Справа № 363/2853/25
Суддя: Чірков Г. Є.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

20.06.25 363/2853/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Чіркова Г.Є., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , Державний виконавець Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Федірко Юрій Анатолійович, про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

позивач звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 05 березня 2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №207/1 його без законних підстав притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн., а тому порушив питання про скасування даної постанови та закриття провадження у справі.

Свої вимоги мотивував тим, що він ані особисто, ані засобами поштового зв?язку, ані в будь-який інший спосіб від відповідача постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності не отримував, на розгляді адміністративної справи не був і не запрошувався, надати пояснення та скористатися правом на захист не міг, а тому вважає, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Крім того, в оскаржуваній постанові відповідачем обґрунтованих доказів вчинення ним адміністративного правопорушення не вказано, а також не вказаного і того, що позивач є належним суб?єктом притягнення до адміністративної відповідальності.

Також відповідачем не надано доказів, коли саме і яким чином виявлено адміністративне правопорушення, що стало наслідком винесення відносно позивача постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісієї серії АВ №1035884 позивач є інвалідом ІІІ групи довічно з 26 березня 2019 року, коли згідно з п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визнані в установленому порядку особи з інвалідністю призову на військову службу під час мобілізації не підлягають.

Зазначив, що з огляду на вимоги Закону Україну «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також вимоги Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», посадові особи відповідача мали можливість отримати відомості з інформаційно-комунікаційних систем, реєстрів, баз даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, відомості про позивача та про наявність у нього ІІІ групи інвалідності з 2019 року довічно, що згідно до примітки до ст. 210-1 КУпАП виключає можливість притягувати його до адміністративної відповідальності.

За вказаних обставин вважає вказану вище постанову необґрунтованою та складеною без дотримання вимог чинного законодавства, коли в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому зазначив, що вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» поширюються на всіх громадян України, які є військовозобов?язаними, крім військовозобов?язаних та резервістів, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов?язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу; резервістів, які проходять службу у військовому резерві; військовозобов?язаних та резервістів Служби безпеки України; військовозобов?язаних та резервістів розвідувальних органів України; осіб, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту.

Водночас, за інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов?язаних та резервістів ОСОБА_1 оновив свої персональні облікові дані 06 лютого 2025 року, в той час, як встановлений законом 60 денний строк для уточнення персональних облікових даних закінчився 16 липня 2025 року, тобто оновлення даних відбулося з порушенням встановленого законом строку.

Крім того, частиною 10 ст. 1 Закону України «Про військовий облік та військову службу» передбачено три шляхи, яким громадяни України, які перебувають перебувають на військовому обліку, мали обов`язок уточнити свої персональні дані з 18 травня 2024 року по 16 липня 2024 року (включно), а саме: через центр надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов?язаного, резервіста; у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

У свою чергу, громадянин ОСОБА_1 у поясненнях, наданих ним у протоколі про адміністративне правопорушення вказав, що не встиг оновити дані, тобто він не заперечував невиконання ним вимог закону.

3 огляду на викладене, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП ухвалена у межах компетенції ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі повно та всебічно з?ясованих обставинах справи та з дотриманням вимог діючого на час вчинення правопорушення законодавства.

В зв`язку з викладеним просив у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення №113 від 03 березня 2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 03 березня 2025 року о 12 год. 10 хв. встановлено, що ОСОБА_1 не оновив військово-облікові дані, чим порушив положення ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Вказаний протокол складено в присутності ОСОБА_1 , який при його підписанні зазначив, що уточнити дані не встиг.

Згідно постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 №207/1 від 05 березня 2025 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 встановлено, що ОСОБА_1 згідно протоколу №113 від 03 березня 2025 року не оновив військово-облікові дані, чим порушив абз. 6 ч. 3 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно 05 березня 2025 року вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 17 000 грн.

05 травня 2025 року старшим державним виконавцем Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федірком Ю.А. на підставі постанови №207/1 від 05 березня 2025 року виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрито виконавче провадження №77978392 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 34 000 грн. на користь держави.

Відповідно до акту огляду медико-соціальною експертною комісії серії АВ №1035884, позивач є інвалідом ІІІ групи довічно з 26 березня 2019 року.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Як вбачається із ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КупАП).

Відповідно до зі ст. 251 КУпАП, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.

Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).

У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як вбачається із примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Відповідно до Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Правила військового обліку встановлені Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу», Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених Постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року.

За змістом цих нормативно-правових актів, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення особовим складом у мирний час та в особливий період.

Згідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:

військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;

резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;

військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;

військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;

особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.

Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.

11 квітня 2024 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» № 3633-ІХ, який набрав чинності 18 травня 2024 року (далі - Закон №3633-ІХ).

Відповідно до ч. 1 Закону №3543-ХІІ, система військового обліку - сукупність систем військового обліку органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, які структурно складаються із керівників як організаторів ведення військового обліку, служб персоналу (посадових осіб), які безпосередньо ведуть військовий облік, об`єктів військового обліку - призовників, військовозобов`язаних, резервістів та засобів автоматизації процесів ведення військового обліку з використанням необхідних баз даних (реєстрів), визначених цим Законом та іншими законами України.

Згідно п. 1 ч. 2 Прикінцевих положень Закону № 3633-ІХ, під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX:

громадяни чоловічої статі, які мають спеціальні звання (класні чини) та проходять службу в Національній поліції України, Державному бюро розслідувань, Службі судової охорони, Бюро економічної безпеки України, Державній службі України з надзвичайних ситуацій, Державній кримінально-виконавчій службі України, Національному антикорупційному бюро України, органах прокуратури, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом стати на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки за своїм місцем проживання;

громадяни України, які були зняті з військового обліку у зв`язку з вибуттям за межі України на строк більше трьох місяців, зобов`язані протягом 30 днів з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України, що визначає особливості ведення військового обліку громадян України, які постійно або тимчасово перебувають за кордоном, стати на військовий облік громадян України;

громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані:

у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності);

у разі перебування за кордоном - шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності);

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підлягають призову на військову службу під час мобілізації визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін 6-12 місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії.

Так, судом встановлено, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в зв`язку з тим, що він в установлений Законом строк не уточнив свої військово-облікові дані, чим порушив абз. 6 ч. 3 ст. 22 «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Водночас, при притягненні ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, відповідачем не встановлено його статус, не зазначено його правовий статус, як військовозобов`язаного, а також те, що він перебуває на військовому обліку у відповідному ТЦК.

Доводи відзиву про те, що всі особи чоловічої статі від 18 до 60 років є військовозобов`язаними на законність винесення оскаржуваної постанови не вказує, оскільки обов`язок уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані покладається на громадян України, які перебувають на військовому обліку.

До того ж, оскаржувану постанову за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відповідачем винесено 05 березня 2025 року на підставі протоколу №113 від 03 березня 2025 року, складеного за ч. 3 ст. 210 КУпАП, а не за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, що вказує на її незаконність.

Також у вказаних вище протоколі та постанові містяться невідповідності щодо дати виявлення вчинення відповідачем правопорушення, зокрема у протоколі зазначено 3 березня 2025 року, а у постанові - 5 березня 2025 року.

Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за не оновлення даних, оскільки обов`язку оновлення даних вказаними вище вимогами Закону не передбачено, а Законом визначено саме щодо уточнення даних, зокрема: адреси проживання, номерів засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інших персональних даних.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України, розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.

Згідно ч 5 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень, серед інших, є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Водночас, в оскаржуваній постанові не зазначено доказів, що відповідач, як Держатель Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних резервістів, не мав можливості отримати персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційним системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, оскільки відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодекс не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у том числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками адміністраторами) яких є державні органи.

Належні, допустимі та достатні докази про те, які саме відомості (персональні дані) не уточнено позивачем, які не могли бути одержані самостійно ІНФОРМАЦІЯ_4 по справі відповідачем суду не надано.

Відповідач, як держатель відповідного реєстру мав можливість перевірити та підтвердити всі необхідні відомості про особу позивача. Зі справи ніщо не вказує на те, що відповідачем вживалися заходи щодо отримання персональних відомостей позивача порядку електронної інформаційної взаємодії, і що внаслідок проведених заходів такі відомості отримати не вдалося.

Зазначене в силу примітки до ст. 210 КУпАП виключає можливість застосування до позивача положень ст. 210-1 КУпАП.

Також суд враховує, що згідно акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії АВ №1035884, позивач з 26 березня 2019 року є інвалідом ІІІ групи довічно. Проте, у матеріалах справи відсутні докази, що при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідачем надавалась оцінка документам щодо стану його здоров`я.

До того ж вказані обставини за певних умов можуть бути також підставою для відстрочки від призову на військову служби під час мобілізації згідно п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Доказів того, що вказані обставини на даний час змінилися та перестали існувати суду не надано.

Отже, відповідачем в суді не доведено наявності підстав для накладення на позивача адміністративного стягнення у виді штрафу за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, з урахуванням викладеного вище, оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає скасуванню у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП в діях ОСОБА_1 .

Беручи до уваги викладене, за вказаних умов оскаржувану постанову не можна визнати законною, яка підлягає скасуванню, а позов про це задоволенню.

Відтак судом встановлено підстави для задоволення позову і захисту прав позивача.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 243, 246, 250, 286 КАС України,

вирішив:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову № 207/1 від 05 березня 2025 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його підписання, шляхом подання апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Треті особи: Начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Державний виконавець Іванківського відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) Федірко Юрій Анатолійович, знаходиться за адресою: Київська область, Вишгородський район, смт. Іванків, вул. Івана Проскури, 26.

Суддя