Справа № 640/16028/19
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2025-06-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2025 року ЛуцькСправа № 640/16028/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Каленюк Ж.В.,

за участю секретаря судового засідання Клочко А.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі - ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень: від 14 травня 2019 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 510,00 грн, від 14 травня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору у сумі 49585,66 грн, від 14 травня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (ПДФО) у сумі 595027,93 грн, від 14 травня 2019 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 170,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 16 травня 2019 року ОСОБА_1 отримав спірні податкові повідомлення-рішення, надіслані йому поштовим зв`язком. Зі змісту цих податкових повідомлень-рішень слідує, що вони прийняті на підставі акта перевірки від 18 березня 2019 року №598/26-15-42-02-30/. Позивач стверджує, що жодних повідомлень про проведення податкової перевірки, акта перевірки він не отримував, що є порушенням порядку проведення перевірки. Її проведення без надання можливості надати пояснення та документи в підтвердження своєї позиції та/ або для спростування наявності порушень податкового законодавства, у т.ч. подати свої заперечення на акт перевірки, вказує на упередженість та необ`єктивність контролюючого органу, є нехтуванням основних засад податкового законодавства та нівелює необхідність виконання ГУ ДФС у м. Києві обов`язків, визначених статтею 21 Податкового кодексу України (далі ПК України).

З наведених підстав позивач вважає неправомірними податкові повідомлення-рішення, які прийняті за результатами незаконно проведеної перевірки.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) (а.с.1-2).

15 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому Головне управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві) просило здійснити заміну відповідач - ГУ ДФС у м. Києві правонаступником та у задоволенні позовних вимог відмовити (а.с.31-35). Ця позиція ґрунтується на тому, що проведеною документальною позаплановою невиїзною перевіркою ОСОБА_1 з питань нарахування і сплати ПДФО та військового збору за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року (акт від 18 березня 2019 року №598/26-15-42-02-30/) було встановлено, що у 2017 році останній отримав дохід у сумі 2644568,53 грн як додаткове благо від Акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк»). На письмовий запит банк підтвердив анулювання (прощення) ОСОБА_1 заборгованості за договором споживчого кредиту у сумі 100758,58 доларів США; про прийняте рішення позивач під підпис отримав повідомлення від банку. Проте в порушення вимог підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, пункту 179.1 статті 179 ПК України позивач не подав річну декларацію про майновий стан і доходи за 2017 рік та не сплатив ПДФО у сумі 476022,34 грн і військовий збір у сумі 39668,53 грн, що і стало підставою для прийняття 14 травня 2019 року податкових повідомлень-рішень.

Відповідач вважає, що прийняті рішення є правомірними та у задоволенні позову належить відмовити повністю.

Станом на 15 грудня 2022 року день набрання чинності Законом України від 13 грудня 2022 року №2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон №2825-IX) адміністративну справу №640/16028/19 Окружним адміністративним судом міста Києва розглянуто не було.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Закону №2825-ІХ (в редакції Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 16 липня 2024 року №3863-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» щодо забезпечення розгляду адміністративних справ») адміністративну справу передано на розгляд та вирішення Волинського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року справу прийнято до провадження; замінено відповідача ГУ ДФС у м. Києві на правонаступника ГУ ДПС у м. Києві (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу 44116011); розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.53-55).

У додаткових поясненнях (а.с.76-79) позивач підтримав позовні вимоги, наголосивши, що перевірку проведено на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 ПК України. Проте зазначені положення ПК України не були дотримані податковим органом: з наказом про документальну позапланову невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення він не був ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку, чим його позбавлено можливості надання відповідних пояснень і документів. Невиконання вимог ПК України призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Покликаючись на висновки Верховного Суду у постановах від 15 лютого 2024 року у справі №640/9016/20, від 19 квітня 2024 року у справі №440/4696/18, позивач просив їх врахувати та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення, які прийняті з порушенням процедури проведення податкової перевірки.

У додаткових поясненнях (а.с.83-84) відповідач вказав, що документальна позапланова невиїзна перевірка ОСОБА_1 проведена із дотриманням вимог статті 79 ПК України: відповідний наказ із повідомленням про проведення документальної невиїзної перевірки від 25 лютого 2019 року №21978/Б/26-15-42-02-27 надіслані останньомузасобами поштового зв`язку й були отримані позивачем 23 березня 2019 року.

Ухвалою суду від 01 травня 2025 року витребувано від відповідача докази; закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 14:00 28 травня 2025 року (а.с.102-103).

Ухвалою суду від 07 травня 2025 року повернуто без розгляду заяву представника відповідача від 06 травня 2025 року про участь 01 травня 2025 року у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.115).

Ухвалою суду від 28 травня 2025 року задоволено письмове клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв`язку із виконанням ним обов`язків військової служби; наступне судове засідання призначено на 11:30 13 червня 2025 року (а.с.136).

Ухвалою суду від 11 червня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача від 10 червня 2025 року про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.148).

У судовому засіданні 13 червня 2025 року позивач підтримав доводи позову.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив; із клопотання про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи письмовими доказами, суд встановив такі обставини.

Наказом ГУ ДФС у м. Києві від 21 лютого 2019 року №2312 (а.с.44) на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78, статті 79, пункту 82.2 статті 82 ПК України, у зв`язку із отриманням податкової інформації щодо отриманого фізичною особою платником податків доходу у вигляді анульованого кредитором боргу визначено провести з 04 березня 2019 року протягом п`яти робочих днів документальну позапланову невиїзну перевірку ОСОБА_1 з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДФО та військового збору з отриманого доходу як додаткове благо у вигляді основної суми боргу (кредиту), прощеного (анульованого) кредитором АТ «УкрСиббанк», за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.

Наказ ГУ ДФС у м. Києві від 21 лютого 2019 року №2312 та повідомлення від 25 лютого 2019 року №21978/Б/26-15-42-02-27 (а.с.43) про проведення з 04 березня 2019 року у приміщенні ГУ ДФС у м. Києві перевірки та необхідність забезпечити надання Книги обліку доходів і витрат для визначення загального річного оподатковуваного доходу та всіх необхідних документів, що пов`язані із нарахуванням і сплатою ПДФО та військового збору, надіслано ОСОБА_1 поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та такі були вручені адресату 23 березня 2019 року (а.с.93 зворот).

За результатами перевірки складено акт від 18 березня 2019 року №598/26-15-42-02-30/ НОМЕР_1 (а.с.125-128). За змістом акта перевірки на підставі відомостей з Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби про суми виплачених доходів та утриманих з них податків (форма №1ДФ) ОСОБА_1 у 2017 році отримав дохід у сумі 2644568,53 грн за ознакою доходу «126» - додаткове благо, без визначення суми утриманого податку, джерело отримання - АТ «УкрСиббанк». На запити ГУ ДФС у м. Києві АТ «УкрСиббанк» листами підтверджено анулювання (прощення) заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 22 березня 2007 року №0 ОСОБА_1 у сумі 100758,58 доларів США, що за курсом Національного банку України на день нарахування становить 2644568,53 грн. Листом від 07 червня 2017 року №24-3/190 ОСОБА_1 (отримано особисто під підпис) повідомлений кредитором про свій обов`язок самостійно сплатити ПДФО із суми прощеної заборгованості за кредитом з відображенням такого доходу у річній податковій декларації відповідно.

Актом перевірки зафіксовано порушення позивачем вимог:

підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49, підпункту 179.1 статті 179 ПК України - у зв`язку із неподанням податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік;

пункту 44.1, 44.3 статті 44, підпункту «а» пункту 176.1 статті 176 ПК України до перевірки не подано Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;

підпункту «д» підпункту 164.2.11 пункту 164.2 статті 168 підпункту 168.2.1 пункту 168.2 статті 168 ПК України - не задекларовано річний оподатковуваний дохід за 2017 рік у сумі 2644568,53 грн та не перераховано до бюджету ПДФО у сумі 476022,34 грн;

підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, що призвело до заниження суми грошового зобов`язання з військового збору за 2017 рік на 39668,53 грн.

На підставі акта перевірки ГУ ДФС у м. Києві прийняло податкові повідомлення-рішення:

від 14 травня 2019 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 510,00 грн за незабезпечення зберігання первинних документів, пов`язаних з обчисленням податків і зборів (а.с.16, 98);

від 14 травня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання з військового збору у сумі 49585,66 грн, з них 39668,53 грн основний платіж, 9917,13 грн штрафні санкції (а.с.17, 97);

від 14 травня 2019 року № про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (ДДФО) у сумі 595027,93 грн, з них 476022,34 грн основний платіж, 119005,59 грн штрафні санкції (а.с.18, 96);

від 14 травня 2019 року № про застосування штрафних санкцій у сумі 170,00 грн за неподання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2017 рік (а.с.19, 95).

Зазначені податкові повідомлення-рішення є предметом оскарження у цьому спорі. За доводами позивача податкові повідомлення-рішення прийняті з порушенням встановленої процедури - на підставі акта перевірки, проведеної без дотримання вимог ПК України.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.

Згідно з підпунктами 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України (тут і далі на момент виникнення спірних правовідносин) посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані: дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України установлено, що контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Так за змістом пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За обставин цієї справи наказом ГУ ФПС у м. Києві від 21 лютого 2019 року №2312 (а.с.44) була призначена саме документальна позапланова невиїзна перевірка.

Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Положеннями статті 79 ПК України регламентовано особливості проведення документальної невиїзної перевірки.

Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом (пункт 79.1 статті 79 ПК України).

При цьому згідно з пунктом 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки. Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Відповідно до пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом. Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

І хоч згідно з пунктом 79.3 статті 79 ПК України присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова, проте підпунктом 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 цього Кодексу установлено право платника податків бути присутнім під час проведення перевірок та надавати пояснення з питань, що виникають під час таких перевірок, ознайомлюватися та отримувати акти (довідки) перевірок, проведених контролюючими органами, перед підписанням актів (довідок) про проведення перевірки, у разі наявності зауважень щодо змісту (тексту) складених актів (довідок) підписувати їх із застереженням та подавати контролюючому органу письмові заперечення в порядку, встановленому цим Кодексом.

Пунктом 79.5 статті 79 ПК України передбачено, що за наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

Згідно з пунктом 85.2 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

За приписами пунктів 86.1, 86.4 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка) документальної невиїзної перевірки не пізніше наступного робочого дня після його реєстрації вручається особисто платнику податків чи його представникам або надсилається у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. У разі відмови платника податків або його представників від підписання акта (довідки) перевірки посадовими особами контролюючого органу складається відповідний акт, що засвідчує факт такої відмови. Відмова платника податків або його представників від підписання акта перевірки не звільняє такого платника податків від обов`язку сплатити визначені контролюючим органом за результатами перевірки грошові зобов`язання. Заперечення по акту перевірки розглядаються у порядку і строки, передбачені пунктом 86.7 цієї статті. Податкове повідомлення-рішення приймається у порядку і строки, передбачені пунктом 86.8 цієї статті.

Відповідно до пункту 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

З аналізу наведених норм можна виснувати, що можливість проведення контролюючим органом податкової перевірки законодавець пов`язує з належним і завчасним повідомленням платника податків про її проведення на підставі наказу, у якому визначено підстави перевірки, її вид, питання, які будуть перевірятися, та за який період, строк проведення перевірки.

Пунктом 42.2 статті 42 ПК України встановлено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Таким чином, документи вважаються належним чином врученими платнику податків (без використання електронного кабінету): надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення (що і було зроблено відповідачем у спірному випадку) або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Водночас, у разі надіслання документів поштою, крім отримання платником цієї кореспонденції на пошті, вони також вважаються врученими у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Обов`язок контролюючого органу інформувати про причини і підстави проведення перевірки пов`язаний із забезпеченням можливості платнику податків подавати пояснення, документи щодо предмета перевірки, користуватися правовою допомогою, що має на меті забезпечити об`єктивність та прозорість контрольних заходів, унеможливити свавільність контролюючого органу при виконанні наданих законом повноважень.

Гарантії захисту прав платника податків на етапі реалізації результатів проведеної перевірки установлені у статті 86 ПК України та такі полягають у праві бути ознайомленим з актом перевірки, подавати заперечення на акт перевірки, брати участь у розгляді заперечень.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 сформував правовий висновок, відповідно до якого, оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому таким підставам, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки інших підстав щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Позивач у цій справі покликається на недотримання контролюючим органом процедури проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, що призвело до незаконності її наслідків.

Оцінюючи доводи сторін, суд враховує, що у питанні застосування положень пункту 79.2 статті 79 ПК України у взаємозв`язку з пунктом 42.2 статті 42 цього Кодексу Верховний Суд (постанови від 17 січня 2018 року у справі №1570/7146/12, від 06 березня 2018 року у справі №805/2307/17-а, від 05 травня 2018 року у справі №810/3188/17, від 02 травня 2018 року у справі №804/3006/17, від 26 вересня 2024 року у справі №520/23362/23 та ін.) дотримується усталеної позиції, що з наказом про невиїзну перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Невиконання вказаних вимог призводить до визнання перевірки незаконною та відсутності її правових наслідків. Оскільки невиїзна перевірка проводиться не за місцезнаходженням платника податків, завчасне (до початку перевірки) повідомлення його про час та місце проведення перевірки є гарантією його права на об`єктивну, повну та всебічну перевірку дотримання ним податкової дисципліни. Платник податків вважається також ознайомленим із наміром про проведення перевірки у разі неможливості вручення йому відповідних документів після проставлення поштовим органом відповідної відмітки.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі №816/228/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків: аналізованими нормами ПК України (зокрема, пункт 42.2 статті 42, пункт 78.4, пункт 79.2 статті 79) з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Постанови Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі № 640/9016/20, від 19 квітня 2024 року у справі №440/4696/18 вказують на те, що Верховний Суд від зазначених правових висновків в питанні умов, виконання яких надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки, не відступав.

Отже, істотною обставиною при вирішенні питання своєчасного повідомлення платника податків про проведення відносно нього перевірки є встановлення дати, з якої наказ про проведення перевірки вважається врученим.

У контексті наведеного суд зазначає, що наказ про призначення перевірки від 21 лютого 2019 року №2312 із повідомленням про проведення документальної невиїзної перевірки від 25 лютого 2019 року №21978/Б/26-15-42-02-27 з 04 березня 2019 року, які надіслані ОСОБА_1 поштою, той отримав 23 березня 2019 року, про що суду відповідач надав копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.93 зворот).

Суд зауважує, що встановити, коли точно розпочата перевірка, неможливо, адже у пункті 2.1 акта перевірки від 18 березня 2019 року №598/26-15-42-02-30/ вказано про її проведення з 04 березня 2018 року по 11 березня 2018 року та що з 12 березня 2017 року по 18 березня 2017 року проводилось підведення результатів перевірки та написання акта перевірки (а.с.125 зворот). Наведене не відповідає змісту наказу від 21 лютого 2019 року №2312.

У будь-якому випадку перевірка розпочалася (і була завершена) до того, як платник податків отримав копію наказу та повідомлення про її проведення.

Це є істотним порушенням, оскільки позбавляє платника податків можливості підготуватися до перевірки, надати необхідні документи та пояснення, які пов`язані з предметом перевірки та про необхідність надання яких було вказано у повідомленні від 25 лютого 2019 року №21978/Б/26-15-42-02-27. До того ж за ненадання документів до перевірки до позивача податковим повідомленням-рішенням від 14 травня 2019 року № застосовано штрафні санкції у сумі 510,00 грн.

На вимогу суду про надання доказів про надіслання позивачу акта перевірки від 18 березня 2019 року №598/26-15-42-02-30/ надано копію конверта та повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення (згідно з довідкою поштового зв`язку повернуто за закінченням терміну зберігання; на конверті дописана дата «20.05.2019»). Однак з їх змісту неможливо перевірити та встановити, чи акт перевірки дійсно був надісланий ОСОБА_1 , тобто, чи дотримано порядок прийняття податкових повідомлень-рішень, установлений статтею 86 ПК України (при тому, що самі податкові повідомлення-рішення від 14 травня 2019 року позивач згідно з наданими доказами отримав 16 травня 2019 року а.с.94).

Верховний Суд послідовно наголошує на важливості належного повідомлення платника податків про всі етапи контрольного заходу, включаючи вручення акта перевірки.

Відсутність доказів належного вручення/надіслання акта перевірки позбавляє платника права на ознайомлення з ним та подання заперечень, що є порушенням його процесуальних прав та засад правової визначеності.

У постанові від 22 вересня 2020 року у справі №520/8836/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки; акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, податкове повідомлення-рішення, прийняте за наслідками перевірки та на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що у розумінні пунктів 42.2, 42.5 статті 42 ПК України днем вручення платнику податків копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки та про надання до перевірки документів є саме 23 березня 2019 року. З цієї дати позивач вважається таким, що належним чином ознайомлений з наміром контролюючого органу провести документальну позапланову невиїзну перевірку до її початку. Відповідно, після указаної дати і відповідач набув законних повноважень на проведення спірного контрольного заходу.

Однак надані відповідачем докази тільки підтверджують, що ГУ ДФС у м. Києві, розпочавши проведення документальної позапланової невиїзної перевірки (очевидно 04 березня 2019 року), не пересвідчилося у дотриманні однієї з обов`язкових умов, визначених пунктом 79.2 статті 79 ПК України, якою є вручення платнику податків письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки до початку її проведення.

Враховуючи те, що на час початку проведення позапланової документальної невиїзної перевірки у контролюючого органу не було відомостей про вручення платнику податків наказу та повідомлення, контролюючий орган не мав підстав для початку перевірки.

Слід зазначити, що висновки акта перевірки ґрунтуються виключно на підставі даних контролюючого органу, оскільки платник податків не надав посадовим особам документи, пов`язані із предметом перевірки. Однак обов`язок платника податків надавати усі первинні документи, пов`язані із предметом перевірки, знаходиться у прямій залежності від факту реальної обізнаності платника податків із призначеною відносно нього перевіркою та її предметом і забезпечення йому можливості взяти участь у її проведенні. За змістом пункту 85.2 статті 85 ПК України такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Сам вид перевірки (документальна позапланова невиїзна) без надання платнику податків права на подання відповідних пояснень та документів, що стосуються предмета перевірки, позбавляє контролюючий орган можливості об`єктивно здійснити аналіз законності дій платника й дійти обґрунтованих висновків щодо предмета перевірки.

Згідно з наведеною вище правовою позицією Верховного Суду, не виконання контролюючим органом вимог пункту 79.2 статті 79 ПК України є істотним порушенням процедури перевірки, тобто, є самостійною та достатньою підставою для скасування податкових повідомлень-рішень та інших рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки як її прямого наслідку, оскільки описані вище порушення виключають допустимість як доказів відомостей, отриманих в ході такої перевірки та, відповідно, нівелюють її результати.

При цьому суд не надає оцінку виявленим в ході перевірки порушенням з боку позивача, оскільки як вже зазначалося, порушення процедури проведення перевірки є самостійною підставою для скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень; установивши таке порушення процедури проведення перевірки, наслідком якого є визнання протиправними її результатів, до аналізу інших обставин суд не може переходити.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2024 року у справі №520/23362/23.

З урахуванням закріпленого процесуальним законом обов`язку доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень таким суб`єктом, відповідач мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази в обґрунтування покликань на недопущення податковим органом порушень, на які вказував позивач.

Наведені обставини враховані судом при перевірці спірних податкових повідомлень-рішень на відповідність критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначених частиною другою статті 2 КАС України, зокрема, щодо прийняття рішень на підставі та у спосіб, визначених законом.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін письмовими доказами, суд дійшов висновку, що зазначеним критеріям спірні податкові повідомлення-рішення не відповідають, а отже позов належить задовольнити повністю.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути з бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору у сумі 6452,93 грн, підтверджені квитанцією від 16 серпня 2019 року №28918 (а.с.10). Доказів понесення позивачем інших судових витрат матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14 травня 2019 року №, від 14 травня 2019 року №, від 14 травня 2019 року №, від 14 травня 2019 року №.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати у сумі 6452,93 грн (шість тисяч чотириста п`ятдесят дві грн 93 коп).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк

Повний текст рішення складено 20 червня 2025 року