Справа № 826/14251/18
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 , про що зазначено у листі Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вих. № 12727/05 від 05.03.2018;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 28.11.2017.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відмова у призначенні йому пенсії за віком є незаконною, оскільки він досяг пенсійного віку та у нього наявний необхідний трудовий стаж. Однак, здійснюючи розрахунок трудового стажу, відповідачем протиправно не враховано періоди роботи з 20.10.1980 по 23.03.1984 в Республіканському проектному інституті «Укржитлоремпроект», з 22.07.1992 по 09.01.2005 в Малому приватному підприємстві «Агапе», оскільки стаж роботи на відповідних підприємствах підтверджується записами трудової книжки. Позивач вважає, що наданих ним документів разом із заявою про призначення пенсії за віком цілком достатньо для підтвердження страхового стажу, а тому відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.

13 грудня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» № 2825-IX, статтею 1 якого встановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва.

Згідно з пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, установлено, що з дня набрання чинності цим Законом Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя; до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.01.2024 адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком за його заявою від 28.11.2017.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, починаючи з 28.11.2017.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, при цьому, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.04.2025 поновлено апелянту строк на звернення до суду з апеляційною скаргою в даній справі, відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду в порядку письмового провадження на 18.06.2025.

Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, оскільки, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Виконуючи вимоги процесуального законодавства, колегія суддів ухвалила продовжити строк розгляду апеляційної скарги, згідно норм ст. 309 КАС України.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 28.11.2017 про призначення пенсії за віком, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до розписки-повідомлення до вказаної заяви позивачем додані такі документи: трудову книжку (копію); довідку про заробіток; документи про стаж; копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; копію диплому; копію військового квитка; копію свідоцтва про шлюб; копію свідоцтва про народження; копію свідоцтва про народження дитини; анкету, фото; пам`ятку; доручення; довідку; довіреність; виписку.

За результатами розгляду заяви позивача та доданих до неї документів 01.03.2018, Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу, про що повідомлено позивача листом від 05.03.2018 № 12727/05.

Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків. Також, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. За висновком суду, відмова відповідача врахувати при призначенні пенсії стажу роботи позивача з 20.10.1980 по 23.03.1984 та з 22.07.1992 по 09.01.2005, є протиправною.

Натомість, відповідач вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та необґрунтованими, позаяк судом першої інстанції не було враховано того, що після проведення розрахунку стажу встановлено, що страховий стаж становить лише 13 років 11 місяців 23 дні. Відповідач акцентує увагу на тому, що позивачу необхідно було надати уточнюючу довідку про період навчання, оскільки період навчання співпадав з періодами роботи та стосовно роботи в період з 22.07.1992 по 09.01.2005 необхідно було надати уточнюючу довідку, оскільки печатка, якою засвідчено записи, є застарілою та не відповідає вимогам чинного законодавства. Оскільки вказаних документів позивачем не надано, відповідачем прийнято законне та обґрунтоване рішення про відмову у призначенні пенсії.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 46 Конституції України, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

Тож, з наведеного слідує, що страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 1 січня 2004 року. До 1 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж). Таким чином, до 1 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Згідно змісту частини першої статті 44 Закону № 1058-IV, заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Згідно з частиною другою цієї статті, заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Частина третя статті 44 Закону № 1058-IV, передбачає, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Під час розгляду даного спору в суді першої інстанції було досліджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнувши віку 60 років, через свого представника звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою від 28.11.2017 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV. До заяви додано такі документи: трудова книжка (копія); довідка про заробіток; документи про стаж; копія паспорта; копія ідентифікаційного коду; копія диплому; копія військового квитка; копія свідоцтва про шлюб; копія свідоцтва про народження; копія свідоцтва про народження дитини; анкета, фото; пам`ятка; доручення; довідка; довіреність; виписки.

Однак, як вбачається із заяви, для призначення пенсії недостатньо було документів, а саме: уточнюючих довідок за періоди роботи з 20.10.1980 по 23.03.1984, з 10.08.1988 по 02.01.1989, з 01.03.1990 по 28.09.1990 та уточнюючої довідки про навчання. Також, рекомендовано надати уточнюючу довідку за період роботи з 22.07.1992 по 09.01.2005 та довідку про денну форму навчання в 1975-1980 роках та попереджено, що у разі ненадання відповідних документів йому буде відмовлено в призначенні пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача надіслано відповідачу архівну довідку Національного транспортного університету Міністерства освіти і науки України від 01.02.2018 №154/01 щодо навчання, довідку форми ОК 5 від 07.02.2018.

Однак, за результатами розгляду вказаних документів, 01.03.2018 відповідачем прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком.

Сторона відповідача вказує на те, що після проведення розрахунку пенсії, страховий стаж позивача становить 13 років 11 місяців 23 дні, тому в призначенні пенсії відмовлено. Поряд з цим, відповідач зауважив, що позивачу необхідно було надати до Управління уточнюючу довідку про період навчання, оскільки період навчання співпадав з періодами роботи та стосовно роботи в період з 22.07.1992 по 09.01.2005 необхідно було надати уточнюючу довідку, оскільки печатка, якою засвідчено записи, є застарілою та не відповідає вимогам чинного законодавства.

У свою чергу, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем протиправно не враховано його трудовий стаж в період з 20.10.1980 по 23.03.1984 та з 22.07.1992 по 09.01.2005.

У спірні періоди роботи позивача діяли норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), відповідно до частини першої статті 56 якого до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів наголошує на тому, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача, є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.

Судом першої інстанції було досліджено копію трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.10.1980, яка містить записи про те, що ОСОБА_1 працював в період з 20.10.1980 по 23.03.1984 в Республіканському проектному інституті «Укржитлоремпроект» на посаді інженера як молодого спеціаліста; в період з 22.07.1992 по 09.01.2005 - в Малому приватному підприємстві «Агапе» на посаді директора. Вказані записи про роботу позивача внесені без будь-яких виправлень, завірені печатками та підписами. Однак, записи про роботу в період з 22.07.1992 по 09.01.2005 містять відбитки печатки, яка є нечіткою та нечитабельною.

Однак, обов`язок ведення трудових книжок покладається на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з їх урахуванням, проте на особу, яка подала заяву на отримання пенсії, не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці, як і не може бути підставою для позбавлення особи його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань призначення пенсії за віком.

До того ж, трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, яка є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу. Також, позивачем отримано довідку Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІПроектреконструкція» від 03.04.2018 № 160/к, якою підтверджено те, що ОСОБА_1 дійсно працював у Республіканському проектному інституті «Укржитлоремпроект» на посаді інженера виробничо-конструкторського відділу з 20.10.1980 по 23.03.1984.

Також, для підтвердження стажу роботи в Малому приватному підприємстві «Агапе», позивач звертався із відповідними запитами до підприємства та відповідних установ, за результатами розгляду яких, було повідомлено, що власники МПП «Агапе» не вжили відповідних заходів щодо ведення та збереження документів підприємства, зокрема, не передали документи для зберігання до архіву, не внесли відповідних записів про зміну адреси та керівника до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України.

Тож, позивачем було вчинено всі залежні від нього дії на підтвердження наявного стажу, а відмова відповідача врахувати при призначенні пенсії стажу роботи позивача з 20.10.1980 по 23.03.1984 та з 22.07.1992 по 09.01.2005, є протиправною та не має достатніх підстав для позбавлення позивача права на соціальний захист.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко