Справа № 369/4837/25
Суддя: Скрипник О. Г.
Дата ухвалення: 2025-05-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/4837/25
Провадження № 2-а/369/158/25
РІШЕННЯ

Іменем України

12.05.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

Судді: Скрипник О.Г.

Секретарі: Гребенюк Н.О.

Представника відповідача: Черниш О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, у якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4255997 від 12.03.2025 р. про накладення на мене, ОСОБА_1 , правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Департаменту патрульної поліції (Код , м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 605 грн. 60 коп.

Позивач зазначає, що 12.03.2025 року інспектором, командиром взводу 1 роти 3 батальйону 2 полку 2 Управління патрульної поліції у м. Київ Департаменту патрульної поліції України, старшим лейтенантом поліції Нікітіним Олександром Анатолійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4255997 від 12.03.2025 р., якою на нього, ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП. Згідно з фабулою постанови, 12.03.2025 року о 17 год 14 хв 34 сек у м. Київ, проспект Броварський, буд. 32А, водій керував ТЗ обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3.в) ПДР - порушення правил користування ременями безпеки, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 121 КУпАП. Позивач вважає, що постанова серії ЕНА № 4255997 від 12.03.2025 р. про адміністративне правопорушення винесена з порушенням його прав та чинного законодавства України, є необгрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню, оскільки Позивач не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, а Інспектором всупереч вимогам ст. 245, 280 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна моя вина у вчиненні такого правопорушення.

12.03.2025 року, він, ОСОБА_1 , рухаючись на своєму автомобілі Mercedes Benz GL 450 НОМЕР_2 , раптово був зупинений співробітником поліції. На його запитання причини зупинки, він вказав на не пристебнутий пасок безпеки, а також на нібито порушення правил проїзду знаку 3.21 В`їзд заборонено, і почав розгляд справи. Процедуру спілкування зі співробітником він фіксував на відео. Під час проведення розгляду справи він заявив клопотання про необхідність ознайомлення із доказами його адміністративного правопорушення, проте інспектор сказав, що не мав технічної можливості це зробити, маючи при цьому два нагрудних відеореєстратора, закріплених на жилеті. Тоді він заявив клопотання на перенесення, щоб ознайомитись із доказами пізніше і скористатись правовою допомогою адвоката, проте інспектор безпідставно відхилив і ці клопотання. Тоді інспектор вирішив все таки притягнути його до адміністративної відповідальності, не переконавшись у законності прийнятого рішення, і склав відповідну постанову, яку він оскаржив в судовому порядку.

24.03.2025 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

06 травня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якій просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що під час несення служби 12.03.2025 о 17 год. 11 хв., командиром взводу ОСОБА_2 було виявлено транспортний засіб «Mercedes-Benz» з номерним знаком НОМЕР_2 , водій якого порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 «В`їзд заборонено» на блок-посту на в`їзд в Київ з Броварів, а також керував транспортним засобом і не користувався ременем безпеки на автомобілі, що ним обладнаний, чим порушив вимоги пункту 2.3. в) ПДР України. Поліцейський представився Позивачу, пояснив підстави зупинки та суть вчинених правопорушень та перед початком розгляду справи намагався встановити особу водія, на що водій відмовився надати посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з метою уникнення покарання, що становить склад правопорушення за частиною першою статті 126 КУпАП (особа не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб), тому в подальшому поліцейським було встановлено особу водія та отримано інформацію про реєстрацію транспортного засобу та місце проживання правопорушника за допомогою «Інформаційного порталу Національної поліції», про що додаються відповідні витяги.

Під час розгляду справи Позивач заявив клопотання про ознайомлення із доказами, натомість поліцейський повідомив, що така технічна можливість у нього відсутня. Представник відповідача зазначає, що відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, що затверджена наказом МВС України від 18.12.2018 № 1026 відеозаписи або копії з них можуть бути надані за вмотивованими запитами органів державної влади, органів досудового розслідування, прокуратури, слідчого судді та суду, поліцейського та інших осіб у порядку, передбаченому законодавством України. Дозвіл на копіювання та видачу відеозаписів надається відповідальній особі виключно за рішенням керівника цього органу, підрозділу поліції.

Тому поліцейський, який проводив розгляд справи не уповноважений для надання відеозапису і не має такої технічної можливості, так як доступ до відео має обмежене коло осіб.

Як вбачається з оскаржуваної постанови серії ЕНА № 4255997 від 12.03.2025, вказане посилання на докази вчинення Позивачем правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП, у пункті 7 вказаної постанови «до постанови додаються» вказане посилання на відеозапис нагрудної камери за № 263951. Позивач не заперечує наявність відео- доказів правопорушення.

Після розгляду справи було винесено відповідну постанову серії ЕНА № 4255997, доведено вину правопорушника та притягнуто до відповідальності.

13 травня 2025 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просив суд позов задовольнити, оскільки в першу чергу, хочу звернути увагу суду на те, що основна причина оформлення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності полягала у тому, що за твердженням працівника патрульної поліції він порушив правила використання засобами пасивної безпеки. На противагу цьому зауважує, що він рухався на своєму транспортному засобі із дотриманням усіх Правил дорожнього руху, в тому числі в контексті засобів пасивної безпеки.

Також, важливим фактом є те, що відповідачем не було надано жодних належних доказів, які підтверджують вчинення мною адміністративного правопорушення. У Відзиві на позовну заяву про скасування постанови серед доказів Відповідач зазначає, що доказом встановлення вини Позивача у порушенні Правил дорожнього руху являється відеозапис з нагрудного відеореєстратора, про що зазначено у п.5 Додатків, але проаналізувавши цей відеозапис неможливо встановити факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, оскільки на момент зупинки, скло його автомобіля було затемненим.

Крім того, повторно акцентую увагу суду на тому, що Інспектором було грубо порушено процедуру розгляду справи. Він заявляв клопотання про необхідність ознайомлення його із доказами його адміністративного правопорушення, проте інспектор сказав, що не зобов`язаний цього робити, і що не має технічної можливості це зробити, маючи при цьому два нагрудних відеореєстратора, закріплених на жилеті. Тоді він заявив клопотання на перенесення, щоб ознайомитись із доказами пізніше і скористатись правовою допомогою адвоката, проте інспектор безпідставно відхилив і ці клопотання.

Таким чином ненадання інспектором можливості реалізувати клопотання особи про надання правової допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Позивач не з`явився в судове засідання, до суду направив заяву у якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Просив відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у позові належить відмовити, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що 12.03.2025 року інспектором, командиром взводу 1 роти 3 батальйону 2 полку 2 Управління патрульної поліції у м. Київ Департаменту патрульної поліції України, старшим лейтенантом поліції Нікітіним Олександром Анатолійовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4255997 від 12.03.2025 р., відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 2.3 в) ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Згідно ст.16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний під час руху на автомобілі, обладнаному ременями безпеки, бути пристебнутим, а на мотоциклі - в застебнутому мотошоломі.

Згідно з ч. 5 ст.121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З наданого позивачем відеозапису з боді-камери поліцейського, вбачається, що після подання працівником поліції сигналу про зупинку транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , останній зупинився на узбіччі та опустив вікно автомобіля, чекаючи поки до нього підійде поліцейський. При цьому позивач не намагався вийти з автомобіля, що дозволяло йому у цей момент відстебнути ремень безпеки. Натомість на відеозаписі з нагрудної боді-камери поліцейського встановлено, що позивач не був пристебнутий ременем безпеки та не заперечував зазначену обставину під час розмови з поліцейським.

Порушень конституційних прав, свобод та інтересів ОСОБА_1 , які б впливали на допустимість доказів у справі, на які посилається позивач, судом не виявлено.

Правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 25.06.2020 року по справі 520/2261/19, зводиться до того, що: ч. 2 ст. 77 КАС України покладено обов`язок доказування відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного ч. 1 цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Таким чином, доводи позову про те, що позивача неправомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 121 КУпАП не знайшли свого підтвердження, оскільки це спростовується оглянутим відеозаписом.

Вимогами ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з ч. 2 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Будь-яких зауважень або клопотань в оскаржуваній постанові від позивача не надійшло.

За змістом положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, п`ята, шоста, восьма, десята і одинадцята статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша і друга статті 121-3, частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1, 125, частини перша, друга і четверта статті 126) тощо.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки, повністю підтверджується наданими доказами, а твердження позивача про відсутність доказів вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, в даному випадку є повністю безпідставними та голослівними. Решта доводів позивача не спростовують висновків суду, а тому відхиляються за безпідставністю.

Враховуючи викладене, суд вважає, що командир взводу 1 роти 3 батальйону 2 полку 2 Управління патрульної поліції у м. Київ Департаменту патрульної поліції України, старшим лейтенантом поліції Нікітіним Олександром Анатолійовичем діяв у спосіб, передбачений законами України та правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності. В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст.121 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову, а оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення прийнятою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, а тому вважає за необхідне залишити адміністративний позов без задоволення, а постанову серії ЕНА №4255997 від 12.03.2025 року.

З огляду за те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, то витрати зі сплати судового збору за подачу позову не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 9, 72-78, 90, 139, 241-246, 255, 257, 269, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування постанови про адміністративне правопорушення, залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення суду складено 21 травня 2025 року.

Суддя Оксана СКРИПНИК