..

Згідно п. 2.9 «в» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідно до п. 30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.

Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.

Згідно ч.1 ст.121-3 КУпАП відповідальність за вказаною статтею настає у випадку керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака. Вчинення таких порушень тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 1 ст.1 21-3 КУпАП.

Згідно п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Системний аналіз вказаних норм дозволяє зробити висновок про те, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 справа №524/5741/16-а).

У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 285/1535/15-а міститься правовий висновок про те, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який ухвалює відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 74 КАС України визначено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).

Таким чином, в адміністративному процесі у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Оскільки визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, а тому суд під час розгляду справи повинен створювати необхідні умови для всебічного, повного й об`єктивного дослідження справи, однак не зобов`язаний підміняти собою учасників процесу, шукаючи докази виключно за власною ініціативою. Адміністративний суд має активно підтримувати перебіг провадження, досліджувати фактичні обставини справи в найбільш повному обсязі.

На обов`язок та важливість доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 17.07.2019 (справа №295/3099/17).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП законодавцем визначено права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігання безпідставному (необґрунтованому) притягненню такої особи до відповідальності.

Позовом підтверджується, що позивач не погоджується з допущеним правопорушенням і адміністративним стягненням.

Разом з тим, позивач стверджує, що транспортний засіб перед рухом перевіряв. Допускає, що під час мийки авто міг відійти контакт від лампочки. Проте в матеріалах справи відсутні докази того, що номерний знак автомобіля позивача був неосвітлений.

Будь-яких належних доказів, які б свідчили про порушення позивачем ПДР відповідачем суду не надано.

Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Суб`єктивна сторона адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 121-3 КУпАП характеризується наявністю вини у формі прямого чи не прямого умислу та настає лише за умови, що особа усвідомлювала протиправний характер своїх дій і мала умисел на керування транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком.

Вчинення цього діяння через необережність виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Усвідомлення означає не лише розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються предмета, об`єктивної сторони складу конкретного правопорушення, а й розуміння його суспільної небезпеки.

В матеріалах справи як докази наявні лише постанова, яка є предметом оскарження, та відеозапис, який за клопотанням відповідача долучено до матеріалів справи, з якого не вбачається обставин руху транспортного засобу під керуванням позивача, та відсутність освітлення номерного знаку. Відеозапис містить лише зображення світла габаритних вогнів автомобіля, який стоїть, під час оголошення працівником поліції постанови, проте без можливості встановити чи освітлений номерний знак передбаченою підсвіткою. Тобто, наданим до суду відеозаписом не зафіксовано факту вчинення позивачем правопорушення.

Відеозапису нагрудної камери патрульного чи відеореєстратора службового автомобіля працівників поліції, які працювали коли було виявлено адміністративне правопорушення, суду не надано.

Крім того, під час судового розгляду була досліджена постанова серії ЕНА № 4778987 від 20.05.2025, яка не містить жодних посилань на наявність у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів, які досліджувалися в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення працівником поліції. Вказані обставини підтверджуються незаповненою графою 7 спірної постанови «До постанови додаються», зокрема, щодо відеозапису з місця події.

Посилання відповідача на те, що позивач в позові допускає можливість непрацюючої підсвітки номерного знаку не вказують на правомірність оскаржуваної постанови, оскільки сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 537/2088/17, від 08 липня 2020 року у справа № 177/525/17(2-а/177/23/17), від 20 травня 2020 року у справі №524/5741/16-а.

У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).

Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.

Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» (скарга №7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).

Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).

Оскільки суб`єкт владних повноважень не надав доказів, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Ухвалюючи судове рішення, суд керується ст. 286 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України).

Європейський суд з прав людини у справі Серявін та інші проти України (п. 58 рішення) зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач задокументував правопорушення та виніс оскаржувану постанову таким чином, що унеможливлює встановлення судом об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні, не спростував доводів позивача про відсутність факту порушення ним ПДР, його вина у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена «поза розумним сумнівом».

На підставі аналізу норм законодавства та обставин справи, суд дійшов до висновку, що вірним способом відновлення порушених прав позивача є скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення ЕНА № 4778987 від 20.05.2025 із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 286 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 надала роз`яснення щодо використання вже існуючої норми права, яка регулює питання сплати судового збору при оскарженні постанови про адміністративну відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові вказала, що до справ, які розглядаються судом в порядку позовного провадження, в тому числі і щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення передбачених ст. 287, 288 КУпАП, слід застосовувати норми ст.. 2-5 Закону України «Про судовий збір», якими не передбачено звільнення від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви на постанову про накладення адміністративного стягнення.

Крім того, у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду з метою однакого підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, вказала, що за подання позовної заяви він складає 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує зазначені висновки Верховного Суду щодо застосування норм права до спірних правовідносин.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028,00 грн.

З урахуванням положень ст. 139 КАС України, а також беручи до уваги те, що адміністративний позов підлягає задоволенню, судові витрати позивача у вигляді судового збору в розмірі 605,60 грн слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП в Івано-Франківській області.

Керуючись ст. 2, 5-13, 72, 73, 77, 139, 162, 241-247, 255, 257, 262, 269, 271, 272, 286 КАС України,

у х в а л и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову серія ЕНА № 4778987,винесену 20.05.2025 інспектором Надвірнянського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції Мельником Назаром Васильовичем у справі про адміністративне правопорушення про накладення на ОСОБА_1 штрафу в розмірі 1 190 грн за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП скасувати та справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Івано-Франківській областіна користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на оплату судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області, , місцезнаходження: вул. Академіка Сахарова, буд. 15, м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, 76018.

Повний текст рішення складено 20.06.2025.

Суддя Гундяк Т.Д.