Справа № 362/1332/25
Суддя: Ганечко Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2025-06-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 362/1332/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лебідь-Гавенко Г.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ганечко О.М.,

суддів Кузьменка В.В.,

Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області, Терещенко Андрія Ростиславовича про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою з вимогою визнати протиправними дії поліцейського відділення поліції № 3 (с. Данилівка) Фастівського району Київської області старшого сержанта поліції Терещенка А.Р. стосовно винесення постанови про адміністративне стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4101921 від 18.02.2025 року щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП з накладанням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. та скасувати постанову серії ЕНА № 4101921 від 18.02.2025 року, закрити справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 18.02.2025 року поліцейським відділення поліції № 3 (с. Данилівка) Фастівського району Київської області старшим сержантом поліції Терещенком А.Р. відносно позивача було винесено постанову серії ЕНА №4101921 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. за порушення вимог п. 8.4. ПДР, а саме не виконання вимог дорожнього знаку 2.2 (проїзд без зупинки заборонено). Вважає, що постанова є незаконною, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, не відповідає обставинам справи, підлягає скасуванню. Зазначає, що 18.02.2025 року о 18:39 він керував автомобілем Jeep Cherokee д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по АДРЕСА_1 в напрямку залізнодорожного переїзду. Під`їжджаючи до блок-посту, за 8-10 метрів позивач пригальмував до повної зупинки авто та одразу розпочав рух, оскільки позаду також рухались автомобілі. Проїжджаючи блок-пост ОСОБА_2 був зупинений сержантом поліції, який повідомив про порушення ПДР, після чого склав оскаржувану постанову. Позивач зазначає, що йому не було роз`яснено прав, не надано доказів винуватості у вчиненні правопорушення. Після винесення постанови працівником поліції було надано для перегляду запис з відеокамери, з якої порушення ПДР не вбачається, дорожній знак 2.2 перед блок-постом відсутній. Крім того, на відео не видно номерного знаку авто та обличчя водія. Відповідачем у постанові не було зазначено відомостей про долучення будь-яких доказів. Оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 18.06.2025.

12.06.2025, під № 14223 до суду від Головного управління Національної поліції в Київській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.

16.06.2025, під № 14481 позивачем подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідмоленими про дату та час апеляційного розгляду, з огляду на що, колегія суддів вирішила за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 18.02.2025 року о 18 год. 39 хв. поліцейським відділення поліції № 3 (с. Данилівка) Фастівського району Київської області старшим сержантом поліції Терещенком А.Р. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4101921, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн.

У постанові зазначено, що 18.02.2025 року о 18 год. 36 хв. в АДРЕСА_1, водій, керуючи ТЗ Jeep Cherokee д.н.з. НОМЕР_1 , не виконав вимогу дорожнього знаку 2.2. «проїзд без зупинки заборонено» та здійснв проїзд без зупинки, чим порушив вимоги пункту 8.4.б ПДР України - порушення вимог дорожніх знаків, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП (а.с. 200).

Наведене зумовило позивача на звернення до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд констатував наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, правомірність притягнення позивача до відповідальності згідно з оскаржуваною постановою та, відповідно, відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

Так, апелянт заперечує свою вину в порушенні правил дорожнього руху та зазначає, що перед вказаним блок-постом, за метрів 8-10, пригальмував до повної зупинки авто та одразу розпочав рух далі так як попереду та позаду також рухалися автомобілі. Доводи про неправомірність прийнятого рішення щодо притягнення до відповідальності викладені в позовній заяві та були доведені до відома суду першої інстанції. Однак, суд їх до уваги не взяв та залишив постанову поліцейського відділення поліції №3 (с. Данилівка) Фастівського району Київської області Терещенка А.Р. в силі, і, як наслідок, в задоволенні позову відмовив.

Апелянт також переглядав наданий відповідачем відеозапис та не побачив чітко зафіксованого дорожнього знаку 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено) оскільки його там немає.

Позивач стверджує, що: відповідачем не зафіксовано порушення позивачем вимог ПДР на боді-камеру поліцейського - Терещенка А.Р.; відповідачем, в пункті 7 «До постанови додаються», не зазначено жодного доказу, який би підтверджував винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення; відповідач, як на доказ, посилається на відеозапис з невідомого відеореєстратора, без ідентифікації останнього; блок-пост не є стаціонарним, як про це твердить суд у своєму рішенні від 28.04.2025. Це блок-пост встановлений/побудований місцевими жителями на початку війни, тобто навесні 2022 року.

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про Національну поліцію», визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Так, згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно з приписами ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Відповідно до п. 8.2 ПДР, дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

За приписами пункту 8.4 ПДР, дорожні знаки поділяються на групи: а)попереджувальні; 6) знаки пріоритету; в) заборонні; г) наказові; г) інформаційно-вказівні знаки; 2) знаки сервісу; е) таблички до дорожніх знаків. Відповідно до вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.

Диспозицією ч. 1 ст. 122 КУпАП, установлена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимогдорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Разом з тим п. п. 2.2 п. 33.2 ПДР України, встановлено, що забороняється проїзд беззупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком 2.2.

Таким чином, поліцейський дійшов обґрунтованого висновку про скоєння позивачем адміністративного правопорушення, визначеного ч.1 ст. 122 КУпАП.

В адміністративному судочинстві діє презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень, яка полягає в тому, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Разом з цим, як обґрунтовано зауважив суд першої інстанції, така презумпція не звільняє позивача від передбаченого частиною першою зазначеної статті доведення належними, допустимими та достатніми доказами обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Судом першої інстанції було досліджено, що керування ОСОБА_1 указаним транспортним засобом у вказаний день, час і місце сторонами не оспорюються. Факт наявності знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» на відповідній ділянці дороги перед стаціонарним блокпостом та факт невиконання ОСОБА_1 вимог знаку 2.2 «проїзд без зупинки заборонено», підтверджується наданим відповідачем відеозаписом. Зокрема, відповідно до відеозапису, наданого відповідачем, вбачається наявність указаного знаку та проїзд транспортного засобу без зупинки перед цим знаком.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що аргументи позивача щодо протиправності притягнення його до адміністративної відповідальності, є безпідставними та ґрунтуються на припущеннях.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77).

Інших обґрунтувань чи доказів, які б реально спростовували встановлені судом першої інстанції обставини, апелянтом не надано, при цьому, підстав для переоцінки таких встановлених судом обставин, у колегії суддів немає, адже вони відповідають наявним у справі доказам. Апелянт лише заперечує встановлені та досліджені обставини, однак, не надав належних та достатніх обґрунтувань та доказів, які могли б поставити під сумнів такі висновки суду.

При цьому, процедурних порушень, що мали б реальний вплив на вирішення даного спору, колегією суддів не встановлено, тому, притягнення позивача до відповідальності за оскаржуваними постановами, є законним.

Щодо зазначення апелянтом про те, що на відеозаписі не зафіксованого дорожнього знаку 2.2 (Проїзд без зупинки заборонено) оскільки його там немає, колегія суддів оцінює такі доводи критично, позаяк, сам позивач зазначав, що під`їжджаючи до блок-посту, за 8-10 метрів пригальмував до повної зупинки авто та одразу розпочав рух.

Стосовно доводів позивача про те, що блок пост не є стаціонарним та був встановлений на посатку війни місцевими мешканцями, колегія суддів не надав оцінку даним доводам, оскільки це не є предметом розгляду даного спору.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність оскаржуваної постанови та скоєння позивачем адміністративних правопорушення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість її доводів та відсутність підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено порушення норм процесуального права судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, її доводи не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому, у її задоволенні необхідно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України.

Керуючись ст. ст. 243, 272, 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.М. Ганечко

Судді В.В. Кузьменко

Я.М. Василенко