Справа № 240/10292/24
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/10292/24

Головуючий у 1-й інстанції: Майстренко Н.М.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

18 червня 2025 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Капустинського М.М. Сапальової Т.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом Пенітенціарної академії України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Міністерство юстиції України про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Пенітенціарна академія України звернулась до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.09.2024 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

До суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач вказує про обґрунтованість рішення суду першої інстанції та просить залишити його без змін.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі наказу ректора Академії Державної пенітенціарної служби (яку наказом Міністерства юстиції України № 3548/5 від 06.10.2023 було перейменовано у Пенітенціарну академію України) від 22.07.2017 №252/ОД, зокрема, ОСОБА_1 з 15.08.2017 був зарахований курсантом першого курсу денної форми навчання за спеціальністю "Право" за державним замовленням.

07.09.2018 між Академією Державної пенітенціарної служби (як виконавцем), Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції (як замовником) та ОСОБА_1 (як особою) був укладений контракт № 362 про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України.

Відповідно до умов зазначеного контракту ОСОБА_1 навчався в Академії Державної пенітенціарної служби на денній формі навчання за рахунок коштів державного бюджету та був зобов`язаний після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, та приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою, визначеною персональним розподілом посад.

Разом з тим, умовами вказаного контракту також було визначено, що у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання ОСОБА_1 буде зобов`язаний відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" в повному обсязі за весь період його фактичного навчання.

У період навчання в Академії Державної пенітенціарної служби з 15.08.2017 по 18.06.2021 ОСОБА_1 перебував на грошовому, продовольчому, речовому, медичному забезпеченні, був забезпечений житлом із наданням відповідних комунальних послуг за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до наказу Академії Державної пенітенціарної служби від 17.06.2021 № 97/ОС "Про випуск фахівців, які навчались за освітньо-професійними програмами "Право" та "Психологія" на першому (бакалаврському) рівні вищої освіти, з числа курсантів денної форми навчання Академії Державної пенітенціарної служби" ОСОБА_1 на підставі рішення Екзаменаційної комісії з атестації здобувачів вищої освіти Академії Державної пенітенціарної служби з 18.06.2021 був присвоєний ступінь вищої освіти "бакалавр" з галузі знань 08 "Право" за спеціальністю 081 "Правознавство" та видано йому відповідний диплом про освіту.

Після здобуття вищої освіти, ОСОБА_1 відповідно до умов контракту від 07.09.2018 №362, був направлений для подальшого проходження служби до Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" й наказом цієї установи від 17.06.2021 №64/ОС-21 лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_1 з 19.06.2021 призначений на посаду начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)".

Однак в подальшому, у зв`язку із поданням рапорту на звільнення від 16.04.2024, старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з 18.04.2024 відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (за власним бажанням), про що начальником Державної установи "Коростенська виправна колонія (№71)" видано наказ від 16.04.2024 за № 55/ОС-24.

У зв`язку з тим, що після закінчення навчання в Академії Державної пенітенціарної служби ОСОБА_1 не відпрацював три роки в органах в Державної кримінально-виконавчої служби України, цим навчальним закладом відповідно до правових норм статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" та Порядку № 261 було складено довідку-розрахунок № 5/1635 від 18.06.2021 витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби.

Згідно вказаної довідки-розрахунку загальна сума визначених до відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням ОСОБА_1 в Академії Державної пенітенціарної служби за період з 15.08.2017 по 18.06.2021, становить 123 026,51 грн., з яких: витрати на грошове забезпечення з нарахуваннями - 58 997,73 грн.; витрати на продовольче забезпечення - 40 251,96 грн.; витрати на речове забезпечення - 7 827,86 грн.; витрати на медичне забезпечення - 3 207,97 грн.; витрати на оплату комунальних послуг та за спожиті енергоносії - 12 740,99 грн.

Наявним у матеріалах справи повідомленням підтверджується, що ОСОБА_1 18.04.2024 був ознайомлений з розміром витрат, пов`язаних з його утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби, та повідомлений про необхідність відшкодування вказаних витрат протягом 30 днів з моменту отримання цього повідомлення, що підтверджується його особистим підписом на ньому.

У зв`язку із тим, що в добровільному порядку у встановлений строк ОСОБА_1 не відшкодував витрати на його утримання в Академії Державної пенітенціарної служби в розмірі 123 026,51 грн., чим завдав шкоду державному бюджету, Академія звернулась до суду з позовом у даній справі.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини п`ятої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України», на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення навчання у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як передбачено приписами частини п`ятої статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України №261 від 12.04.2017 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - Порядок №261), який визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Пунктом 2 Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася.

Положеннями пункту 3 Порядку №261, зокрема, визначено, що відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв. На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.

Пунктами 4, 5 Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.

Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.

З приписів пункту 8 Порядку №261 слідує, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.

Приймаючи у цій справі рішення, суд першої інстанції зробив висновок, що наведеними нормами чинного законодавства України, як і умовами контракту, передбачено обов`язок відповідача відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням в Академії Державної пенітенціарної служби, оскільки відповідач звільнився зі служби, хоча мав би після закінчення навчання відпрацювати три роки в саме в органах Державної кримінально-виконавчої служби.

Також суд першої інстанції пославшись пункт 9 Порядку №261, зазначив, що законних підстав для припинення стягнення суми витрат не існує, оскільки в спірних правовідносинах підставою для припинення стягнення з ОСОБА_1 витрат на його утримання в навчальному закладі могло бути лише його повторне прийняття на службу саме в органи Державної кримінально-виконавчої служби України, оскільки відпрацювання саме в таких органах не менше трьох років після закінчення навчання в Академії Державної пенітенціарної служби, було передбачено умовами його контракту на здобуття освіти. Цей контракт укладався на підготовку фахівця для потреб Міністерства юстиції України, що і обумовлює обов`язок проходити службу відповідно до здобутої підготовки.

Такий висновок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вважає помилковим.

Зокрема, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до наказу начальника Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71)» від 16.04.2024 №55/ОС-24 на підставі поданого рапорту відповідача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

Разом з тим, з 22.04.2024 ОСОБА_1 проходить службу в Головному управлінні Національної поліції в Житомирскій області, в підтвердження чого надав копію витягу з наказу по особовому складу від 22.04.2024 № 199 о/с.

Відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України від 23.06.2005 року №2713-IV «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Тобто, рівнозначною службі в Державній кримінально-виконавчій службі України є служба в поліції.

Пунктом 9 Порядку № 261 визначено, що стягнення суми витрат припиняється в разі: 1) поновлення на навчанні особи, що була відрахована з вищого навчального закладу; 2) повторного прийняття особи на службу в поліцію.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає таким, що заслуговує уваги і зазначає, що оскільки ОСОБА_1 проходить службу в органах поліції, відповідач не є таким, що відмовився від того, щоб відпрацювати три роки в поліції після отримання освіти, а тому відсутні підстави для відшкодування витрат, пов`язаних із його утриманням у навчальному закладі.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи, та не враховано приписи п. 9 Порядку № 261, які мають бути застосовані до спірних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2).

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 3).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6).

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 7).

Згідно ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно доч.7ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, представником позивача подано до суду: договір про надання правничої допомоги від 17.09.2024, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ЖТ №001290, ордер на надання правничої допомоги Серія АМ №1092008, договір про надання правової допомоги від 17.09.2024, розрахунком обсягу наданих правничих послуг відповідно до договору від 17.09.2024 та довідку квитанцію від 30.09.2024.

При цьому сума гонорару в розмір 6000 грн зафіксована у додатку до договору про надання правової допомоги від 17.09.2024 та довідкою квитанцією від 30.09.2024.

Колегія суддів враховує, що частиною 5 ст. 134 КАС України вказано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 04.02.2020 у справі №280/1765/19.

У постанові від 05.09.2019 у справі №826/841/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

З урахуванням зазначеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При цьому враховуючи надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу, суд не заперечує обґрунтованості встановленого договірними відносинами розміру адвокатського гонорару, який було сплачений позивачем за надані послуги.

Проте, колегія суддів оцінює співмірність заявленої до стягнення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною п`ятою статті 134 КАС України, з урахуванням обсягу необхідної правової допомоги, складністю справи, ціною позову, значенням даної справи для сторін, виходячи з обсягу та характеру доказів у справі (відсутності експертиз, відсутності виклику свідків, тощо), кількості сторін та відсутності інших учасників у справі, виходячи з фактично витраченого представником позивача часу та наданих послуг, а також кількості підготовлених документів та їх зміст.

Враховуючи, що розмір вартості наданих послуг, визначених позивачем, є неспівмірними зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви представника позивача та стягнення з відповідача на користь позивача частини судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу, а саме 3000 грн, що відповідає засадам співмірності та справедливості.

Таким чином клопотання представника позивача про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Крім того, статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , то відповідно до вимог ст. 139 КАС України, понесені відповідачем витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Академії Державної пенітенціарної служби.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3633, 60 грн. (три тисячі шістсот тридцять три гривні 60 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Пенітенціарної академії України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Пенітенціарної академії України витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 3000, 00 грн. (три тисячі гривень).

Постанова суду набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Капустинський М.М. Сапальова Т.В.