Справа № 200/7075/24
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2025-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 червня 2025 року справа №200/7075/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року (повне судове рішення складено 06 грудня 2024 року) у справі № 200/7075/24 (суддя в І інстанції Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просив:

- визнати бездіяльність відповідача щодо ненарахування ОСОБА_1 грошового забезпечення та допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань в 2022 році з урахуванням прожиткового мінімуму доходів громадян, встановленого для працездатних осіб станом на 1 січня того року, в якому проводилось нарахування, протиправною;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення та допомоги на оздоровлення і вирішення соціально-побутових питань за період служби з 25 лютого 2022 року по 26 листопада 2022 року з урахування прожиткових мінімумів для працездатних осіб відповідно станом на 1 січня 2022 року за вирахуванням фактично виплачених сум грошового забезпечення, податків та зборів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 25 лютого 2022 року по 26 листопада 2022 року. У період проходження військової служби йому виплачено грошову допомогу на оздоровлення та на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік у розмірі місячного грошового забезпечення. Зазначив, що помилка в нарахуванні розмірів посадового окладу та окладу за військове звання зумовлена тим, що для розрахунків відповідач брав за основу прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений законом на 01.01.2018. У цьому контексті позивач вказав, що внаслідок прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 29.01.2020 у справі №823/6453/18 відповідач повинен був з 25.02.2022 до дня виключення його зі списків особового складу нараховувати та виплачувати посадовий оклад та оклад за військове звання, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01.01.2022, проте безпідставно цього не зробив. Також, позивач зазначив, що внаслідок неправильних розрахунків він отримав грошове забезпечення у меншому розмірі, ніж належало. Вважаючи у зв`язку із цим свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою місцевого суду від 14 жовтня 2024 року поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, позовну заяву прийнято до розгляду, провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 грудня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 26.11.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, шляхом урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з відповідними додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 26.11.2022, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, шляхом урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з відповідними додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та з урахуванням раніше виплачених сум.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розрахунок складових грошового забезпечення позивача проводився із застосуванням п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103), а саме шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, передбачений додатком 1 та відповідно додатком 14 до цієї постанови Кабінету Міністрів України. Вважав, що діяв правомірно.

Крім того, стверджує про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом за період з 19.07.2022 по 26.11.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Предметом позову є перерахунок грошового забезпечення за період з 25.02.2022 по 26.11.2022.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (зі змінами, внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 1 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022).

До 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Отже, за період до 19.07.2022 позивачем строк звернення до суду не пропущений.

Такий висновок міститься в численних постановах Верховного Суду, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 21 березня 2025 року в справі № 460/21394/23.

Враховуючи те, що позивач звернувся із заявою про вирішення трудового спору щодо виплати сум грошового забезпечення після звільнення (28.11.2022), строк звернення до суду обмежений трьома місяцями з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

До позовної заяви додана заява представника позивача до відповідача про перерахунок грошового забезпечення, з тексту якої вбачається, що позивач обізнаний про виплату йому грошового забезпечення виходячи з посадового окладу з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 01.01.208, тобто в розмірі 1762 грн.

На цю заяву відповідачем 03.06.2004 направлено представнику позивача довідки про виплачене ОСОБА_1 під час служби грошове забезпечення.

Тобто, позивачем через представника одержано письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, не пізніше 03.06.2004, та з цього дня починається відлік тримісячного строку на звернення до суду.

З адміністративним позовом позивач звернувся до суду 09.10.2024, тобто з пропуском тримісячного строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, щодо позовних вимог з 20.07.2022 по 28.11.2022.

Разом з цим, позивачем до суду подана заява про визнання поважними причини пропуску строку звернення, в якій зазначено, що позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 з 26.11.2022. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який було неодноразово продовжено та який триває по теперішній час. Відповідно до Постанови КМУ №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» на усій території України було запроваджено карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 карантин відмінено на всій території України.

Позивач не є фахівцем у галузі права, а тому не має бути обізнаним в питаннях правильного нарахування грошового забезпечення.

14 жовтня 2024 року окружним судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Поновлено строк звернення до суду.

В цій ухвалі місцевий суд обмежився таким мотивуванням: «У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб та діє по теперішній час.

Враховуючи обставини, що викладені вище, суд вважає за необхідне визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити такий строк».

Разом з тим, сам факт запровадження воєнного стану в Україні не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення строків звернення до суду, якщо позивач не обґрунтував неможливість такого звернення у встановленні строки. Аналогічна позиція наведена Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду постанові від 29 вересня 2022 року у справі № 500/1912/22.

З 28.11.2022 позивач вже не проходив військову службу, тому необґрунтованими є посилання в заяві про поновлення строку звернення до суду, що він не може залишати частину для вирішення власних справ.

Відповідно до пункту 1 глави Прикінцеві положення КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин скасований на всій території України з 01 липня 2023 року.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Отже, тримісячний строк, визначений статтею 233 КЗпП України в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, починає перебіг (з урахуванням вихідних днів) з 02.10.2023.

Тому доводи представника, пов`язані із запровадженням карантину, не є обґрунтованими.

Посилання представника позивача у відзиві на досудове врегулювання спору не можуть бути взяті до уваги.

По-перше, такий порядок для даної категорії спорів не встановлений законом, хоча він визнаний частиною четвертою статті 122 КАС України.

По-друге, вказане звернення представником позивача направлено 27.05.2024, тобто, через значний час після звільнення позивача, яке мало місце 28.11.2022.

Посилання на юридичну необізнаність позивача не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на звернення до суду, оскільки він не позбавлений можливості звернутись за допомогою до фахівця, що ним і було зроблено в цій справі.

Доводи щодо триваючої бездіяльності відповідача не відповідають нормам права. Порушення прав позивача на отримання належного грошового забезпечення є закінченим з часу його виплати (хоч і в неналежному розмірі).

Посилання на те, що для захисту порушених прав позивача в адміністративному суді строки звернення до суду не застосовуються прямо суперечать приписам ст.ст. 122, 123 КАС України, ст. 233 КзПП України.

При цьому висновки Верховного Суду в постановах від 30 січня 2020 року в справі №554/5119/16, від 30 січня 2020 року в справі №554/5119/16-а не можуть бути взяті до уваги, оскільки стосувались спорів в галузі пенсійного забезпечення, а від таких висновків відступив Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 31 березня 2021 року в справі № 240/12017/19.

Постанова Верховного Суду від 01 квітня 2021 року в справі №280/4453/18 стосувалась бюджетного відшкодування податку на додану вартість, і від таких висновків також відступила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.01.2023 в справі №140/1770/19.

Відтак, колегія суддів встановила, що позивачем пропущений строк звернення з позовними вимогами за період з 20.07.2022 по 28.11.2022.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Статтею 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

За правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 27.05.2021 у справі № 140/3708/19, системний аналіз положень ст. 123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.

Так, ст. 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (ч. 3 та 4 ст. 123 КАС України).

Аналогічні правила КАС України встановлено і при вирішення питання щодо прийнятності апеляційних та касаційних скарг.

На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд указував у постановах від 11.02.2021 у справі № 140/2046/19, від 10.06. 2020 у справі № 620/1715/19, від 23.09.2020 у справі № 640/5645/19, від 03.12.2020 у справі № 817/660/18, від 17.03.2021 у справі № 160/3092/20, від 18.03.2021 у справі № 640/23204/19, від 20.04.2021 у справі № 640/17351/19, від 27.02.2021 у справі № 140/3708/19.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що з метою дотримання прав та гарантій позивача на всебічний та об`єктивний розгляд адміністративної справи, необхідно запропонувати останньому ВКАЗАТИ ІНШІ ПІДСТАВИ для поновлення строку та надати докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 20.07.2022 по 28.11.2022.

Крім того, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне витребувати додаткові докази у справі.

Згідно з ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Частиною 1 статті 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.

Відповідно до частини 3 статті 77 КАС України суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною 3 статті 80 КАС України про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

В матеріалах справи відсутні відомості про нарахування та виплату позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік та грошової допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.

Отже, для повного, всебічного та об`єктивного розгляду цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у відповідача додаткових доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.80, 122, 123, 237, 292, 309, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

Запропонувати ОСОБА_1 та представнику позивача Єнокян Катерині Леонідівні надати суду заяву поновлення строку звернення до суду із зазначенням інших поважних причин та докази на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 надати суду

- інформацію, чи був ОСОБА_1 письмово повідомлений про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, якщо так, яким чином, з наданням копії документу, що це підтверджує;

- копію грошового атестату, якщо такий видавався ОСОБА_1 при виключенні зі списків особового складу з 28.11.2022, з доказами, коли такий атестат був вручений позивачеві;

- коли та в якій сумі, а також виходячи з якого розрахунку ОСОБА_1 були нараховані та виплачені грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік та грошова допомога на вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік.

Витребувані документи надати до Першого апеляційного адміністративного суду в електронному вигляді на електронну пошту суду (), або через особистий кабінет в системі «Електронний суд», або за адресою: 49005, м. Дніпро, вул. Левка Лук`яненка, буд. 23, до 15 липня 2025 року включно.

Повне судове рішення - 19 червня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання колегією суддів та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук