Справа № 480/9338/23
Суддя: О.О. Осіпова
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2025 року Справа № 480/9338/23
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Осіпової О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/9338/23 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування постанови,-
В С Т А Н О В И В:
Свої вимоги мотивує тим, що оскаржувана постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу винесена без наявності в його діях правопорушень, а саме: на місці зупинки не здійснювалось жодного зважування, тобто перевірка порожнього автомобіля була здійснена без застосування вагового обладнання та не у пунктах габаритно-вагового контролю, а відомості про вагу отримано з товарно-транспортної накладної, а тому вони не можуть бути враховані під час здійснення габаритно-вагового контролю як достовірне джерело підтвердження вагових параметрів транспортних засобів; жодних розрахунків не проводились, в тому числі у вигляді додавання маси автомобіля зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу до показника ваги.
Крім того, розгляд справи проведено без його участі та без повідомлення його про розгляд справи, оскільки запрошення на розгляд справи про автомобільний транспорт йому не надсилалось та жодним іншим способом про дату засідання не повідомлялось.
В оскаржуваній постанові, яка є актом індивідуальної дії, що порушує його права, не зазначено суті порушення, що підтверджує не встановлення складу правопорушення та унеможливлює притягнення до відповідальності.
Ухвалою від 31.08.2023р. провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с.30-33), в якому у задоволенні позову просить відмовити, оскільки на момент документальної перевірки виявлено перевищення вагових норм, встановлених п.22.5 Правил дорожнього руху України, на 65,42%, а саме загальна вага транспортного засобу становить 39,7 тон при допустимій вазі на дорогах місцевого значення 24,0 тон., щоб було зазначено в акті від 13.07.2023 № 023365 та в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13.07.2023 №029216, а також довідці про результати здійснення габаритно вагового контролю від 13.07.2023 № 0020869.
Порушення законодавства було виявлено в результаті здійснення документального габаритно-вагового контролю, про що зазначається в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0020869.
Зважування транспортного засобу на пересувних або стаціонарних пунктах ГВК передбачено Порядком № 879 лише при точному габаритно-ваговому контролі та лише при точному ГВК формується чек зважування.
Документальний габаритно-ваговий контроль здійснюється шляхом додавання маси транспортного засобу згідно з реєстраційними документами та маси вантажу відповідно до ТТН.
Водночас, під час перевірки було виявлено порушення вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Вищевказані акти містять проставлений підпис водія в якості підтвердження ознайомлення зі встановленими обставинами порушень.
На виконання пунктів 25, 26 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19.08.2022 № 727), позивачеві було направлено лист від 18.07.2023, яким його було запрошено для участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення на 21.08.2023 на 10:00.
На розгляд справи про порушення ФОП ОСОБА_1 для надання пояснень не з`явився.
Тому представник відповідача вважає, що, приймаючи оскаржувану постанову, орган державного контролю діяв у межах, у спосіб та на підставі повноважень, визначених чинним законодавством.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 13.07.2023 о 13 год 07 хв. старшим державним інспектором Петриченко О.М. Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області на автомобільній дорозі О-190507, Козацьке Путивль с. Скуносове, Конотопський район було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт. Транспортний засіб на якому проводилась перевірка MAЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про право власності НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 . Транспортний засіб належить ОСОБА_1 .
Під час перевірки водієм була надана товарно-транспортна накладна №8/71 від 13.07.2023р., згідно з якою маса брутто складає 39,700 тон.
Про перевищення вагових норм, встановлених п.22.5 Правил дорожнього руху України, на 65,42%, а саме загальна вага транспортного засобу становить 39,7 тон при допустимій вазі на дорогах місцевого значення 24,0 тон, було зазначено в акті від 13.07.2023 № 023365, в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13.07.2023 №029216, а також у довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 13.07.2023 № 0020869.
Порушення законодавства було виявлено в результаті здійснення документального габаритно-вагового контролю, про що вказано в акті про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №0020869.
Як наслідок, за порушення вимог додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, а саме за порушення вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», було складено постанову від 21.08.2023 № 342916.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Пунктом 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року, визначені повноваження Укртрансбезпеки, яка відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування (пп.15.п.5 Положення).
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - Порядок №879).
Згідно з п.1 Порядку №879 цей Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.
Пунктом 16 Порядку №879 встановлено, що габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Таким чином, використання у пункті 16 Порядку конструкції «та/або» свідчить про те, що документальний та точний контроль є взаємозамінними або доповнюючими процедурами, залежно від обставин.
Документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу (п.п.5-1 п.2 Порядку №879).
Згідно з п.п.11 п.2 Порядку №879 точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
Статтею 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III) визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
За визначеннями наведеними у ст. 1 Закону №2344-III:
автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв;
вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями;
водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 14.11.2024 у справі №440/8156/23 зазначив, що основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
Судом з наданих відповідачем матеріалів перевірки встановлено, що водієм транспортного засобу в день проведення перевірки на дорозі надано ТТН від 13.07.223р. №8/71, згідно з якою маса брутто складає 39,700 тон (а.с.39).
Щодо доводів позивача, що фактичне зважування не проводилося, необхідно зазначити наступне.
Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах, визначається Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007р. №879 (далі - Порядок №879).
Відповідно до пункту 3 Порядку №879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
Контроль за наявністю у водіїв великовагових та великогабаритних транспортних засобів дозволу на рух здійснюють уповноважені підрозділи Національної поліції та територіальні органи Укртрансбезпеки, які здійснюють габаритно-ваговий контроль (пункт 15 Порядку №879).
Відповідно до пункту 16 зазначеного Порядку габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.
Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно у зонах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (пункт 6 Порядку №879).
В свою чергу, документальний габаритно-ваговий контроль відповідно до підпункту 5-1 пункту 2 Порядку №879 є визначенням загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу.
Натомість, точний габаритно-ваговий контроль відповідно до підпункту 11 пункту 2 вказаного Порядку визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному, автоматичному або пересувному пункті (з урахуванням похибки вимірювального обладнання).
Таким чином, документальний контроль це складова габаритно-вагового контролю, який застосовується самостійно або у сукупності із точним контролем.
Документальний контроль передбачає дослідження документів, які супроводжують транспортний засіб та в яких міститься інформація про власну масу транспортного засобу та масу вантажу. Документальний контроль може проводитись поза межами пункту контролю. Метою такого контролю, як і точного контролю, є встановлення наявності перевищення нормативних габаритно-вагових норм.
Суд звертає увагу, що зважування транспортного засобу на пересувних або стаціонарних пунктах ГВК передбачено Порядком №879 лише при точному габаритно-ваговому контролі та лише при точному ГВК формується чек зважування.
Відповідно до пункту 18, 20 Порядку №879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення; посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів визначають належність транспортного засобу до великовагових та/або великогабаритних.
З огляду на зазначене, проведення документального габаритно-вагового контролю не обмежується виключно зонами габаритно-вагового контролю (стаціонарний чи пересувний пункт ГВК) та може бути здійснено у будь- якому місці зупинки транспортного засобу для проведення рейдової перевірки відповідно до положень Порядку №1567.
Водночас, в контексті доводів позивача про недоведеність факту перевищення габаритно-вагових норм транспортним засобом з огляду на відсутність в матеріалах справи чеку зважування із реальними числовими показниками вагових параметрів, який є належним і допустимим доказом здійснення габаритно- вагового контролю згідно з Порядком №897, варто звернути увагу на помилковість вказаних тверджень та їх невідповідність фактичним обставинам справи.
Так, пунктом 18 Порядку №879 чітко визначені місця, за результатами здійснення габаритно-вагового контролю, в яких складається та видається довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю, а саме стаціонарний або пересувний пункт ГВК.
Натомість, 13.07.2023 року документальний габаритно-ваговий контроль транспортного засобу позивача відповідно до пункту 6 Порядку №879 проводився поза межами зони габаритно-вагового контролю (стаціонарний чи пересувний пункт ГВК) та безпосередньо зважування транспортного засобу з використанням вагового обладнання не проводилося.
Тобто за відсутності факту зважування транспортного з використанням вагового обладнання та проведення документального габаритно-вагового контролю поза межами пунктів ГВК (стаціонарного та пересувного) належним та допустимим доказом факту порушення габаритно-вагових норм у випадку проведення документального габаритно-вагового контролю є саме товарно-транспортна накладна чи інший визначений законом документ на вантаж та реєстраційні документи на транспортний засіб із вказівкою його повної маси.
Відповідно до п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу 14.10.1997 №363 (далі - Правила №363) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), основним документом на перевезення вантажів є ТТН, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Згідно зі т. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 5 квітня 2001 року № 2344-IIІ автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, ТТН або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Оскільки документальний контроль передбачає визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання його власної маси та маси вантажу на підставі документів, наданих перевізником, суд вважає, що обов`язок проведення точного контролю у суб`єкта відсутній, а надана під час перевірки ТТН, яка містить усі необхідні відомості про вантаж, маршрут, вантажовідправника, вантажоодержувача та перевізника, є достатньою для підтвердження дотримання вимог законодавства щодо перевезення вантажів.
Таким чином, суд дійшов висновку, що ТТН від 13.07.2023р. із зазначенням ваги брутто 39 700 тон. є достатнім документом для проведення документального габаритно-вагового контролю, передбаченого Порядком №879.
Отже, у цьому випадку наявне порушення, встановлення якого призвело до притягнення позивача до відповідальності.
Більше того, суд враховує, що як акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 13.07.2023р. №029216 (а.с.35), так і акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №023365 від 13.07.2023р. (а.с.38) підписано водієм транспортного засобу ОСОБА_2 без зауважень.
На підставі викладених норм права та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що встановлені відповідачем порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом щодо позивача є правомірними.
Стосовно доводів позивача про неповідомлення суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 25 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі за текстом - Порядок № 1567) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.
Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності) (п.26 Порядку №1567).
У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі.
За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (п.27 Порядку №1567).
Зазначена адреса міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та вказана самим позивачем у позовній заяві.
Відповідно до ч.1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.
Тобто, позивача було належним чином завчасно повідомлено про розгляд справи.
З огляду на викладене відповідачем відповідно до норм чинного законодавства вчинялися дії щодо завчасного повідомлення позивача про розгляд справи Відділу державного нагляду (контролю) у Сумській області.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що спірна постанова є правомірною, відповідно позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
При цьому, суд зазначає, що посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на воєнний стан та рух транспортного засобу найкоротшим об`їздом у розумінні норм чинного законодавства, що регулює автомобільні вантажні перевезення, не є обставиною, яка звільняє його від відповідальності у вигляді штрафу за порушення вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
А тому такі доводи не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
При цьому в силу положень ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат на користь позивача відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу Державного нагляду (контролю) у Сумській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування постанови відмовити .
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Осіпова