Справа № 260/4908/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2025-06-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2025 рокуЛьвівСправа № 260/4908/24 пров. № А/857/11019/25

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Глушка І.В., Затолочного В.С.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представник позивача : Місінська М.А.,

представник відповідача: Буря В.В.,

представник третьої особи : не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі № 260/4908/24 за адміністративним позовом Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя в 1-й інстанції Скраль Т.В.,

час ухвалення рішення 10:25 год,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

31 липня 2024 року Керівник Ужгородської окружної прокуратури, в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області звернувся до суду з позовною заявою до Державного лісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ліси України», в особі: Філії «Ужгородське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації, якою просить: 1) визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Ужгородське лісове господарство» щодо незабезпечення проведення робіт із винесення меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» загальною площею 1,0 га; 2) зобов`язати останнього відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» шляхом закріплення їх в натурі (на місцевості).

24 жовтня 2024 року прокурором подано до суду заяву про зміну предмету позову шляхом його уточнення (вх. № 27638/24), відповідно до якої просять суд визнати протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Ужгородське лісове господарство» щодо невжиття заходів з встановлення в натурі (на місцевості) меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» загальною площею 1,0 га шляхом замовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно заповідного фонду та зобов`язати останнього забезпечити розроблення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики», його погодження та затвердження.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі № 260/4908/24 позов із урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.10.2024 року Керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до Державного лісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ліси України» в особі: Філії «Ужгородське лісове господарство» ДСГП «Ліси України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Ужгородське лісове господарство» щодо невжиття заходів з встановлення в натурі (на місцевості) меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» загальною площею 1,0 га шляхом замовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та зобов`язати розробити проект землеустрою щодо організації і встановлення меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики».

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного від 6 лютого 2025 р. по справі №260/4908/24 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову Керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Закарпатській області до ДП «Ліси України» в особі філії «Ужгородське лісове господарство» ДП «Ліси України» про визнання протиправною бездіяльності щодо невжиття заходів з встановлення в натурі (на місцевості) меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» загальною площею 1,0 га шляхом замовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та зобов`язання розробити проект землеустрою щодо організації і встановлення меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики», відмовити у повному обсязі.

Апелянт зазначає про те, що діючі нормативно-правові акти не встановлюють обов`язку землекористувача забезпечити виготовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду, в тому числі і зоологічної пам`ятки природи, впродовж конкретно визначеного періоду.

Не містить такого обов`язку жодне з охоронних зобов`язань, якими постійному землекористувачу у різні періоди часу передавався но під охорону об`єкт природно-заповідного фонду - зоологічна пам`ятка природи місцевого значення «Лилики», а чинне законодавство не пов`язує вимогу про обов`язкове дотримання землекористувачем режиму території об`єкту природно-заповідного фонду з наявністю або відсутністю проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду. Бездіяльність відповідача, яка за твердженням Прокурора полягає у незабезпеченні розроблення проекту земелеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» площею 1,0 га., не завдає та не може завдати будь якої шкоди правам та інтересам держави, оскільки обмеження у використанні земельної ділянки лісогосподарського призначення з кадастровим номером :10:020:0014 загальною площею 1 830.1173 га., а саме територія зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» площею 1,0 га., внесені до Державного земельного кадастру, а режим використання цієї пам`ятки визначений частиною першою статті 28 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», у відповідності до якої на території пам`яток природи забороняються суцільні, поступові, лісовідновні та прохідні рубки, видалення захаращеності, полювання та будь-яка інша діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації чи зміни первісного їх стану.

Діючим положенням про пам`ятку, затвердженим розпорядженням начальника Закарпатської ОВА від 13.05.2024 р. №534 у відповідності до пункту 3.1 якого на території пам`ятки забороняються суцільні, поступові, лісовідновні та прохідні рубки, видалення захаращеності, полювання та будь-яка інша діяльність, що загрожує збереженню або призводить до деградації чи зміни первісного їх стану, охоронним зобов`язанням від 20.05.2024 р. №06-24/2442/8, пунктом 3 якого відповідача зобов`язано: дотримуватись встановленого режиму для території (об`єкта) природно заповідного фонду; не здійснювати у межах території (об`єкта) природно-заповідного фонду забороненої господарської діяльності, вживати заходів щодо попередження і ліквідації екологічних наслідків аварій та шкідливого впливу на територію (об`єкт) природно-заповідного фонду, дотримуватися вимог щодо використання території (об`єкта) природно-заповідного фонду; забезпечити охорону та збереження цінних.

18 квітня 2025 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Ужгородської окружної прокуратури, в якому позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується матеріалами справи про те, що 23 вересня 2020 року Закарпатською обласною державною адміністрацією оформлено, відповідно до статті 53 Закону України «Про природно заповідний фонд України та рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів від 07 березня 1990 року № 55, охоронне зобов`язання № 06-24/2483/3, яким ДП «Ужгородське лісове господарство» передається під охорону та дотримання встановлено режиму об`єкт природно заповідного фонду місцевого значення зоологічна пам`ятка природи «Лилики» загальною площею 1,0 га у межах кварталу 34 (виділ 10) Ужгородського лісництва, (т.1, а.с. 137-138).

Відповідно до пунктів 1.3, 1.6-1.7 Положення про зоологічну пам`ятку природи місцевого значення «Лилики» (т.1. а.с. 26) пам`ятка природи загальною площею 1.0 га розташована у кварталі 34 (виділ 10) Ужгородського лісництва державного підприємства «Ужгородське лісове господарство» (далі - Землекористувач) Ужгородського району Закарпатської області.

Межі пам`ятки природи встановлюються у натурі відповідно до законодавства. До встановлених меж Пам`ятки природи у натурі її межі визначаються відповідно до проєкту її створення.

Адреса Землекористувача (держане підприємство «Ужгородське лісове господарство») вул. Першотравнева, 42, с. Кам`яниця, Ужгородський район, Закарпатська область, 89411.

Відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 1003 від 07.09.2022 «Деякі питання реформування управління лісової галузі» погоджено з пропозицією Державного агентства лісових ресурсів щодо: утворення державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та приєднання до нього спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, з подальшим перетворенням державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі, з урахуванням особливостей, визначених законом; залишення у державній власності державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» та акціонерного товариства, яке утвориться після перетворення державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого належать державі.

Пунктом 5 вказаної постанови визначено, що державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» є правонаступником майна, прав та обов`язків спеціалізованих державних лісогосподарських підприємств, які належать до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів, що реорганізуються.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.01.2024 до Реєстру внесено запис про припинення юридичної особи ДП «Ужгородське ЛГ», підстава - рішення щодо реорганізації, правонаступник - Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», (т.1, а.с. 80).

30 квітня 2024 року Закарпатська обласна прокуратура звернулася з листом до філії «Ужгородське лісове господарство» Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в якому просять, керуючись статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», надати інформацію чи розроблено землевпорядну документацію, чи внесено до відомості до Державного земельного кадастру, чи винесено та закріплено межі в натурі (на місцевості) об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення - зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» загальною площею 1,0 га. Разом з цим, в той самий строк, просять направити до окружної прокуратури копію положення про філію «Ужгородське лісове господарство» ДП «Ліси України» та документи, що підтверджують, що філія є правонаступником ДП «Ужгородське лісове господарство». З огляду на приписи статті 131-1 Конституції України, частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» указані відомості та документи витребовуються виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, (т.1, а.с. 45-46).

13 травня 2024 року розпорядженням Закарпатської обласної військової адміністрації № 534 затверджено положення про об`єкти природно-заповідного фонду місцевого значення у новій редакції, (т.1, а.с. 24).

Відповідно до пункту 3 розпорядження Департаменту екології та природних ресурсів облдержадміністрації обласної військової адміністрації здійснити оформлення охоронних зобов`язань.

21 травня 2024 року Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області листом № 10-7-0.31-2574/2-24 повідомило Ужгородську окружну прокуратуру про те, що в Головному управлінні відсутня інформація щодо розроблення будь якої документації щодо встановлення меж об`єкту природно-заповідного фонду місцевого значення - зоологічної пам`ятки природи «Лилики» загальною площею 1,0 га, розташованої в межах кварталу 34 (виділ 10) Кам`яницького лісництва Ужгородського району в натурі ( на місцевості), (т.1, а.с. 33).

11 липня 2024 року Департамент екології та природних ресурсів повідомив Ужгородську окружну прокуратуру про те, що станом на 12.07.2024 на адресу департаменту на розгляд та погодження не надходили проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж території геологічних пам`яток природи місцевого значення «Стовп з вулканічного туфу 10 м», «Ворочівські скелі» та зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» розроблених на виконання вимог статті 186 Земельного кодексу України, (т.1, а.с. 43).

19 липня 2024 року Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області листом № 10-7-0.31-3623/2-24 повідомило Ужгородську окружну прокуратуру про те, що визначити орієнтовне місце розташування об`єкту природно- заповідного фонду місцевого значення - зоологічної пам`ятки природи «Лилики» загальною площею 1,0 га шляхом візуального моніторингу просторових даних Державного земельного кадастру в даному випадку є неможливим, (т.1, а.с. 36-37).

За висновками суду першої інстанції Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області як спеціально уповноваженим органом у сфері контролю за дотриманням вимог законодавства про природно-заповідний фонд не вжито заходів, спрямованих на зобов`язання Державного лісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ліси України» в особі: Філії «Ужгородське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» щодо вжиття заходів з встановлення в натурі (на місцевості) меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» загальною площею 1,0 га шляхом замовлення проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та зобов`язання вчинити такі дії, а ДСГП «Ліси України» в особі філії Ужгородське лісове господарство не встановлено відповідно до законодавства України межі зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики».

Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову та зазначає наступне.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювані відповідні функції у спірних правовідносинах.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтерес держави в суді відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч, 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

Однією із обов`язкових умов для наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або відсутність такого органу.

Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Статтею 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику і здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: 1) організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами нерезидентами вимог законодавства: про використання та охорону земель; природно - заповідний фонд; 2) надання обов`язкових до виконання приписів щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформування дозвільних органів про надані приписи суб`єктам господарювання, що здійснюють діяльність на підставі дозволів у сфері охорони навколишнього природного середовища, та здійснення контролю за їх виконанням; 3) вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Постановою КМУ від 19.04.2017 №275, Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Відповідно до Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Державної екологічної інспекції України, затвердженого Наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07.04.2020 №230, Державна екологічна інспекція відповідної області (далі - Інспекція) є територіальним органом Державної екологічної інспекції України та їй підпорядковується.

До функцій Інспекції належить вжиття в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступ позивачем та відповідачем у судах (п. 11 вище зазначеного Положення).

Крім цього, згідно підпункту 15 пункту 2 розділу ІІ Положення про Державну екологічну інспекцію у Закарпатській області, затвердженого наказом Державної екологічної інспекції України від 12.02.2021 №49 (далі Положення), Державна екологічна інспекція у Закарпатській області здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням територіальними органами центральної виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами-нерезидентами вимог законодавства про охорону і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, зокрема щодо додержання режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду; наявності лімітів і дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду та дотримання їх обсягів, відтворення природних ресурсів на території природно-заповідного фонду.

Пунктом 10 розділу ІІ Положення визначено, що Державна екологічна інспекція у Закарпатській області, вживає в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступає позивачем та відповідачем у судах.

Таким чином, органом уповноваженим державою здійснювати відповідні повноваження у спірних правовідносинах є Державна екологічна інспекція у Закарпатській області. Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку із чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.

Оскільки органи уповноважені здійснювати контроль та нагляд за виконанням відповідачем охоронного зобов`язання та забезпечення режиму охорони заказника , а саме Державна екологічна інспекція в Закарпатській області у відповідності до своїх повноважень зазначених у Положеннях про органи не здійснювали ніяких заходів , чим допустили бездіяльність , остання також має повноваження щодо здійснення захисту інтересів держави, однак захист інтересів держави у встановленому законом порядку не здійснює, до суду з відповідним позовом не зверталася то прокурор в інтересах держави у відповідності до підстав ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» вжив заходи представницького характеру і звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави.

Закон України «Про природно-заповідний фонд України» (№2456-XII) визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів.

Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.

У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Згідно ст. 7 Закону №2456-XII межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Уповноваженими органами державного управління в галузі організації, охорони та використання природно-заповідного фонду є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації.

Для забезпечення державного управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду можуть утворюватися спеціальні підрозділи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Управління територіями та об`єктами природно-заповідного фонду, для яких не створюються спеціальні адміністрації, здійснюється підприємствами, установами та організаціями, у віданні яких перебувають ці території та об`єкти.( ст. 11,12 Закону №2456-XII).

Режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності на таких територіях та об`єктах, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначається відповідно до цього Закону з урахуванням їх класифікації та цільового призначення.

З метою визначення та обґрунтування заходів щодо здійснення природоохоронної, науково-дослідної, рекреаційної, господарської та інших видів діяльності, охорони, відтворення та використання природних комплексів та об`єктів, які передбачається здійснити протягом п`яти років, а також стратегії розвитку об`єкта природно-заповідного фонду на десять років розробляється проект організації території об`єкта природно-заповідного фонду відповідно до законодавства та з дотриманням вимог міжнародних договорів.( ст. 14 Закону №2456-XII).

Витрати, пов`язані із забезпеченням режиму охорони заказників, пам`яток природи, заповідних урочищ та парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, здійснюються за рахунок підприємств, установ, організацій, інших землевласників та землекористувачів, на території яких вони знаходяться ( ст. 46 Закону №2456-XII).

Рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення, а також про встановлення, скасування та зміну охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого та загальнодержавного значення приймаються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

Території та об`єкти природно-заповідного фонду або їх частини, що створюються чи оголошуються без вилучення земельних ділянок, що вони займають, передаються під охорону підприємствам, установам, організаціям і громадянам обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища з оформленням охоронного зобов`язання.( стаття 53 Закону №2456-XII).

Заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів.(ст. 25 Закону №2456-XII)

Державний контроль за додержанням режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, посадовими особами служби державної охорони природно-заповідного фонду України та іншими уповноваженими законом державними органами.( ст. 62 Закону №2456-XII).

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

Статтею 43 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що землі природо- заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Межі територій та об`єктів природно - заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства.

Стаття 45 Земельного кодексу України визначає використання земель природно-заповідного фонду:

Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.2. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.

За ст. 57 ЗКУ фізичні та юридичні особи мають право на віднесення до земель лісогосподарського призначення земельних ділянок (у тому числі самозалісених), що перебувають у їх власності і належать до усіх категорій земель (крім земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), а також на ведення на них лісового господарства.. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Згідно ст. 188 ЗКУ державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Закон України «Про землеустрій» визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно до абз. 11, 15 частини першої статі 1, 2 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - допустимі напрями використання земельної ділянки відповідно до встановлених законом вимог щодо використання земель відповідної категорії та визначеного виду цільового призначення;

Згідно із ст. 2 Закону України «Про землеустрій», землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів, тощо.

Згідно із ст. 25 вказаного Закону одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів

Стаття 47 Закону (858-IV) визначає форму і зміст проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, а також оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів

Проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою:

а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;

б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;

в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини;

г) проведення науково-дослідних робіт;

ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;

д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків - пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків можуть розроблятися лише на землях та земельних ділянках, що включаються до складу таких територій без вилучення у землевласників та землекористувачів.

Межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон встановлюються і по суходолу, і по водному простору.

Рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Відомості про межі територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, межі обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів вносяться до Державного земельного кадастру.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всупереч статті 47 Закону (858-IV) відсутнє рішення про затвердження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, яке одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій.

Посилання відповідача в обґрунтування виконання зобов`язання на Акт винесення меж в натурі погодження земельної ділянки під об`єктом природньо - заповідного фонду є необґрунтованим, оскільки ця документація не є проектом землеустрою природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення на територію меж зоологічної пам`ятки природи місцевого значення «Лилики» загальною площею 1,0 га .

Питання про організацію та встановлення меж територій природно-заповідного фонду невід`ємно пов`язане із підготовкою та затвердженням проектів землеустрою. Відтак, винесенню меж певного об`єкту природно-заповідного фонду на місцевість передує діяльність щодо розробки проекту землеустрою, оскільки рішення про затвердження проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, одночасно є рішенням про встановлення меж таких територій. Водночас, землеустрій щодо організації раціонального використання та охорони земель та встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні (саме такими є землі природно-заповідного фонду) проводиться в обов`язковому порядку.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Згідно з ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2025 року у справі № 260/4908/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді І. В. Глушко
В. С. Затолочний
Повне судове рішення складено 19.06.25