Справа № 947/3814/25
Суддя: Бескровний Я. В.
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/3814/25
Провадження № 2-а/947/79/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2025 року

Київський районний суд м.Одеси у складі головуючого судді Бескровного Я.В. при секретарі Кравченко К.С., розглянувши в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Чумаченко С.О. звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову №2192 від 09.10.2024р. про його притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3ст.210 КУпАП.

Позовні вимоги мотивував тим, що 09.10.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно нього складено Постанову №2192 та визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.3ст.210 КУпАПз накладенням штрафу у сумі 17000 гривень.

Вважає оскаржувану постанову такою, що винесена з порушенням норм чинного законодавства України та підлягає скасуванню.

Ухвалою від 30.01.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та витребувано від ІНФОРМАЦІЯ_2 належним чином завірену копію постанови №2192 від 09.10.2024 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , якою накладено на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн.; належним чином завірену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за результатами розгляду якої було винесено постанову №2192 від 09.10.2024,; належним чином завірену копію сторінок з журналу відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яких наявні записи та/або відмітки про відвідування приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 громадянином ОСОБА_1

12.02.2025 до суду від представника відповідача надійшов відзив, у якому він просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та законність оскаржуваної постанови.Одночасно представником відповідача було надано до суду заяву про залишення позову без розглядута заяву про відвід головуючому судді Бескровному Я.В.

Ухвалою суду від 13.02.2025 року у задоволенні заяви про відмову у задоволенні позовубуло відмовлено.

Ухвалою суду від 17.02.2025 року у задоволенні заяви про відвід судді Бескровного Я.В. було відмовлено.

27.02.2025р. представник заявника подав заяву про зміну підстав позову.

Ухвалою суду від 27.03.2025 року прийнято до провадження заяву про зміну підстав позову.

У судове засідання відповідач не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Нормами ч.3 ст.268 КАС України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Отже, враховуючи вимоги вказаної норми, неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 09.10.2024 відносно позивача працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол №2192 про адміністративне правопорушення, а саме, що 09 жовтня 2024 року о 10 год 47 хвилин громадянин ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу восьмого частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», підпункт 7 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, а саме: в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання не прибув із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.

При цьому у протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 09.10.2024. о 10 год. 47 хв. тобто фактично в момент виявлення правопорушення.

09.10.2024 відносно позивача начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 винесено постанову №2192 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210КУпАП, за те, що ОСОБА_1 в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання не прибув із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до ІНФОРМАЦІЯ_3 , який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція).

Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту своїх прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності.

Згідно п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.

Разом з тим, статтею 283 КУпАП визначено, що постанова, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.

Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи, і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а.

Як вбачається з матеріалів справи, призовника ОСОБА_1 приписано до призовної дільниці та взято на облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10.03.2016 року, і надано відстрочку від призову до 01.07.2020 року.

Таким чином, ОСОБА_1 був взятий на військовий облік за місцем проживання у Київському районі м. Одеси.

З 28.02.2019 р. місце проживання ОСОБА_1 було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що вбачається з Довідки про реєстрацію місця проживання особи.

Станом на 28.02.2019 року діяли (були чинними) Правила військового обліку призовників і зобов`язаних, що є Додатком 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 грудня 2016 року № 921.

Згідно з п. 25 вищенаведеного Порядку, призовники і військовозобов`язані, які прибули до нового місця проживання в адміністративно-територіальну одиницю, де відсутні районні (міські) військові комісаріати, для взяття на військовий облік у семиденний строк особисто прибувають із військово-обліковими документами у районний (міський) військовий комісаріат, який організовує та веде військовий облік призовників і військовозобов`язаних на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Про призовників і військовозобов`язаних, які вибули до нового постійного місця проживання за межі адміністративно-територіальної одиниці без зняття з військового обліку, виконавчий орган сільської, селищної або міської ради повідомляє районному (міському) військовому комісаріату для вжиття відповідних заходів.

Згідно з пунктом 1 вищенаведених Правил, призовники і військовозобов`язані повинні: особисто у семиденний строк прибувати до районних (міських) військових комісаріатів (органів СБУ) з паспортом громадянина України і військово-обліковими документами для зняття з військового обліку в разі вибуття в іншу місцевість до нового місця проживання, у службові відрядження, на навчання, у відпустку чи на лікування (строком понад три місяці за межі України), у разі зміни місця проживання в межах міста з переїздом на територію іншого адміністративного району.

ОСОБА_1 не вибував ані в іншу місцевість, ані в іншу адміністративно-територіальну одиницю до нового місця проживання. Місце проживання ОСОБА_1 так і залишилось у Київському районі м. Одеси.

Відповідно до п. 7 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022 року № 1487), призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні:особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.

Згідно з п. 1 Правил, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку: за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

Отже, Правила, затверджені постановою КМУ від 30.12.2022 року за № 1487, тобто, через понад три роки з моменту зміни місця проживання ОСОБА_1 .

Після зміни місця проживання ОСОБА_1 перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 (за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання), оскільки адміністративно-територіально одиниця місця проживання не змінювалась.

Згідно ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Таким чином, ані у новій, ані у старій редакції Правил військового обліку діяння ОСОБА_1 не є правопорушенням та не містить події та складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, орган державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.

Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно ст.210 КУпАП (в редакції до 19 травня 2024 року),порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб- від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Разом з тим, Законом України від 09 травня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3696-ІХ, який набрав чинності 19 травня 2024 року, статтю 210 КУпАП викладено в новій редакції і зокрема доповнено частиною третьою:

«Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.».

Отже, вказаним законом запроваджено посилену відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку й доповнено ст. 210 КУпАП частиною третьою, тобто встановлено кваліфікований склад правопорушення за ознаками вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті, у особливий період, що тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відтак, до 19 травня 2024 року ч. 3 ст. 210КпАП в чинному законодавстві України не існувало, а тому за вчинення (не вчинення) відповідних дій до цієї дати особа не може нести відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП України.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відтак, ч. 3 ст. 210 КУпАП не має зворотної дії в часі, за якою за вказаних обставин особа не може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Законні підстави для застосування зворотної дії в часі в супереч вимог ст. 58 Конституції України та притягнення Перевертова до адміністративної відповідальності ч. 3 ст. 210 КУпАП, відсутні.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче правопорушення». Водночас, триваючими визначаються правопорушення, які, почавшись з якоїсь протиправної дії або бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання обов`язку. Початковим моментом такого діяння може бути активна дія або бездіяльність, коли винний або не виконує конкретний покладений на нього обов`язок, або виконує його не повністю чи неналежним чином. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Також, згідно висновків Конституційного Суду України у рішеннях від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи встановлені обставини, що начас притягнення Позивача до адміністративної відповідальності 09 жовтня 2024 року положеннями ч. 7 ст.38 КУпАП (в редакції на 09.08.2024р.), встановлені строки, після закінчення яких виключається накладення адміністративних стягнень.

Зокрема, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Факт вчинення Позивачем бездіяльності, яке Відповідач вважає адміністративним «правопорушенням» був виявлений у жовтні 2024 року, поза межами річного строку, встановленого ч. 7ст. 38 КУпАП, який закінчився 07.03.2020 року.

Згідно з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені ст. 38 КУпАП.

Стосовно Позивача була винесена постанова № 2192 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративне від 09 жовтня 2024 року.

Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, наведеній у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17.

У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачяться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Відповідний правовий висновок викладено у п. 39 постанови Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при вирішенні справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дактарас проти Литви» від 24 листопада 2000 року зазначено про те, що обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція.

Суд також звертає увагу на те, що зі змісту протоколу та постанови № 2192 про адміністративне правопорушення від 09 жовтня 2024 року вбачається висновок, що час начебто вчинення Позивачем адміністративного правопорушення є однаковим з часом розгляду справи про адміністративне правопорушення, а саме 10 год. 47 хвилин «09» жовтня 2024 року.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 271 КУпАП, у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Стаття 268 КУпАП гарантує особі, яка притягується до відповідальності, право на захист, включаючи право ознайомитися з матеріалами справи, надавати пояснення, докази, заявляти клопотання, мати адвоката тощо.

Враховуючи, що розгляд відбувся миттєво після складання протоколу, ці права не могли бути реалізовані Позивачем.

Стаття 245 КУпАП передбачає, що завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин.

Швидке винесення постанови без аналізу доказів суперечить цьому положенню.

Стаття 277-2 КУпАП передбачає строки розгляду справ, і вони мають забезпечувати можливість підготовки до захисту.

Зважаючи на миттєвий розгляд справи, у Позивача не було можливості отримати професійну правничу допомогу, що є порушенням права на захист.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, швидке винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення також свідчить про недотримання Відповідачем презумпції невинуватості під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп / 2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.

Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого при розгляді справ судами в обов`язковому порядку використовується як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини ».

Крім цього, ЄСПЛ неодноразово підкреслював, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинності і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення.

Також, в рішенні від 21.07.2011 року у справі "Коробов проти України" ЄСПЛ висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають з співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто, таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення "поза розумним сумнівом".

Таким чином, з огляду на позицію ЄСПЛ, а також Конституційного Суду України, видається справедливим і необхідним дотримання і застосування судами у справах про адміністративні правопорушення однієї з європейських і конституційних гарантій - презумпції невинності.

Отже, вищенаведені положення гарантують Позивачу мати реальну можливість підготуватися до захисту, а не лише формально брати участь у розгляді справи. Прискорене провадження без можливості підготовки захисту нівелює реалізацію основоположних принципів та права особи на захист, гарантовані Кодексом України про адміністративні правопорушення та Конституцією України.

Відтак, постанова про адміністративне правопорушення № 2192 від 09 жовтня 2024 року, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 не відповідає вимогам КУпАП, а тому підлягає скасуванню.

Пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України закріплено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

У відповідність до п.1 ч.1ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, коли відсутні подія та склад адміністративного правопорушення.

За таких обставин, враховуючи доводи позивача та надані ним докази, суд дійшов висновку, що постанова є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст.2,5,9,77,90,139,241,243-246,250,255,268,286,295 КАС України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з адміністративним позовом про оскарження постанови №2192 від 9.10.2024р.

Скасувати постанову №2192 від 9.10.2024р. винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.210ч.3 КУпАП, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Я. В. Бескровний