Справа № 600/353/25-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2025 р. м. Чернівці Справа № 600/353/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військової частини НОМЕР_2 , про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військової частини НОМЕР_2 , в якому просить:

- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейною обставиною, передбаченою абзацом 9 пункту 3 часини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - утриманням військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейною обставиною, передбаченою абзацом 9 пункту 3 часини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - утриманням військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія автозаправника матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується записами в пункті НОМЕР_3 військового квитка серія НОМЕР_4 від 17.05.2022.

Звертав увагу суд на те, що має сина - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни (довічно), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_5 від 14.05.2024 та довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ №740192 від 12.04.2024.

Наголошував на тому, що проживає разом з сином, що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2025/00922349 від 22.01.2025 та № 2025/000921925 від 22.01.2025 та ведуть спільне господарство.

Окрім іншого зазначив, що мама ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (дружина позивача) не здатна доглядати за сином, адже за станом здоров`я їй протипоказані фізичні навантаження, що підтверджується медичним висновком лікарсько-консультативної комісії №7/1669 від 06.06.2024.

При цьому позивач зазначив, що з метою звільнитись з військової служби подав по команді рапорт командиру взводу, в якому зазначив підстави звільнення з військової служби - утримання повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, відсутність бажання продовжувати військову службу та проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а також прохання надіслати особову справу до ТЦК та СП за зареєстрованим місцем проживання. До вказаного рапорту додано нотаріально посвідчені копії необхідних документів.

Разом з тим, за результатами розгляду рапорту, позивача листом повідомлено про те, що подання та відповідні документи на звільнення з військової служби у Збройних Силах України стосовно нього не реалізовано у зв`язку з тим, що відповідно до підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 та підпункту 8 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами в редакції Закону України від 11.04.2024 N? 3633-ІХ), військовослужбовці можуть бути звільненні з військової служби у разі утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю І чи ІІ групи. Підпункти з 3 по 9 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» стосуються тільки дітей. Тому логічно, що в підпункті 8 говориться про повнолітніх дітей, які були інвалідами з дитинства і яких батьки продовжують утримувати після досягнення ними повноліття. В даному випадку це не так.

Позивач вважає відмову у його звільненні з військової служби протиправною, при цьому ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача звільнити останнього з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейною обставиною, передбаченою абзацом 9 пункту 3 часини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - утриманням військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що позивач є військовослужбовцем і проходить військову службу на посаді водія автозаправника матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 .

Підпункт "Г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України № 2232- ХІІ "Про військову службу і військовий обов`язок" визначає, що мобілізовані військовослужбовці можуть бути звільнені з військової служби під час воєнного стану з наступних обставин: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Звертав увагу суду на те, що абзац 8 пункт 3 частина 12 статті 26 Закону України № 2232- ХІІ встановлює, що підставою звільнення слугує необхідність утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи. З абзацу 3 по 10 пункт пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України № 2232- ХІІ законодавець зазначає про підстави звільнення військовослужбовців, які стосуються інтересів дітей військовослужбовців і абзац 8 пункту 3 пункт частини 12 статті 26 Закону України № 2232- ХІІ про повнолітніх дітей, які являються інвалідами дитинства.

Однак, з наданих до рапорту позивача додатках, видно що його син ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, яку отримав внаслідок війни (довічно), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_5 від 14.05.2024 та довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ №740192 від 12.04.2024, відтак вважає, що в даному випадку відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

3. Третя особа письмових пояснень до суду не подала.

ПРОЦЕСАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 на посаді водія автозаправника матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується записами в пункті НОМЕР_3 військового квитка серія НОМЕР_4 від 17.05.2022.

2. Військова частина НОМЕР_2 підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 .

3. Позивач має сина - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_6 від 14.07.1992.

4. ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни (довічно), що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_5 від 14.05.2024 та довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ №740192 від 12.04.2024.

5. Позивач проживає разом з сином - ОСОБА_2 , що підтверджується витягами з реєстру територіальної громади №2025/00922349 від 22.01.2025 та № 2025/000921925 від 22.01.2025.

6. ОСОБА_2 за станом здоров`я, внаслідок отриманих поранень та травм потребує довічного побутового догляду, що підтверджується медичним висновком лікарсько-консультативної комісії №6/1651 від 05.06.2024.

7. Мама ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (дружина позивача) за станом здоров`я їй протипоказані фізичні навантаження, що підтверджується медичним висновком лікарсько-консультативної комісії №7/1669 від 06.06.2024.

8. З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_3 не працює з квітня 2023 року та немає офіційних доходів, що також підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-7) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

9. ОСОБА_2 не працює з червня 2024 року, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-7) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма ОК-5) з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

10. Позивач подав по команді рапорт командиру взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 , який зареєстрований був 09.12.2024 за вх.№9004пт, в якому просив звільнити його з військової служби, підстави звільнення з військової служби - утримання повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, відсутність бажання продовжувати військову службу та проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю, а також прохання надіслати особову справу до ТЦК та СП за зареєстрованим місцем проживання.

До вказаного рапорту додано нотаріально посвідчені копії таких документів: паспорт громадянина України ОСОБА_1 ; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; оригінал витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 ; паспорт громадянина України ОСОБА_2 ; картка фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 ; оригінал витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 ; свідоцтво про народження ОСОБА_2 ; довідка до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 ; посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни ОСОБА_2 ; оригінал медичного висновку ЛКК ОСОБА_2 ; оригінал медичного висновку ОСОБА_3 , індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-7 та ОК-5), індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_3 (форма ОК-7 та ОК-5), індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_4 (форма ОК-7 та ОК-5), індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_2 (форма ОК-7 та ОК-5).

11.Також з матеріалів справи судом встановлено, що зазначений рапорт погодив командир взводу матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_5 та було підготовлено подання на звільнення, в якому зазначений висновок командира військової частини НОМЕР_2 «підлягає звільненню з військової служби».

Вказане подання та рапорт на звільнення з додатками листом від 15.12.2024 №1505/338 направлено до військової частини НОМЕР_1 для прийняття рішення щодо звільнення з військової служби позивача.

За результатами розгляду рапорту, 22.01.2025 позивача ознайомлено з листом ТВО командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2025 №1504/566, в якому зазначено, що подання та відповідні документи на звільнення з військової служби у Збройних Силах України стосовно старшого солдата ОСОБА_1 №1505/3338 від 15.12.2024 року не реалізовано у зв`язку з тим, що службові матеріали не погоджені помічником командира військової частини з правової роботи - начальником юридичної служби військової частини НОМЕР_1 .

12. Зі змісту правового висновку вх.№20192 від 17.12.2024 ТВО помічника командира військової частини з правової роботи - начальника юридичної служби військової частини НОМЕР_1 встановлено, що солдат ОСОБА_1 не може бути звільнений з військової служби з зазначеною підставою виходячи з наступного.

Відповідно до підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 та підпункту 8 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами в редакції Закону України від 11.04.2024 № 3633-ІХ), військовослужбовці можуть бути звільненні з військової служби у разі утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю І чи ІІ групи. Підпункти з 3 по 9 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» стосуються тільки дітей. Тому логічно, що в підпункті 8 говориться про повнолітніх дітей, які були інвалідами з дитинства і яких батьки продовжують утримувати після досягнення ними повноліття. В даному випадку це не так.

Відповідно до доданої до рапорту копії довідки МСЕК повнолітнього сина військовослужбовця щодо інвалідності зазначено, що син отримав інвалідність внаслідок поранення пов`язаного з захистом Батьківщини і потребує " ІНФОРМАЦІЯ_1 " нагляду.

Також відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України підстави виникнення обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Військовослужбовцем надані документи, що він разом з іншими родичами сплачує пенсійні внески. З них видно, що ОСОБА_2 отримав доходи в 2022 році в розмірі 625727,62 грн, в 2023 році в розмірі 935276, 64 грн, в 2024 році в розмірі 268073,11 грн., це свідчить про те, що ОСОБА_2 не потребує утримання чи матеріальної допомоги з боку ОСОБА_1 , а тому ознака утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю І чи II групи в даному випадку - відсутня.

На підставі зазначеного звільнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_7 солдата ОСОБА_1 згідно підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - не погоджується.»

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1.Надаючи оцінку вказаним спірним правовідносинам, суд застосовує наступні правові норми.

2.Загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 N 2232-XII (тут і надалі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон N 2232-XII).

Відповідно до частин першої статті 1 Закону N 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

У частині 1 статті 2 Закону N 2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами (частина четверта статті 2 Закону України N 2232-XII).

Підстави для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану викладені у частині четвертій статті 26 Закону України N 2232-XII.

У підпункті "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України N 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби, зокрема під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з абз. 9 п. 3 ч. 12 статті 26 Закону України N 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема під час дії воєнного стану, у зв`язку з утриманням військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи.

Частиною 7 статті 26 Закону N 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

3.Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 N 1153/2008 (далі -Положення N 1153/2008).

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення N 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення N 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

4.Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення N 1153/2008 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України N 170 від 10.04.2009 (далі Інтрукція N 170).

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII цієї Інструкції, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення N 1153/2008.

За змістом пункту 225 Положення N 1153/2008, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до пункту 12.11 Інструкції N 170 перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зазначено у Додатку 19 до Інструкції.

Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначено Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби.

Зокрема передбачено, що при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено пунктом 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у разі утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи подаються наступні підтверджуючі документи, а саме:

- для підтвердження інвалідності дитини - довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, визначеною МОЗ, або копія посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або копія пенсійного посвідчення чи копія посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України "Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю", "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю", в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики;

- для підтвердження родинних зв`язків - копія свідоцтва про народження дитини із зазначенням батьківства (материнства) особи.

Таким чином, законодавцем визначено вичерпний перелік документів, які підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин для звільнення з військової служби у період військового стану.

5.Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває в складі Військової частини НОМЕР_1 .

У позивача є повнолітня дитина, якому встановлена 2 група інвалідності, що підтверджується матеріалами справи.

Також судом встановлено, що позивач звернувся по команді до Військової частини НОМЕР_8 з письмовим рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, передбаченими абз. 9 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме: у зв`язку з утриманням військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю II групи.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем до рапорту про звільнення з військової служби надано усі необхідні документи, передбачені Додатком 19 до Інструкції N 170.

При цьому відповідачем не заперечується те, що позивачем до поданого рапорту долучено документи, які підтверджують ступінь споріднення та факт наявності в нього повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю.

6. Водночас, як слідує з вищевказаних положень Інструкції, підтвердженню підлягає лише факт інвалідності дитини та родинні зв`язки, а не факт утримання, як стверджує відповідач у відповіді на скаргу представника позивача.

Суд зауважує, що обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей прямо встановлений у ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України, а тому не потребує окремого підтвердження. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" непрацездатні громадяни це, зокрема особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю.

На користь вищенаведених висновків свідчить також факт того, що вказаний у додатку Додатком 19 до Інструкції N 170 перелік документів повністю відповідає переліку документів, які надаються для отримання відстрочки від проходження військової служби на підставі п. 7 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", визначеному у Додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року N 560).

Більше того, позивачем до рапорту долучалися нотаріально посвідчені копії індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 , що додаткового підтверджують утримання ним свого сина.

За таких обставин, підстави для відмови в задоволенні рапорту позивача, наведені відповідачем у листі - відповіді не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

7. Враховуючи проведену інтерпретацію та сформовані на її основі висновки, суд вважає, що відповідач неправильно розтлумачив норму абзацу 9 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", не врахував вимоги Інструкції N 170, наслідком такого помилкового тлумачення відповідача є акт правозастосування (відмова у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби), що прямо суперечить Закону та порушує права позивача.

8. Окрім цього, суд вважає за необхідне звернути увагу, що механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту визначено Порядком організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженим Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року N 531 (далі Порядок N 531).

Згідно з п. 2 Розділу І Порядку N 531 з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, до наступного прямого командира (начальника).

Відповідно до п. 1 Розділу II Порядку N 531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах.

Згідно з п. п. 2-4 Розділу III Порядку N 531 командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.

Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.

Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.

Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.

Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.

Як слідує з додатку 1 до Порядку N 531 (вимоги до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця), в разі не погодження рапорту, зазначається правова підстава та обґрунтування.

Суд зауважує, що жодних правових підстав для відмови у звільненні з військової служби повивача відповідачем не зазначено. Між тим, аргументам щодо не підтвердження факту утримання, наведеним, судом вище вже надавалася оцінка.

9. Наведене в сукупності свідчить про те, що дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби не відповідають критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже є протиправними.

10. Щодо вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, то суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення спірного питання за встановлених судом обставин.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.

Тобто в кожній конкретній справі суд, констатуючи незаконність рішення суб`єкта владних повноважень, повинен впевнитись у тому, що за встановлених обставин справи не існує законних перешкод для прийняття рішення на користь заявника.

Наведене також підтверджується положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом яких суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Виходячи із обставин цієї справи суд дійшов висновок, про протиправність дій відповідача щодо неналежного розгляду на неповної перевірки усіх обставин, викладених у рапорті позивача. А тому, беручи до уваги те, що прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби належить до безпосередніх повноважень командира військової частини НОМЕР_1 і в межах судового розгляду суд не може пересвідчитись у виконанні як заявником так і відповідачем усіх визначених законом умов, необхідних для прийняття такого рішення, відтак належним способом захисту буде зобов`язання відповідача повторно розглянути рапорт позивача та додані до нього документи про звільнення останнього з військової служби на підставі абзацу 9 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, у зв`язку з утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю II групи та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному судовому рішенні.

11. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 139 КАС України, такий розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Військової частини НОМЕР_2 , - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії щодо відмови військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби ОСОБА_1 на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з сімейною обставиною, передбаченою абзацом 9 пункту 3 часини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - утриманням військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи.

3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , про звільнення з військової служби у зв`язку з сімейною обставиною, передбаченою абзацом 9 пункту 3 часини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - утриманням військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Розподіл судових витрат не здійснюється.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_9 );

Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_10 ).

Третя особа - Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_11 ).

Суддя О.В. Боднарюк