Справа № 120/5273/24
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/5273/24

Головуючий у 1-й інстанції: Дмитришена Руслана Миколаївна

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

18 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. 22 квітня 2024 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" / надалі позивач, апелянт/ з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

2. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що в ході проведеної перевірки контролюючим органом досліджено взаємовідносини позивача з контрагентами: ТОВ "Лінек Юкрейн", ТОВ "Альмінда Прайм", ТОВ "Аладар Люкс", ТОВ "Торгова Компанія Арнеж", в результаті чого встановлено нереальність проведення господарських операцій по придбанню Товарів від контрагентів.

3. На підтвердження вказаних господарських операцій щодо поставки товару складено первинні документи, які позивач вважає, в повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники. Зокрема, договори постачання; видаткові накладні; податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН; банківські виписки; товарно-транспортні накладні.

4. Додатково для підтвердження господарських операцій щодо поставки товару позивач надав замовлення на поставку товару та акти приймання передачі, які контролюючий орган під час перевірки вважає, безпідставно не взяв до уваги.

5. При цьому позивач зазначив, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

6. Відтак, представник позивача вказав на протиправність податкового повідомлення-рішення від 26.02.2024 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на загальну суму 8275823,00 грн. , в тому числі, за податковими зобов`язаннями - на суму 6620658,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 1655165,00 грн. та податкового повідомлення-рішення від 26.02.2024 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 9167196,00 грн. , в тому числі, за податковими зобов`язаннями - на суму 8449662,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 717534,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. 27 березня 2025 року рішенням Вінницького окружного адміністративного суду в задоволенні позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

8. Апелянт Товариство з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ", не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

9. Апелянт зазначив, що в ході проведеної перевірки контролюючим органом досліджено взаємовідносини позивача з контрагентами: ТОВ "Лінек Юкрейн", ТОВ "Альмінда Прайм", ТОВ "Аладар Люкс", ТОВ "Торгова Компанія Арнеж", в результаті чого встановлено нереальність проведення господарських операцій по придбанню товарів від контрагентів. На підтвердження вказаних господарських операцій щодо поставки товару складено первинні документи, які в повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники. Зокрема, договори постачання; видаткові накладні; податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН; банківські виписки; товарно-транспортні накладні. Додатково для підтвердження господарських операцій щодо поставки товару були надані замовлення на поставку товару та акти приймання передачі, які контролюючий орган під час перевірки безпідставно не взяв до уваги, а суд першої інстанції належним чином не дав оцінки. При цьому апелянт зазначив, що не підтвердження операцій за ланцюгом постачання, так само як і податкова інформація про інші порушення податкової дисципліни, допущені контрагентом платника податків або третіми особами у відносинах з контрагентом, не є свідченням нереальності господарських операцій, за умови їх підтвердження належними і допустимими первинними документами, як підставами формування бухгалтерського обліку.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

10. Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" є юридичною особою, зареєстроване Виконавчим комітетом Вінницької міської ради від 03.03.2017, номер запису 0011282, перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Вінницькій області.

11. Основним видом діяльності товариства - є будівництво доріг та автострад (42.11) (а.с. 179 т. 1).

12. На підставі направлень від 28.09.2021 № 3906, від 28.09.2021 № 3911, від 28.09.2021 №3961, від 28.09.2021 № 3909, виданих ГУ ДПС у Вінницькій області, плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2021 рік, на підставі наказів ГУ ДПС у Вінницькій області від 14.09.2021 №3080к, від 29.09.2021 № 3275к, від 25.12.2023 № 3759к, від 12.01.2024 №186к податковим органом проведена планова виїзна документальна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" (скорочена назва ТОВ "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ"), з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.03.2017 по 30.06.2021, валютного законодавства за період з 01.03.2017 по 30.06.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.03.2017 по 30.06.2021, іншого законодавства за період з 01.03.2017 по 30.06.2021.

13. За наслідками перевірки складений Акт від 26.01.2024 №3813/02-32-07-01-/41183902 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" (а.с. 28-141 т.1).

14. Відповідно до висновків акту перевіркою встановлено проведення господарсько-фінансових взаємовідносин з контрагентами ТОВ "ЛІНЕК ЮКРЕЙН", ТОВ "Альмінда Прайм", ТОВ "АЛАДАР ЛЮКС", ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ" (а.с. 37 т.1).

15. Зокрема, товариство у ТОВ "ЛІНЕК ЮКРЕЙН" придбавало мазут паливний 100 зольний малосірчистий, мінеральний порошок, олива гідравлічна МГЕ/ОливаАМТ-300, соляна кислота 12 %, стабілізуюча добавка iFiber С структуруюча енергозберігаюча на суму з ПДВ 40469074,37грн.; у ТОВ "Альмінда Прайм" - Полімерна добавка SuperFlex, Стабілізуюча добавка iFiber С на суму з ПДВ 4 430 580,12грн; у ТОВ "АЛАДАР ЛЮКС" - Бітумний емульгатор Redicote-11 на суму з ПДВ 1 434 888грн; у ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ" - Адгезійна добавка IDop-PH на суму з ПДВ 608 016грн.

16. У висновках акту перевірки податковий орган вказав на порушення ТОВ "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України (із змінами і доповненнями) від 02.12.2010 року № 2755-УІ, ст. 1, ст. 3, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ (із змінами та доповненнями), Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» Положення (стандарт) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за №27/4248, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва", в результаті чого занижено податок на прибуток, у періоді, що перевірявся, на загальну суму 8 449 662 грн. (а.с. 103 т. 1).

17. Зокрема, за 2018 рік - на 797 504 грн.; за 2019 рік - 2 072 629 грн. (в т.ч. за II квартал 2019 року на 310750 грн., 3 квартал 2019 року на 1 759 911 грн., за IV квартал 2019 на 1969 грн.); за 2020 рік 5 579 529 грн. (в т.ч. за II квартал 2020 на 2 404 301 грн., за III квартал 2020 року на 1 668 102 грн., за IV квартал 2020 року на 1 507 126 грн.

18. Крім того, товариством порушено п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 192.1 п. 192.3 ст. 192 Податкового Кодексу України (із змінами і доповненнями) від 02.12.2010 року, п. 5 розділу VI Порядку №21, затвердженого Наказом Міністерства Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, всього в сумі 6 620 658 грн.

19. Зокрема, за серпень 2018 в сумі 664651 грн., за вересень 2018 на 73779 грн., за липень 2019 сумі 1 320 086 грн., за серпень 2019 року в сумі 21327 грн., за вересень 2019 в сумі 663903 грн., за листопад 2019 в сумі 442 грн., за березень 2020 року на суму 1381 грн., за квітень 2020 року в сумі 834085 грн., за червень 2020 року в сумі 1463736 грн., за жовтень 2020 року в сумі 423532 грн., за листопад 2020 року в сумі 1241782 грн., та завищено за липень 2020 року на 88046 грн., крім того завищено від`ємне значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2021 року на 260356 грн.

20. Суть порушення полягало в тому, що перевіркою встановлено нереальність проведення господарських операцій позивача по отриманню матеріалів від його контрагентів, тому на порушення п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями) ТОВ "ШЛЯХ-БУД МОНТАЖ" неправомірно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних ТОВ "ЛІНЕК ЮКРЕЙН", ТОВ "Альмінда Прайм", ТОВ "АЛАДАР ЛЮКС", ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ".

21. Товариство подало Заперечення до Акту від 26.01.2024 №3813/02-32-07-01-/41183902 за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" (а.с. 142 - 157 т. 1).

22. ГУ ДПС у Вінницькій області рішенням від 21.02.2024 висновки, наведені в Акті залишено без змін, а заперечення ТОВ "ШЛЯХ-БУД МОНТАЖ" - без задоволення (а.с. 158-176 т.1).

23. Податковим повідомленням-рішенням від 26.02.2024 № товариству за порушення п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України донараховано податок на прибуток у сумі 8449662грн та штрафну санкцію у розмірі 717 534 грн. (а.с. 186-187, розрахунок 188 т.1).

24. Податковим повідомленням-рішенням від 26.02.2024 № товариству за порушення п. 198.1, п.198.3, п.198.6 ст. 198, п. 192.1 п. 192.3 ст. 192 Податкового Кодексу України донараховано податок на додану вартість у сумі 6620658 грн. та штрафну санкцію у розмірі 1655165 грн. (а.с. 189-190 т.1).

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

25. Апелянт зазначив, що при укладені договорів поставки з контрагентами, зокрема з ТОВ "ЛІНЕК ЮКРЕЙН" (договір поставки №043/1904 від 16.04.2019), з ТОВ "АЛАДАР ЛЮКС" (договір поставки №2/03/06-19/КП від 03.06.2019), з ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ" (договір поставки №3/26/06-19КП від 26.06.2019), ТОВ "Альмінда Прайм" (договір поставки №01/08/18 від 16.04.2019), позивачем з відкритих ресурсів встановлено, що постачальники належали до підприємств реального сектору економіки, у стані припинення не перебували, справи про банкрутство відсутні, у кримінальних провадженнях не фігурували, податкового боргу не мали, їх посадові особи не були включені до списку бази даних "Миротворець".

26. З приводу взаємовідносин позивача з контрагентом ТОВ "Альмінда Прайм", то апелянт вказав, що їх взаємовідносини були вже предметом дослідження податковим органом. Так, в Акті перевірки від 21.12.2019 №1240/0515/41183902 ГУ ДПС у Вінницькій області щодо проведення документальної позапланової перевірки встановлено порушення ТОВ "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України, внаслідок чого підприємством занижено позитивне значення та сумою податкового кредиту звітного (податкового) кредиту, яке сплачується до державного бюджету всього в сумі 317 135грн, в тому числі за жовтень 2018 в сумі 317 135грн. Проте апелянт вказує, що аналогічні висновки контролюючого органу по результатам аналізу господарських операцій між позивачем та ТОВ "Альмінда Прайм" визнані судом неспроможними і такими, що суперечать Закону.

27. Так, в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/1754/20-а, яке набрало законної сили, зазначено, що фактичне виконання господарських операцій між ТОВ "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" та ТОВ "Альмінда Прайм" підтверджено як договором поставки, так і належним чином оформленими первинними документами, складеними в процесі виконання цього договору, які у повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники. Відповідачем не надано доказів, які б свідчили про узгодженість дій позивача з контрагентом з метою незаконного отримання податкової вигоди або його обізнаності з такими діями контрагента.

28. Апелянт, покликаючись на означене судове рішення, з приводу ТТН зазначив, що товарно-транспортна накладна не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей. Вважає, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, що обумовлено ч. 4 ст. 78 КАС України.

29. Відповідач зазначив, що всі досліджені операції з придбання даного товару не відповідають жодним критеріям реальної господарської діяльності. Оцінка господарських операцій на предмет її реальності проведена з урахуванням всіх факторів, виявлених з першої ланки постачання. При проведенні аналізу діяльності підприємства встановлено, що операції ТОВ "ЛІНЕК ЮКРЕЙН", ТОВ "Альмінда Прайм", ТОВ "АЛАДАР ЛЮКС", ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ" з контрагентами - постачальниками та контрагентами-покупцями по ланцюгу постачання за весь період дослідження неможливо підтвердити стосовно врахування реального часу здійснення операцій, місцезнаходження майна, наявності трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень та іншого майна, які економічно необхідні для виконання такого постачання або здійснення діяльності, що свідчить про відсутність необхідних умов для результатів відповідної господарської, економічної діяльності. Також встановлено факти підміни (зміни) номенклатури товарних груп по ланцюгу постачання. Встановлено, що специфіка даного виду операцій характеризується властивостями, які потребують значно більшого обсягу трудовитрат, значно більшої кількості персоналу (навантажувально-розвантажувальні роботи, зберігання, облік, відпуск товарів, надання різноманітних послуг) та не співвідносні з наявними трудовими ресурсами.

30. За результатами проведеного аналізу даних, наявних в базах ІС "Податковий блок", "архів електронної звітності", встановлено ознаки ризикового ведення господарської діяльності зазначеними суб`єктами господарювання. Крім того, ТОВ "АЛАДАР ЛЮКС" та ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ є фігурантами кримінальних проваджень, зареєстрованих в ЄДР за ознаками кримінального правопорушення ч. 3 ст. 212 КК України, що вказує на необачність позивача при виборі контрагентів. Водночас, до перевірки не надавались сертифікати якості виробника, сертифікати/паспорти походження та технічні специфікації товару, хоча наявність таких обумовлена договорами поставки. Тож, в ході перевірки не можливо установити ні походження товару, ні його виробника.

31. Також відсутня достовірна інформація щодо перевізників, вантажовідправників, вантажоотримувачів, відомостей про маршрут, посередників у транспортуванні ТМЦ, зокрема, щодо доставки товару контрагентами-постачальниками та контрагентами-покупцями та інше. Найбільшими замовниками перевезень були юридичні особи, у яких транспортні засоби відсутні, а кредит сформовано за рахунок придбання продовольчої групи товарів. Згідно з ТТН окремими автоперевізниками зазначені фізичні особи підприємці, проте обов`язкові реквізити, зокрема коди, їх адреси не вказано. Отже немає можливості підтвердити придбання послуг перевезень у фізичних осіб - підприємців.

32. Відтак, на думку відповідача, транспортування товару за наслідками спірних господарських операцій, позбавляють можливості ідентифікувати його поставку як таку, що відбулася за відображеним у договірних умовах змістом.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

33. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

34. Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

35. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

36. Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та / або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

37. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

38. Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування (податок на прибуток підприємств) є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

39. Підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування (ПДВ) є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу / орендарю.

40. Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів / послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

41. Згідно з абзацами першим та другим пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів / послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

42. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними в абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

43. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон № 996-ХIV.

44. Відповідно до статті 1 цього Закону (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

45. Згідно із частиною першою статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

46. Таким чином, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у власній господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

47. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

48. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат чи податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

49. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

50. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

51. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

52. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, мотивував судове рішення тим, що позивач не довів фактичного здійснення спірних господарських операцій, а рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій. Крім цього, суд урахував інформацію, отриману і використану відповідачем при здійсненні досудового розслідування у кримінальних провадженнях № №0000186 від 25.11.2019, 0000690 від 21.05.2019 року.

53. Надаючи оцінку оскаржуваному рішенню суду першої інстанції, колегія суддів виходить з таких міркувань.

54. За змістом частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

55. Правилу цієї норми Закону № 996-ХIV кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення).

56. Варто зауважити, що з введенням в дію 03 січня 2017 року Закону України від 03 листопада 2016 року № 1724-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо усунення адміністративних бар`єрів для експорту послуг» первинний документ лише містить відомості про господарську операцію, однак не підтверджує її.

57. Відтак підтвердженням господарської операції виходячи з визначення Закону № 996-ХIV є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, натомість первинна документація є відображенням такої операції.

58. При цьому ПК України та Закон № 996-ХIV не розглядають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.

59. Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону № 996-ХIV та пункту 2.4 Положення первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

60. Отже, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 ПК України та статтею 9 Закону № 996-ХIV підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Водночас інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також не мати достатніх підстав для сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.

61. Фактичною підставою для висновків контролюючого органу про вказані вище порушення слугували висновки відповідача про безпідставне включення апелянтом до складу податкового кредиту сум за господарськими операціями з вказаними вище контрагентами, які не відбулися з підстав відсутності реального характеру господарських операцій. До таких висновків відповідач дійшов з підстав відсутності деяких первинних документів в підтвердження зазначених господарських операцій, наявності недоліків у первинних документів, наявності негативної інформації відносно контрагентів позивача, аналізу даних з інформаційних баз за перевіряємий період, відсутності належної кількості трудових ресурсів, основних засобів, матеріальних активів, наявності порушеного кримінального провадження відносно контрагентів позивача.

62. На противагу цим висновкам, апелянт в своїх доводах послався на те, що податковий кредит був сформований по реальним правочинам, що пов`язані із його господарською діяльністю, а саме виробництва бетонних розчинів.

63. На підтвердження вказаних господарських операцій щодо поставки товару складено первинні документи, які апелянт вважає в повній мірі відображають зміст господарських операцій та їх вартісні показники. Зокрема, договори постачання; видаткові накладні; податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН; банківські виписки; товарно-транспортні накладні. Додатково для підтвердження господарських операцій щодо поставки товару позивач надав заявки на поставку Товару та акти приймання передачі, які контролюючий орган під час перевірки, вважає, безпідставно не взяв до уваги.

64. Поставка товару за умовами даних договорів здійснювалась за рахунок постачальника на умовах FCA Міжнародних правил "Інкотермс", а саме перевізнику зазначеному у заявках Покупця на відвантаження товару.

65. Колегія суддів зазначає, що означені первинні документи є обов`язковими для ведення бухгалтерського та податкового обліку. Проте, сама по собі наявність первинних документів (актів, заявок та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху товару між учасниками відповідних операцій.

66. Наведені вище правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

67. Обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту належними документами первинного обліку покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), позаяк саме він є суб`єктом, який зменшує суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що підлягає перерахуванню до бюджету на суму податкового кредиту. Отже, правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

68. Іншими словами наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

69. Відповідно до матеріалів справи встановлено проведення апелянтом господарсько - фінансових взаємовідносин з контрагентами ТОВ "ЛІНІК ЮКРЕЙН", ТОВ "Альмінда Прайм", ТОВ "АЛАДАР ЛЮКС", ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ" (а.с. 37 т.1).

70. Зокрема, апелянт у ТОВ "ЛІНІК ЮКРЕЙН" придбавало мазут паливний 100 зольний малосірчистий, мінеральний порошок, олива гідравлічна МГЕ/ОливаАМТ-300, соляна кислота 12 %, стабілізуюча добавка iFiber С структуруюча енергозберігаюча на суму з ПДВ 40 469 074, 37 грн.; у ТОВ "Альмінда Прайм" - Полімерна добавка SuperFlex, Стабілізуюча добавка iFiber С на суму з ПДВ 4 430 580,12 грн. ; у ТОВ "АЛАДАР ЛЮКС" - Бітумний емульгатор Redicote-11 на суму з ПДВ 1 434 888 грн. ; у ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ" - Адгезійна добавка ГОор-РН на суму з ПДВ 608 016 грн.

71. У висновках акту перевірки податковий орган вказав на порушення ТОВ "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1,1.п. 134.1 ст. 134 Податкового Кодексу України (із змінами і доповненнями) від 02.12.2010 року № 2755-УІ, ст. 1, ст. З, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІУ (із змінами та доповненнями), Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати» Положення (стандарт) бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва", в результаті чого занижено податок на прибуток, у періоді, що перевірявся, на загальну суму 8 449 662 грн. (а.с. 103 т. 1).

72. Зокрема, за 2018 рік - на 797 504 грн.; за 2019 рік - 2 072 629 грн. (в т.ч. за II квартал 2019 року на 310 750 грн., З квартал 2019 року на 1 759 911 грн., за IV квартал 2019 на 1969 грн.); за 2020 рік 5 579 529 грн. (в т.ч. за II квартал 2020 на 2 404 301 грн., за III квартал 2020 року на 1 668 102 грн., за IV квартал 2020 року на 1 507 126 грн.

73. Крім того, в акті вказано, що апелянтом порушено п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 192.1 п. 192.3 ст. 192 Податкового Кодексу України (із змінами і доповненнями) від 02.12.2010 року, п. 5 розділу VI Порядку № 21, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 року, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, всього в сумі 6 620 658 грн.

74. Зокрема, відповідач зазначив, що за серпень 2018 в сумі 664 651 грн., за вересень 2018 на 73 779 грн., за липень 2019 сумі 1 320 086 грн., за серпень 2019 року в сумі 21 327 грн., за вересень 2019 в сумі 663 903 грн., за листопад 2019 в сумі 442 грн., за березень 2020 року на суму 1381 грн., за квітень 2020 року в сумі 834 085 грн., за червень 2020 року в сумі 1 463 736 грн., за жовтень 2020 року в сумі 423 532 грн., за листопад 2020 року в сумі 1 241 782 грн., та завищено за липень 2020 року на 88 046 грн., крім того завищено від`ємне значення податку на додану вартість, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду за червень 2021 року на 260 356 грн.

75. Сутність порушення полягало в тому, що перевіркою встановлено нереальність проведення господарських операцій апелянта по отриманню матеріалів від його контрагентів, тому на порушення п. 198.1, п. 198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями) ТОВ "ШЛЯХ-БУД МОНТАЖ неправомірно включено до складу податкового кредиту суми ПДВ на підставі податкових накладних, виписаних TOB "ЛІНІК ЮКРЕЙН", ТОВ "Альмінда Прайм, ТОВ "АЛАДАР ЛЮКС, ТОВ "ТОРГОВА КОМПАНІЯ АРНЕЖ".

76. На противагу доводам відповідача про нереальність господарської операції, крім інших доводів, апелянтом було зазначено, що придбаний у вказаних вище контрагентів товар було використано при виготовлені асфальтобетонних сумішей, органно - мінеральних сумішей, бітумної емульсії та в подальшому реалізовано іншому суб`єкту господарювання, що підтверджується відповідними документами, наданими до суду, а саме ТОВ «СУАП «ІНТЕРВІАС УКРАЇНА», якому було поставлено готову продукцію для виготовлення асфальту, що поставлялась на різні кілометри автошляху М-12.

77. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 вересня 2019 року по справі № 757/49174/19-к було надано дозвіл на відшукання та вилучення документів щодо введення вказаної вище ділянки дороги в експлуатацію у кримінальному провадженні № 0000690 від 21.05.2019 року.

78. На підставі даної ухвали суду у ТОВ «СУАП «ІНТЕРВІАС УКРАЇНА» було вилучено копії документів, які підтверджують факт введення дороги в експлуатацію, на будівництво якої, зокрема, було використано асфальтно - бетону продукцію, яка була придбана у ТОВ «ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ».

79. Постановою слідчого відділу слідчого управління ГУНП у Вінницькій області дане кримінальне провадження було закрито за відсутності складу кримінального правопорушення, що спростовує доводи відповідача про безтоварну операцію (а.с. 3-5 т. 8), оскільки кримінальне провадження було порушено нібито із приводу того, що апелянтом було проведено безтоварну операцію із спірними контрагентами, із якими на думку відповідача не підтверджений ланцюг постачання товару, що прямо вказано у даній постанові слідчого.

80. У постанові також зазначено про проведення судово-будівельної експертизи, відповідно до якої обсяги фактично виконаних будівельних робіт на автомобільній дорозі на ділянці км 336 + 586 - км 342 + 000 в межах Вінницької області, які можливо перевірити станом на час проведення дослідження, відповідають обсягам, визначеним узгодженою проектно-кошторисною та фінансово-звітною документацією.

81. Отже, в суді першої інстанції апелянт доводив суду свою позицію стосовно правомірності права на використання податкового кредиту, в тому числі й тією обставиною, що якщо висновком експерта підтверджено, що той об`єм суміші для виготовлення асфальту, що був придбаний ТОВ «СУАП ІНТЕРВІАС УКРАЇНА» у позивача відповідає тому об`єму, що був використаний при будівництві дороги, а асфальт був виготовлений із суміші для його виготовлення, що підтверджується договорами поставки, укладеними між цими підприємствами, котрі наявні у матеріалах справи, компоненти для виготовлення якого були закуплені апелянтом у сумнівних, на думку контролюючого органу контрагентів, то вказані доводи в їх сукупності і підтверджують той факт, що господарська операція, як і рух активів (капіталу) дійсно відбувся.

82. Тобто, ТОВ «Шлях-Буд-Монтаж» придбало у ТОВ «Лінік Юкрейн», ТОВ «Альмінда Прайм», «ТОВ «Арнеж» та ТОВ «Аладар Люкс» матеріали для виготовлення асфальтобетонної суміші, виготовило її та продало ТОВ «СУАП «ІНТЕРВІАС Україна», яка в подальшому була використана для будівництва автомобільної дороги в публічній закупівлі. Дорога була побудована та введена в експлуатацію, після чого було порушено кримінальне провадження, що в подальшому була закрита у зв`язку із відсутністю складу злочину.

83. Колегія суддів зазначає, що оскільки кримінальне провадження, яке було порушене нібито у зв`язку із розкраданням коштів на будівництві дороги, було закрито у зв`язку із відсутністю складу злочину, а висновком експерта підтверджено, що той об`єм асфальтної суміші, що був придбаний у апелянта відповідає тому об`єму, що був використаний для будівництва даної дороги, то дані факти додатково підтверджують той факт, що господарська операція дійсно відбулась.

84. Тому, отримані від спірних постачальників ТМЦ, що були використані апелянтом у своїй господарській діяльності, безпосередньо пов`язані із отриманнях доходу та дають право на включення вартості ТМЦ до складу витрат на формування податкового кредиту.

85. Відтак колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що всі твердження контролюючого органу про недійсність господарських операції по купівлі суміші є безпідставними, оскільки кримінальне провадження було порушено нібито по тому факту, що той обсяг матеріалу, що був використаний у будівництві дороги, не відповідає дійсності.

86. До того ж, колегія суддів зазначає, що у цій же постанові було вказано, що одним із основних способів доведення винуватості у даному кримінальному провадженні було доведення (що не вдалось зробити) експертним шляхом невідповідності в дотриманні, у тому числі як апелянтом, так і спірними контрагентами, такими як «Альмінда Прайм, та ТОВ «Мантіса» (яка доречі відповідно до Постанови Господарського суду Донецької області від 20 січня 2023 року по справі № 905/105/22 перебуває у стадії банкрутства», так і ТОВ «Тепломережа», які поставляли контрагентам апелянта товар для виготовлення асфальтної суміші, вимог діючих стандартів, проектно-кошторисної документації в частині якості асфальтобетонних сумішей та документації щодо придбання відповідних матеріалів.

87. Водночас, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що ТОВ «Тепломережа» поставляла спірний товар апелянту, оскільки дане підприємство лише було одним із товариством в ланцюгу постачання, тобто постачальником товару контрагентів апелянта, однак на пряму ТОВ «ТЕПЛОМЕРЕЖА» товар апелянту не поставляло.

88. Оскільки вказане вище не довелось довести органу досудового розслідування, то виходить, що товар був не лише дійсно поставлений, але і був поставлений належної якості, тому що довести факт порушення вимог діючих стандартів та довести факт не якості виготовленої із придбаних апелянтом компонентів для виготовлення асфальтної суміші, не виявилось можливим. Тому в постанові про закриття кримінального провадження також вказано, що довести можливість незаконного збагачення на будівництві даної дороги ані щодо ТОВ «СУАПІНТЕРВІАС Україна», ані щодо ТОВ «ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ» (апелянт), ані щодо ТОВ «АЛЬМІДА ПРАЙМ» (постачальник товару), ані щодо ТОВ «ТЕПЛОМЕРЕЖА» (також один із спірних постачальників), як сказано у постанові досудовим розслідуванням не представилось за можливе підтвердити, що повністю підтверджує реальність та дійсність господарської операцій враховуючи, що дорога була побудова та введена в експлуатацію.

89. Однак суд першої інстанції дійшов висновку про нереальність господарської операції щодо купівлі матеріалів для виготовлення асфальтної суміші, яка в подальшому була виготовлена, відчужена на користь іншого підприємства та була використана для будівництва доріг Вінницької області через публічну закупівлю, умовами якого було будівництво автомобільної дороги, котра дійсно є побудованою.

90. При прийнятті рішення про відмову у задоволені позову суд першої інстанції не надав належної правової оцінки всім доводам апелянта та не навів чіткої юридичної мотивації, яка стала підставою для відмови у задоволені позову.

91. Так, суд першої інстанції вірно констатує загальні положення податкового законодавства, відповідно до яких необхідною умовою для віднесення сплачених цін товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

92. Далі, суд зазначає, що положеннями пункту 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладеними/розрахунками коригування до таких податкових накладених чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

93. Однак, всі податкові накладні, які були включені до складу податкового кредиту апелянтом, були зареєстровані податковими органами без зауважень (реєстрація не зупинялась), заблоковані були лише податкові накладні щодо поставки бітуму, однак після надання всіх відповідних документів податкові накладні щодо поставки бітуму було розблоковано, будь-який спір саме щодо поставки бітуму між сторонами відсутній, сумнівів щодо дійсності господарських операцій по його поставці у податкового органу немає.

94. Податкові накладні щодо поставки бітуму були розблоковані після надання податковому органу відповідного пакету документів, який до того ж так само був використаний для виготовлення асфальтної суміші, що в подальшому була відчужена ТОВ «СУАП ІНТЕРВІАС» та була використана у будівництві автошляху М-12 у Вінницькій області.

95. Далі, суд першої інстанції вказує, що у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростувати, що слідує із ст. 77 КАС України.

96. Вказане твердження суду першої інстанції суперечить ч. 2 ст. 77 КАС України, якою до того ж і він керувався при винесення рішення, згідно із якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

97. Зазначене також суперечить й правовому висновку Верховного Суду, яким апелянт керувався при доведені суду неправомірності рішення суб`єктів владних повноважень, згідно із яким нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку відповідальних службових осіб покупців бути обізнаними про те де саме, коли і ким вироблений товар. а також бути обізнаним з усім ланцюгом постачання товару, тому у випадку наявності сумнівів щодо походження товару саме податковий орган повинен обґрунтовано довести свою позицію та з`ясувати можливу наявність недобросовісних постачальників-платників податків, оскільки саме податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності. та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків (Постанова КАС ВС від 19 лютого 2019 року по справі №11/811/217/17, адміністративне провадження №К/9901/38084/18).

98. Колегія суддів вважає таку позицію Верховного Суду цілком послідовного та правильною, оскільки Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01 березня 2023 року по справі № 3-27/2022 (54/22) зазначив, що в юридичних відносинах між особою - з одного боку. і державою (в особі органів державної влади) та іншими органами публічної влади - із другого особа завжди є слабшою стороною. Саме тому в державі, керованій правовладдям, мають діяти адміністративні суди, метою діяльності яких є захист особи супротиву держави.

99. Даний спір стосується саме визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, однак протягом всього розгляду судової справи в суді першої інстанції апелянту доводилось надавати суду додаткові пояснення щодо доводів та міркувань відповідача, які неодноразово виникали під час розгляду даної справи, однак повністю суперечили наявним у матеріалах справи документах, що неодноразово було встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи. Вказаними діями відповідач в супереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України фактично переклав на апелянта обов`язок щодо доказування неправомірності рішення суб`єкта владних повноважень, а суд першої інстанції не звернув на це уваги.

100. Далі суд першої інстанції в своєму рішенні констатує, що сама по собі наявність первинних документів (актів, заявок та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі не доведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху товару між учасниками відповідних операцій.

101. При цьому, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов висновку про нереальність господарських операцій, невірно встановивши фактичні обставини справи.

102. Суд першої інстанції помилково констатує, що відповідно до письмових пояснень представника позивача постачання товару здійснювалось зі складу постачальника, тому що у вказаних поясненнях вказано, що поставка здійснювалась лише за рахунок постачальника на умовах СРТ Міжнародних правил Інкотермс, а позивач у повному обсязі розрахувався за поставлений товар, інші доводи, зокрема ті, що вказані у рішенні суду, в даних поясненнях відсутні.

103. Суд першої інстанції безпідставно зазначив, що відповідно до акту податкової перевірки об`єктами оподаткування ТОВ «ЛІНІК ЮКРЕЙН» є офіс, тому що така інформація взагалі відсутня в акті податкової перевірки.

104. В акті було вказано лише, що відповідач заперечував дану господарську операцію, так само як і по всім іншим контрагентам на підставі інформації із системи «Податковий блок» та у зв`язку із порушенням ланцюгів постачання, що прямо вказано в акті податкової перевірки.

105. При цьому, інших порушень в акті податкової перевірки не зафіксовано, вказані підстави були визначені відповідачем у акті податкової перевірки єдиними, що стали підставою для винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

106. Колегія суддів зазначає, що загалом поняття «обрив ланцюга постачання» відсутнє у Податковому кодексі України.

107. Чинним законодавством України не передбачено обов`язку платника податків, а також не надано йому права перевіряти достовірність даних, які вказуються контрагентом в його первинних документах, а також контролювати показники податкової звітності по податках та обов`язкових платежах контрагентів.

108. Верховний Суд у своїх постановах від 16.01.2018 року у справі № 820/4648/13-а, від 29.03.2019 року у справі № 808/3412/16 зазначав, що «оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. ... При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгівв постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом».

109. Формування суб`єктом господарювання податкових зобов`язань не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

110. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету або здійснив інші порушення законодавства, то не тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Отже, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення, яких припустився його контрагент.

111. Нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку відповідальних службових осіб покупців бути обізнаними про те де саме, коли і ким вироблений товар. а також бути обізнаним з усім ланцюгом постачання товару, тому у випадку наявності сумнівів щодо походження товару саме податковий орган повинен обґрунтовано довести свою позицію та з`ясувати можливу наявність недобросовісних постачальників-платників податків. оскільки саме податковий орган наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість виявити податкові правопорушення, допущені контрагентом при здійсненні своєї господарської діяльності. та притягнути саме його до відповідальності, що охоплюється принципом індивідуальної відповідальності платника податків (Постанова КАС ВС від 19 лютого 2019 року по справі №11/811/217/17, адміністративне провадження №К/9901/38084/18).

112. Відповідно до Наказу Державної фіскальної служби України від 28 листопада 2015 року № 543 «Про забезпечення комплексного контролю податкових ризиків з ПДВ»: ЛАНЦЮГ - послідовні й взаємопов`язані проведенням нереальних (з порушенням законодавства) поставок ідентифікованого за найменуванням (характеристиками) товару чи послуги операції між вигодоформуючим суб`єктом ("податковою ямою"), вигодотранспоріуючими суб`єктами (транзитерами) та вигодонабувачем;

ПОДАТКОВА ВИГОДА - зменшення розміру податкових зобов`язань, визначених платником податку, зокрема, штучне формування податкового кредиту з податку на додану вартість або витрат з податку на прибуток / податку на доходи фізичних осіб;

ВИГОДОНАБУВАЧ - платник податку на додану вартість, який за рахунок відображення в даних податкової звітності недостовірних даних господарських операцій з використанням вигодоформуючих ("податкових ям") та вигодотранспортуючих суб`єктів (транзитерів), у тому числі за ланцюгом постачання товару, отримує необгрунтовану податкову вигоду;

ВИГОДОТРАНСПОРТУЮЧИЙ СУБ`ЄКТ (ТРАНЗИТЕР) - платник податку на додану вартість, що здійснює посередницьку функцію між вигодоформуючим суб`єктом ("податковою ямою") та вигодонабувачем, у якого відповідно до даних податкової звітності сума задекларованих податкових зобов`язань дорівнює сумі податкового кредиту за всіма чи за окремими операціями або різниця між сумами податкових зобов`язань та податкового кредиту не перевищує 0,5 відсотка за умови відсутності реальної господарської або іншої економічної діяльності.

113. Із зазначеного слідує, що попущення ланцюгу постачання може мати місце тоді, коли реальне отримання товару не відбулось, тобто сам товар, купівля якого стала підставою для формування податкового кредиту, був відсутній взагалі.

114. Однак тоді, висновки акту податкової перевірки та загалом, позиція податкового органу у даному спорі в цілому є нелогічною та суперечливою, оскільки податковий орган вважає, що даний товар був придбаний безоплатно, однак в той же час відповідач вважає, що товар був відсутній взагалі, проте як одночасне існування зазначених обставин є неможливим.

115. До того ж, апелянту відповідно до оскаржуваних податкових повідомлень-рішень було збільшено грошове зобов`язання за платежем із податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 9 167 196,00 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями - на суму 8 449 662, 00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 717 534, 00 грн.

116. На стр. 26-27 акту податкової перевірки вказано, що фактичне отримання товару встановлено, реальне джерело походження якого є невідоме, за рахунок використання документів вказаних підприємств, що фактично не могли і не здійснювали поставку даного товару, то фактичне їх отримання відбулось з джерела невідомого походження безоплатно, тому дані товари є безоплатно отриманими.

117. Колегія суддів вважає такі доводи відповідача є необ`єктивними, оскільки якщо розглядати даний довід акту податкової перевірки в цілому, то з точки зору податку на додану вартість - товару не було, а отже апелянт не має права на використання податкового кредиту; з точки зору податку на прибуток даний товар був, але був безоплатно отриманий.

118. Суд першої інстанції не надав вказаним доводам апелянта оцінки, відмовивши у задоволені позову, не вказавши при цьому належної юридичної аргументації, у тому числі щодо вказаних вище доводів апелянта.

119. Стосовно фактів нібито порушень ланцюгів постачання, то їх варто дослідити в розрізі щодо кожного контрагента окремо так само в такому ж хронологічному порядку, як вони описані в акті податкової перевірки.

120. На стр. 10 акту описано взаємовідносини між позивачем та ТОВ «ЛІНІК ЮКРЕЙН» вказано, що реєстр ТТН наведено в додатку до акту, що спростовує твердження представника відповідача про їх ненадання ревізорам, заборгованість за придбаний товар відсутня, але на підставі аналізу баз даних інтегрованих інформаційних систем ДПС «Податковий блок» встановлено обриви ланцюгів поставки товарів:

- на мазуті паливному 100 зольний малосірчистий, стабілізуюча добавка - після третього постачальника:

-мінерального порошку, оливи гідравлічної МГЕ/Олива АМТ-300, соляної кислоти 12 %, струкіуруюча енергозберігаюча добавка - після шостого постачальника:

-газойлево-гудронової сетки - після третього постачальника.

121. Однак суд першої інстанції дійшов висновку про нереальність господарської операції із тих підстав, що ланцюг постачання товару по даному контрагенту обірвався після третіх та шостого постачальника.

122. При цьому, суд першої інстанції не надав жодної оцінки тим доводам апелянта, що товар міг бути придбаний іншими юридичними особами з метою його подальшого перепродажу, наприклад у неплатника ПДВ, внаслідок чого ланцюг постачання міг обірватись, тим паче в деяких випадках це сталось, до чого позивач не має жодного відношення.

123. До того ж необхідно враховувати, що у випадку відсутності у постачальника необхідного обсягу товару, податкова накладна блокується, однак їх блокування не відбулось, а відсутність факту блокування податкової накладної фактично є єдиним позитивним сигналом для покупця (позивача), що господарська операція є безпечною та проводиться щодо не ризикового контрагента.

124. Також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нереальність господарської операції із тієї підстави, що товарно-транспортна накладна не містить всіх обов`язкових реквізитів, не врахувавши наступні положення законодавства, якими апелянт керувався, у тому числі й письмово, під час розгляду справи в суді першої інстанції.

125. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» в редакції від 04 листопада 2018 року документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів саме для водія є товарно-транспортна накладна. Будь-яких вимог до її реквізитів у даній статті закону не наведено.

126. Далі, 03 червня 2021 року Верховною Радою України був прийнятий Закон України № 1534-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю», яким було внесено зміни до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», якими було затверджено законодавчі вимоги до товарно-транспортних накладних, відповідно до яких дійсно, одними із обов`язкових її реквізитів є повне найменування, ПІБ та РНОКПП перевізника.

127. Проте перевірка стосувалася подій 2019-2020 років, коли вказаної норми ще не існувало.

128. Із врахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що надані товарно-транспортні накладні / далі ТТН/ не містять всіх обов`язкових реквізитів, оскільки суд першої інстанції виніс оскаржуване рішення із порушенням норм матеріального права, застосувавши до спірних правовідносин норму права, яка була відсутня на момент виникнення спірних правовідносин.

129. Суд першої інстанції не врахував, що ТТН не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продаж ТМЦ, що слідує із постанови Верховного суду від 04 червня 2020 року по справі № 340/422/19.

130. Цими же доводами щодо відсутності всіх обов`язкових реквізитів керувався й відповідач під час розгляду справи в суді першої інстанції, однак така його позиція суперечить загальній позиції ДПС в цілому, тому що в листі ДПС від 29.03.2023 в. № 525/ЗПІ/99-00-21-03-02-10 вказано, що ТТН не виступає документом, який містить інформацію для визначення об`єкта оподаткування НДВ.

131. Єдина підстава для визначення об`єкта оподаткування ПДВ - господарська операція з постачання товарів (послуг), факт здійснення якої підтверджують первинні документи, які складають за правилами бухобліку. За результатами такої операції платник ПДВ - постачальник товарів (послуг) зобов`язаний скласти податкову накладну і зареєструвати її в ЄРПН.

132. До того ж Верховний Суд, зокрема, в постанові від 02.03.2023 року по справі № 804/644/16 зробив висновок, що наявність або відсутність ТТН та недоліки у їх оформленні не є підставою для висновків про безтоварність господарської операції з придбання або продажу товару, якщо інші дані свідчать про рух активів або зміни у зобов`язаннях платника податків.

133. Крім того, ТТН є доказом факту перевезення (переміщення товару), тому є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, натомість факт передання товару та відповідно, набуття права власності на нього має підтверджуватись видатковою накладною.

134. Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про нібито невідповідність ТТН тим законодавчим вимогам, яких не було на момент виникнення спірних правовідносин, які до того ж не є тими документами, що дають право на формування податкового кредиту.

135. Отже, заперечення судом першої інстанції факту здійснення господарської операції при надані доказів про повну оплату даного товару та доказів його впровадження у виробництво, що підтверджено й відповідною постановою слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину, є помилковим.

136. При цьому суд першої інстанції не надав жодної аргументації вищевказаним доводам апелянта, зокрема щодо наявності судової практики Верховного Суду, відповідно до якої ТТН не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

137. При цьому ані суд першої інстанції, ані відповідач, не навели протилежної практики Верховного Суду, тому суд прийняв рішення без врахуванням правового висновку Верховного Суду, що є порушенням принципу верховенства права, в силу ст. 242 КАС України, відповідно до якої без врахування вказаної практики рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим.

138. Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що у цій господарській операції ТТН є первинним документом (тієї ж позиції дотримувався і відповідач), тому що ТТН є первинним документом лише при укладанні договору перевезення, однак позивач не укладав договори перевезення, а укладав лише договори поставки, тому первинними документами, що підтверджують реальність господарської операції є не ТТН, а видаткові накладені, які були надані суду першої інстанції у повному обсязі.

139. У зв`язку із цим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що первинні документи підписані неуповноваженими особами, оскільки акт приймання-передачі товару від 18 червня 2019 року підписаний уповноваженими особами - Генеральним директором ТОВ «ЛІНІК ЮКРЕЙН» Фроловим В.В. та директором ТОВ «ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ» Царук Є.В.

140. Акт-приймання-передачі товару № 146 від цієї ж дати, про який ідеться мова у рішенні суду стосується акту приймання-передачі продукції (товарів) за кількістю та якістю, який дійсно був підписаний незацікавленими особами, які входили до складу комісії, що діяла на підставі наказу № 8 від 24.05.2018 року, до якої входив також Генеральний директор ТОВ «ЛІНІК ЮКРЕЙН» Фролов В.В., вказаний акт містить його підпис та містить також підпис директора позивача.

141. Із врахуванням вказаного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що акт підписаний не уповноваженими особами, даний документ підтверджує той факт, що незалежні фахівці підтвердили той факт, що товар поставлений належної якості, даний документ підтверджує якість товару, а не його фактичну передачу, яка підтверджуються актами прийому-передачі товару, підписаного директорами підприємств з обох сторін.

142. Також колегія суддів вважає, що суд невірно встановив обставини перевезення товару, неправильно витлумачивши положення договору поставки, тому що на стр. 17 акту податкової перевірки досліджувались взаємовідносини між позивачем та контрагентом ТОВ «Альмінда Прайм», за наслідком чого податковий орган дійшов висновку про нереальність даної господарської операції, у зв`язку із обривом ланцюгу постачання.

143. Так, в акті вказано, що до перевірки було надано договір поставки від 01.08.2018 року № 01/08/18, умовами якого було встановлено, що поставка здійснюється постачальником на умовах FCA згідно з Міжнародними правилами «Інкотермс», а саме перевізнику зазначеному у заявках Покупця на відвантаження товару, зі складу Постачальника.

144. Пункт 2.3 договору поставки був викладений у наступній редакції - «В ціну Договору включені усі витрати, пов`язані з поставкою товару на умовах FCA в редакції Міжнародних правил «Інкотермс» (редакція 2010 року), відповідно до яких продавець доставить вантаж, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.

145. Відповідно до п. 3.1. договору покупець погоджується виплатити Постачальнику вартість товару з урахуванням виконання постачальником його зобов`язань, визначених у договорі.

146. Наведене свідчить, що покупець не сплачував вартість перевезення, перевезення товару здійснювалось стороннім перевізником, однак враховуючи п. 3.1 та 2.3 договору розрахунок із перевізником мав здійснювати продавець, оскільки він включив вартість поставки у вартість товару. Тим паче, у заявках на поставку товару було вказано, що позивач зобов`язується оплатити товар після його поставки, оскільки сторони погодили між собою після сплату товару. Тому, оскільки оплата за товар здійснювалась після його поставки, а всі витрати по поставці товару включені в його вартість та їх несе продавець, то покупець (позивач) жодним чином не міг оплачувати поставку даного товару.

147. Надалі, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає, що інформація, яка була зібрана ГУ ДПС у Вінницькій області з баз даних ІС «Податковий блок» та підсистем «Архів електронної інформації» є належними доказами, що суперечить правовим висновкам Верховного Суду, у тому числі й Великої Палати Верховного Суду.

148. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 року у справі №160/3364/19 (провадження №11-200апп21) підтвердила вже сформовану Верховним Судом правову позицію, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати. так і спростовувати реальність господарських операцій.

Саме по собі:

лише наявність вироку щодо контрагента платника податків;

лише факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства;

лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання;

лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо), - не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій.

Водночас, у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.

149. Так само Велика Палата Верховного Суду у цій же постанові зазначила, що посилання контролюючого органу на аналіз зібраної узагальненої податкової інформації не є допустимим доказом у розумінні процесуального закону.

150. Щодо наявності інформації про дане підприємство у ІС «Податковий блок» щодо його ризиковості, то:

- дана база є закритою інформаційною системою податкового органу, тому позивач на час вибору контрагента не мав жодної можливості отримати дану інформацію;

- віднесення підприємства до категорії ризикових може бути виключно на підставі відповідного рішення ГУ ДПС, якого не було. Внаслідок винесення такого рішення всі перелічені в акті податкової перевірки податкові накладні були б заблоковані, однак блокування жодної податкової накладної, відповідно, не відбулось (крім бітуму, спір щодо якого між сторонами, як уже було зазначено вище, відсутній);

- будь-яке автоматизоване співставлення. чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону (відповідне положення міститься у постанові КАС ВС від 16 квітня 2020 року у справі № 805/5017/15-а1.

151. Колегія суддів також зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що на підставі інформації із системи «Податковий блок» відповідач вказав про нереальність господарської операції, так як на момент здійснення господарських операцій було відсутнє жодне рішення ГУ ДПС у Вінницькій області про визнання даних контрагентів ризиковими, жодне вказане в акті податкової перевірки кримінальне провадження не було порушено, оскільки вони були порушені через три роки після проведення господарських операцій, а податкові накладні по спірним товарам не були заблоковані.

152. Так само є неправильними висновки суду першої інстанції про нереальність господарської операції у зв`язку із відсутністю сертифікатів якості, однак він не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарське операцію, оскільки до такого правового висновку дійшов Верховний суд у постанові від 28 липня 2020 року по справі № 813/3143/16.

153. Більш того є безпідставними та не обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, а позивач нібито в ході судового розгляду не зміг спростувати висновки податкового органу, при цьому суд не вказав у мотивувальній частині судового рішення ані конкретні доводи, що доводи позивача, ані ті доводи, що наводив суду відповідач.

154. Водночас, апелянтом у своїх додаткових поясненнях було підсумовано всю детальну аргументацію на всі доводи відповідача, на підставі яких останній заперечував реальність господарської операції, однак їх правова оцінка в оскаржуваному рішенні суду відсутня.

155. Так, апелянт неодноразово посилався на п. 2.9 акту податкової перевірки, в якому зафіксована інформація щодо проведення інвентаризації основних фондів, нематеріальних активів, товарно- матеріальних цінностей, тощо, за результатами якої нестач/надлишків товарно - матеріальних цінностей станом на дату її проведення не виявлено, тобто їх кількість відповідає різниці між придбаними та використаними у виробництві матеріалами.

156.При висловлені позивачем даного твердження відповідач на противагу цим доводам доводив суду ту обставину, що даний факт (відсутність нестач/надлишків) був встановлений не ревізорами під час податкової перевірки, а як вказано у додаткових поясненнях, дана інвентаризація була проведена саме позивачем, а не працівниками контролюючого органу.

157. Колегія суддів зазначає, що таке твердження відповідача не відповідає дійсності та спростовується самим актом перевірки, в якому вказано, що до складу комісії входив не тільки директор позивача, але й працівниками контролюючого органу, тому у разі б, якщо той об`єм ТМЦ, що був використаний підприємством у своїй господарській діяльності, не відповідав фактичним залишкам, то це було в зафіксовано в акті податкової перевірки, однак факт їх відповідності підтверджено комісією.

158. Відтак колегія суддів вважає підставними доводи апелянта, що судом першої інстанції не вказано в рішенні цієї інформації.

159. В своїх доводах відповідач закцентував увагу на тому, що підставою для блокування податкових накладених є спрацювання критеріїв ризиковості при здійсненні операцій, або віднесення самого платника до ризикових, блокування якої відбувається у разі, коли постачальник фактично не здійснює господарську операцію, а реєструє податкову накладну виключно з метою надання покупцю не обгрунтованої податкової вигоди. Однак на момент здійснення спірних операції вказана система зі слів відповідача працювала не коректно, тому податковим органом ризикові операції не були заблоковані та не були визнані ризиковими, тому всі податкові накладні по вказаним операціям були зареєстровані в належному порядку.

160. Колегія суддів зазначає, що платник не має нести відповідальності та зазнавати для себе негативних наслідків, які полягають у позбавлені права використання податкового кредиту та збільшення, внаслідок цього, податкового зобов`язання через некоректну роботу той чи іншої системи, оскільки реєстрація податкової накладної є єдиним безпечним сигналом для покупця, що дана господарська операція не є ризиковою.

161. Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про «прогалину в законодавстві» щодо обов`язкової вимоги для юридичних осіб, на відміну від фізичних осіб-підприємців, перевірки наявності всіх сертифікатів на товар, оскільки жодні недоліки та прогалини в законодавстві не повинні особи позбавляти права на законодавчу гарантію реалізацію своїх прав, яке у даному випадку є право на формування податкового кредиту, побавивши право на формування якого Позивачу збільшено податкове зобов`язання, що є для нього додатковим фінансовим тягарем, який він не має нести через нібито наявні на думку Відповідача «законодавчі прогалини».

162. Доводи відповідача, що у випадку, якщо немає дійсних підстав стверджувати, що господарська операція не відбулась, однак якщо наявні хоча б малі сумніви у її здійсненні (щодо до того ж суперечить принципу «стандарту доказування»), то негативні наслідки має зазнавати саме суб`єкт господарювання, що фактично нівелює принцип індивідуальної юридичної відповідальності та принцип «ніякого покарання без закону», оскільки відповідач вважає «тягар розміру несплачених податків не має перекладатись на державу».

163. Такий довод відповідача колегія суддів відхиляє із тих підстав, що це суперечить постанові КАС ВС від 16 травня 2023 року у справі № 380/3195/22, за змістом якої в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає,що під час ухвалення рішення повинен бути застосований такий стандарт поведінки посадових осіб, що характеризується законністю і повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides найбільш добросовісний).

164. Однак відповідач вважає, що у випадку неможливості заперечити дійсність господарської операції добросовісний платник податків має зазнавати негативних наслідків, що суперечить принципу юридичної передбачуваності, оскільки така поведінка державного органу може вважатись свавільною, що суперечить принципу верховенства права, який означає, що жодна особа не є вище права, нікого не може бути покарано державою, окрім як за порушення приписів права, а також нікого не може бути притягнуто до відповідальності за правопорушення інакше, ніж порядком, що його встановлено приписами права.

165. Так само є безпідставними доводи контролюючого органу про те, що позивач при виборі контрагента та укладені ним договору має керуватись і належною обачністю, а необачність апелянта нібито полягає в тому, що раніше податковим органом вже було проведено позапланову податкову перевірку та прийнято податкове повідомлення-рішення, в якому було зроблено висновки щодо нереальності вказаних господарських відносин, однак все-одно продовжив працювати із спірним контрагентом, однак таке податкове повідомлення рішення було скасовано рішенням суду, яке набрало законної сили, а співпраця з таким контрагентом була закінчена ще до початку проведення податкової перевірки.

166. Є безпідставними доводи контролюючого органу та висновки суду першої інстанції про те, що про відсутність всіх обов`язкових реквізитів на документах, наданих для підтвердження проведених господарських операцій, оскільки на всіх документах, які підтверджують господарські операції із такими контрагентами, як ТОВ «ЛІНІК ЮКРЕЙН» та ТОВ «АЛЬМІНДА ПРАЙМ» були наявні печатки та підписи посадових осіб; по контрагентам ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ «АРНЕЖ» та ТОВ «АЛАДАР ЛЮКС» в судовому засіданні було пояснено, що сталась технічна помилка через велику кількість документів, яка була виправлена під час судового провадження.

167. Також є безпідставними доводи контролюючого органу та висновки суду першої інстанції про те, що підприємства ТОВ «АЛЬМІНДА ПРАЙМ» та ТОВ «АЛАДАР ЛЮКС» не могли здійснювати господарську діяльність за місцем своєї юридичної реєстрації, яка зазначена в Реєстрі юридичних осіб, витяги із яких були надані суду, оскільки відповідно із інформації з системи «Податковий Блок» знаходились на податковому обліку в іншому місті, що було спростовано цим же витягом із системи «Податковий Блок», відповідно до якої дана інформація стосувалась не основного місця податкового обліку, а окремими об`єктами оподаткування, а саме магазин, що знаходився в іншій області України, ніж юридична адреса підприємства та основне місце податкового обліку, тому, цілком є логічним є те, що окремі об`єкти оподаткування, які знаходились в іншому регіоні перебували за іншим місцем податкового обліку (не основного).

168. Проте всі ці доводи апелянта залишилися поза увагою суду першої інстанції та ним не надано жодної оцінки, оскаржуване рішення майже не містить ані доводів позивача, ані доводів відповідача, проте у задоволені позову було відмовлено у зв`язку із нібито не спростуванням позивачем доводів відповідача, без конкретного посилання на доводи обох сторін.

169. Суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам позивача про спростування тих доводів відповідача, які є юридично неспроможними, а саме що позивач нібито був обізнаний про ризиковість свого контрагента, а саме ТОВ «Альмінда Прайм» ще із 2019-року та все-одно продовжив із ним працювати, що крім вищевказаного, також спростовується тим, що договір поставки товару був виконаний у повному обсязі як до проведення планової, так і позапланової податкової перевірки, а ППР, винесене за результатами позапланової перевірки, було скасовано рішенням суду по справі № 120/5273/24. оскільки суд встановив, що господарські операції були реальними, а податковим органом не надано жодного доказу їх нереальності, оскільки доводи відповідача полягали у відсутності сертифікатів та нібито недостовірності ТТН, які обидва не є документами, що дають право на формування податкового кредиту.

170. Є безпідставними висновки суду першої інстанції щодо того, що вказане рішення суду не має преюдиційного характеру, оскільки предметом як позапланової, так і планової податкової перевірки було заперечення відповідачем дійсності господарських операцій із ТОВ «АЛЬМІНДА ПРАЙМ» по одному і тому й договору і стосовно аналогічної номенклатури поставленого товару, який постачався апелянту даним контрагентом.

171. Однак, цей же товар у тому числі й був використаний для виготовлення асфальтної суміші, яка була використана для будівництва дороги, яка дійсно є побудованою із використанням того обсягу товару, що був придбаний у апелянта із тих компонентів, наявність яких відповідач заперечує, однак в одному рішенні суду господарська операція із придбання компонентів для виготовлення асфальтної суміші визнана судом реальної господарською операцію, але по цій справі суд першої інстанції при наданні конкретних доказів реальності господарської операції, визнав її такою, що не відбулась, незважаючи на висновок судової будівельної експертизи та постанову слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину, в якій вказано, що ланцюг постачання підтверджений, а господарська операція є реальною.

172. Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції , що видаткові накладні складені по контрагенту ТОВ «Торгівельна компанія «Арнеж», є недопустимими доказами, оскільки нібито не містять всіх обов`язкових реквізитів.

173. Реквізитом, про якій ідеться мова у даному рішенні суду, є місце складання видаткової накладної, проте колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» місце складання документу не є його обов`язковим реквізитом.

174. Так само Позивач є безпідставними висновки суду першої інстанції про визнання господарських операцій нереальними у зв`язку із відсутністю сертифікатів якості товару, оскільки сертифікат якості на товар не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, про що вказав Верховний Суд у постанові від 28 липня 2020 року по справі № 813/3143/16.

175. Більш того, суд першої інстанції не врахував, що нормами Закону України «Про технічні регламенти та оцінку відповідності» від 15 січня 2015 року № 124-VIII визначається порядок проведення сертифікації. Цим же законом визначено, що сертифікація - це підтвердження відповідності третьою стороною, яке стосується продукції, процесів, послуг систем або персоналу.

176. Проте, даним законом не визначено норм щодо здійснення такої сертифікації в обов`язковому порядку, оскільки загалом, сертифікація в Україні не є обов`язковою із січня 2018 року, враховуючи Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 26 січня 2018 року № 93, яким було скасовано низку підзаконних нормативно-правових актів, які визначили обов`язковість сертифікації.

177. З наведеного слідує, що господарські операції дійсно відбулись, тому апелянт правомірно скористався своїм правом на податковий кредит та витрати з податку на прибуток, а всі зауваження податкового органу є безпідставними та не мають під собою жодного юридичного підґрунтя, оскільки доводи відповідача є юридично неспроможними.

178. Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив як доказ копії видаткових накладних № СФ-0000143 від 01 липня 2019 року та СФ-0000145 від 02 липня 2019 року через те, що вони були вилучені при обшуку, тому вони є такими, що подані до суду нібито із порушенням закону, оскільки матеріали справи не містять докази їх повернення.

179. Вказане, на думку колегії суддів, є порушенням принципу диспозитивності та змагальності, оскільки сторони не піддавали сумніву дійсність вказаних доказів, це було виключно ініціативою суду, жодна сторона не заявляла клопотання або про визнання цих доказів недопустимими, або про її виключення.

180. Стосовно висновків суду першої інстанції, що позивач мав надати суду докази понесення витрат на перевезення по ТТН № 143 від 01.07.2019 року, ТТН № 145 від 02.07.2019 року, то колегія суддів звертає увагу на те, що у п. 2.9 акту податкової перевірки (стр. 4 акту), зафіксована інформація щодо проведення інвентаризації основних фондів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, тощо, за результатами якої нестач/надлишків товарно-матеріальних цінностей, станом на дату її проведення не виявлено, тобто їх кількість відповідає різниці між придбаними та використаними у виробництві матеріалами.

181. Тому, у разі б, якщо той об`єм ТМЦ, що був використаний апелянтом у своїй господарській діяльності, не відповідав фактичним залишкам, то це було в зафіксовано в акті податкової перевірки, чого зроблено не було.

182. Судом встановлено, що апелянт був не перевізником, а лише замовником перевезення, що є різними правовими категоріями, тим паче всі витрати по транспортуванню були включені в вартість товару, тому ці витрати ніс постачальник, а не замовник товару.

183. Разом з тим, норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності.

184. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не було встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

185. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2022 у справі № 160/3364/19.

186. Так, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні суду внаслідок неправильного встановлення обставин помилково зазначив, що ТТН по поставці товару від ТОВ «АЛЬМІНДА ПРАЙМ» є первинними документами, оскільки між сторонами був не договір перевезення, а договір поставки.

187. Водночас, незважаючи на вказану обставину, суд першої інстанції не зважаючи не лише на неправильне дослідження обставин, але й на неправильне дослідження доказів, дійшов помилкового висновку, що ТТН, в яких перевізник є TOB «РОК ТРАНС» , не містить обов`язкових реквізитів перевізника TOB «РОК ТРАНС» водія Невєрова, оскільки в ТТН чітко вказано, що водієм є ОСОБА_1 , наявний його підпис та печатка підприємства.

188. Водночас, незважаючи на те, що ТТН не є документом, що підтверджує право на формування податкового кредиту, апелянт довів той факт, що документи, які не відносяться до переліку документів, що дають право на формування податкового кредиту, все одно складені належним чином та не містять тих недоліків, про які зазначав відповідач.

189. Також суд дійшов неправильного висновку, що акти прийому передачі товару підписані неуповноваженими особами, оскільки містять підписи, що скріплені печатками саме директорів даних підприємств, а суд невірно ототожнює документи «акт прийому-передачі товару» та «акт приймання товару за кількістю та якістю», яким сторони договору, разом із незацікавленими особами додатково підтверджує, що товар був поставлений належної якості у повному обсязі.

190. До того ж суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не посилається на жодні норми матеріального права, або конкретну судову практику Верховного суду із спірних правовідносин, зазначаючи, що вона є усталеною, при цьому жодного правового висновку ВС суд не наводить в оскаржуваному рішенні.

191. У рішенні ЄСПЛ «Серявін про України» вказано, що «ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті», а з рішення у справі «Проніна проти України» можна зробити висновок, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції.

192. В рішеннях "Вєрєнцов проти України (№ 20372/11, 11.04.2013, §§ 21-22); "Проніна проти України (№ 63566/00, 18.07.2006, § 25); "Нечіпорук і Йонкало проти України (№ 42310/04, 21.04.2011, § 280) ЄСПЛ наголосив, що принцип справедливості, закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретні, доречні та важливі доводи, наведені заявником.

193. Крім того, в контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення "Руїз Торіха проти Іспанії'1 (№ 18390/91,09.12Л994, § 29) та "Проніна проти України" (№ 63566/00, 18.07.2006, §§ 23,25), в яких ЄСПЛ зауважив, що в рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони грунтуються: міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді.

194. Рішенням ЄСПЛ у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine", заява № 22750/02), в якому вказано, що суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи (див. Рішення Руїз Торійа проти Іспанії (Ruiz Torija et Hiro Balani c. Espagne) від 9 грудня 1994 року).

195. Крім вищевказаного, колегія суддів не може погодитись із доводами суду першої інстанції щодо того, що доказом в адміністративному судочинстві є судове рішення, а не постанова слідчого, яка постановлена в порядку досудового розслідування.

196. Фактично постанова слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину тотожно виправданому вироку суду, оскільки як в одному, так і в другому документі констатується відсутність в діях особи кримінально-карного діяння.

197. Водночас, встановлення вказаного факту на стадії досудового розслідування свідчить про те, що даний факт був встановлений ще на початку проведення досудового розслідування та слідством не було зібрано доказів для пред`явлення підозри.

198. Тому даний процесуальний документ підтверджує не лише відсутність в діях особи кримінально-карного діяння, а й відсутність складу злочину в цілому, оскільки при постановлені виправдального вироку суд може керуватись різними мотивами, у тому числі й процесуальними порушеннями, або відсутність події кримінального правопорушення саме по тій статті, за якій особі було пред`явлено обвинувачення, а постанова слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину підтверджує саме той факт, що дії особи є повністю законні, склад злочину відсутній щодо будь-якої статті кримінального кодексу.

199. Тому суд першої інстанції безпідставно відхилив докази у даній справі - постанову слідчого про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу злочину та висновок судово- будівельної експертизи, відповідно до яких господарська операція не була безтоварною, товар дійсно був поставлений у тому обсязі, як це вказано у первинних документах та справді був впроваджений у господарську діяльність підприємства, тому апелянт правомірно скористався своїм правом на формування податкового кредиту, а оскаржувані ППР таким чином підлягають скасуванню в повному обсязі.

VI. СУДОВІ ВИТРАТИ

200. Частиною 1 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

201. За приписами частини третьої статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать:1) витрати на професійну правничу допомогу; 2) витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5). пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

202. Згідно із статтею 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

203. Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

204. Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

205. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

206. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

207. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

208. За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

209. Відповідно до частини 4 статті 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

210. При цьому частиною 5 статті 134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

211. Перевіряючи обґрунтованість визначених адвокатом у актах виконаних робіт вартості наданих послуг, колегія суддів виходить з наступного.

212. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням не тільки того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

213. Колегія суддів, вирішуючи питання про відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, у відповідності до частини 5 статті 242 КАС України враховує висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладений у постанові від 22.04.2021 року у справі № 460/302/19, відповідно до якого склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

214. При цьому, як зазначалося вище, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

215. Колегія суддів зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи (постанова Верховного Суду від 25 лютого 2020 року у справі № 820/2973/18).

216. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

217. Відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

218. Колегія суддів встановила, що понесені апелянтом витрати на правничу допомогу, пов`язані із юридичним супроводом даної справи підтверджені належними та допустимими доказами, а саме договором про надання правничої допомоги від 26.08.2024 року, додатковою угодою № 1 від 17 вересня 2024 року, в якої зазначено гонорар адвоката, рахунком-фактурою, платіжним доручення № 985 від 4 жовтня 2024 року, яка підтверджує факт оплати наданих послуг / т.7 арк.спр. 166-177/, внаслідок чого вони підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

219. Стосовно стягнення з Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області 75700 грн. судового збору суд зазначає наступне.

220. З матеріалів справи вбачається, що під час звернення до Вінницького окружного адміністративного суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 30280 грн.

221. В суді апеляційної інстанції було сплачено 45420 грн. судового збору.

222. Таким чином, позивач за час розгляду даної справи сплатив судовий збір в розмірі 75700 грн., які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

223. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

224. В силу частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тобто, стягнення судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, можливе лише за умови повного або часткового задоволення позову.

VІІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

225. Згідно зі ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

226. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

227. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

228. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

229. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

230. Згідно ч. 2 ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

231. Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми. Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень, звинувативши заявника у наклепі чи зловживанні посадовим становищем. Рішення у справі Ляшко проти України (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п.47.

232 . Суд відзначає, що одним із складників справедливого судового розгляду в розумінні п. 1 статті 6 є право на змагальне провадження; кожна сторона, в принципі, має отримати нагоду не лише бути поінформованою про будь-які докази, які потрібні для того, щоб виграти справу, але також має знати про всі докази чи подання, які представлені або зроблені в цілях впливу на думку суду, і коментувати їх (див., mutatis mutandis, рішення у справах Лобо Мачадо проти Португалії (Lobo Machado v. Portugal) і Фермьойлєн проти Бєльгії (Vermeulen v. Belgium) від 20 лютого 1996 р., Reports of Judgments and Decisions 1996-I, сс. 206-07, п. 31 і п. 23, п. 33, відповідно, та рішення у справі Нідерост-Губер проти Швейцарії (Nidero?stHuber v. Switzerland) від 18 лютого 1997 р., Reports 1997-I, с. 108, п. 24).

233. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

234. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

235. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області від 26.02.2024 року № , яким ТОВ «ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 9 167 196,00 грн. (дев`ять мільйонів сто шістдесят сім тисяч сто дев`яносто шість гривень 00 коп.), в тому числі за податковими зобов`язаннями - на суму 8 449 662,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на суму 717 534,00 (форма «Р»).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Вінницькій області на користь ТОВ "ШЛЯХ-БУД-МОНТАЖ" понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 75700 грн. та витрати за надання правової допомоги в сумі 174430 грн., а всього 250130 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.