Справа № 826/17223/18
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2025-06-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Дєєва М.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Громадської організації «Український інститут з прав людини»
до Державної служби статистики України
про визнання протиправним рішення і зобов`язання вчинити дії,
22.10.2018 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов адміністративний позов Громадської організації «Український інститут з прав людини» до Державної служби статистики України, у якому позивач просить суд:
- визнати неправомірною відповідь Державної служби статистики України від 11.09.2018 №15.2-20/1419Пі-18;
- зобов`язати Державну службу статистики України надати запитувану у запиті від 06.09.2018 інформацію у повному обсязі.
В обґрунтування якого вказано, що позивач звернувся до відповідача із запитом щодо надання звітності «Про роботу прокурора» за формою №П за 2013-2016 роки, яка була подана Генеральною прокуратурою України, при цьому листом відповідача було повідомлено, що відповідач не є розпорядником запитуваної інформації та направлено вказаний запит за належністю. Позивач вважає протиправною відповідь відповідача та такою, що не відповідає вимогам Закону України «Про доступ до публічної інформації». З огляду на вказане позивач просив задовольнити позовні вимоги.
29.10.2018 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва залишено позов без руху.
14.03.2019 року ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
04.04.2019 року від Державної служби статистики України надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано, що розпорядником запитуваної позивачем є Генеральна прокуратура України, а тому запит позивача було направлено за належністю. З огляду на вказане відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
17.02.2025 року матеріали справи надійшли до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Дєєву М.В.
24.02.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято справу до провадження та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
15.05.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду продовжено строк розгляду справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 05.09.2018 року Громадська організація «Український інститут з прав людини» звернулась до Державної служби статистики України із запитом на публічну інформацію, в якій просила надати звітність «Про роботу прокурора» за формою №П за 2013-2016 роки, яка була подана Генеральною прокуратурою України.
Листом Державної служби статистики України від 11.09.2018 №15.2-20/1419Пі-18 повідомлено, що відповідно до пункту 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит направлено для розгляду за належністю в межах повноважень до Генеральної прокуратури.
Позивач не погоджується з вказаною відповіддю відповідача та вважає її такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 3 Закон України «Про доступ до публічної інформації» визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.
Відповідно до ст. 5 Закон України «Про доступ до публічної інформації» одним із способів доступу до інформації є надання такої за запитами на інформацію.
Згідно зі статтею 12 Закон України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону №2939-VI).
Визначальним для публічної інформації є те, що вона заздалегідь зафіксована будь-якими засобами та на будь-яких носіях та знаходилась у володінні розпорядників публічної інформації та відповідає хоча б одному з критеріїв визначених статтею 13 Закону №2939-VI.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закон України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Статтею 19 Закону №2939-VI передбачено, що запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Згідно із статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону №2939-VI, розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Крім того, частиною другою статті 6 Закон України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до статті 23 цього Закону рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Частина четверта статті 6 Закону України "Про державну статистику" визначає статистичною інформацією також дані банківської, фінансової і митної статистики, статистики платіжного балансу тощо (у цьому випадку дані органів прокуратури), які складаються на підставі адміністративних даних, отриманих Національним банком України та спеціально уповноваженими державними органами (крім органів державної статистики) відповідно до їх компетенції. Відповідні повноваження зазначених органів, а також засади щодо організації збирання, опрацювання, аналізу, поширення, збереження, захисту та використання такої статистичної інформації визначаються окремими законами. Зокрема, відповідно до статті 6 Закону України "Про прокуратуру" Генеральний прокурор особисто не менше одного разу на рік звітує перед Верховною Радою України на пленарному засіданні про діяльність органів прокуратури шляхом надання узагальнених статистичних і аналітичних даних. Керівники регіональних та місцевих прокуратур на відкритому пленарному засіданні відповідної ради, на яке запрошуються представники засобів масової інформації, не менш як двічі на рік інформують населення відповідної адміністративно-територіальної одиниці про результати діяльності на цій території шляхом надання узагальнених статистичних і аналітичних даних. Інформація про діяльність прокуратури оприлюднюється в загальнодержавних та місцевих друкованих засобах масової інформації та на офіційних веб-сайтах органів прокуратури. Відповідно до пункту 8 частини восьмої статті 8-1 Закону України "Про прокуратуру" заступник Генерального прокурора - керівник
Спеціалізованої антикорупційної прокуратури контролює ведення й аналіз статистичних даних, організовує вивчення й узагальнення практики застосування законодавства та інформаційно-аналітичне забезпечення підлеглих прокурорів з метою підвищення якості здійснення ними своїх функцій.
Звітність за формою № П "Про роботу прокурора" передбачає відображення статистичних даних про результати роботи органів прокуратури. Звіт розроблено Генеральною прокуратурою України відповідно до Закону України "Про прокуратуру" та наказів Генерального прокурора України за напрямами діяльності прокуратури. Структура звіту побудована за галузями прокурорського нагляду та орієнтована на відображення кінцевих результатів роботи прокурора. Тому запитувана форма № П містить дані, отримані Генеральною прокуратурою України в процесі виконання нею своїх повноважень.
Частинами третьою та четвертою статті 18 Закону України "Про інформацію" передбачено, що держава гарантує суб`єктам інформаційних відносин відкритий доступ до офіційної державної статистичної інформації, за винятком інформації, доступ до якої обмежений згідно із законом. Правовий режим державної статистичної інформації визначається Законом України "Про державну статистику", іншими законами та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Положеннями частини першої статті 21 Закону України "Про державну статистику" встановлено, що первинні дані, отримані органами державної статистики від респондентів під час проведення статистичних спостережень, а також адміністративні дані щодо респондентів, отримані органами державної статистики від органів, що займаються діяльністю, пов`язаною із збиранням та використанням адміністративних даних, є конфіденційною інформацією, яка охороняється Законом і використовується виключно для статистичних цілей у зведеному знеособленому вигляді.
Частиною другою статті 21 Закону України "Про державну статистику" встановлено пряму заборону щодо поширення статистичної інформації, на підставі якої можна визначити конфіденційну статистичну інформацію щодо конкретного респондента.
Частина третя статті 21 Закону України "Про державну статистику" передбачає, що статистична інформація, отримана органами державної статистики у процесі статистичних спостережень, не може вимагатися державними органами, органами місцевого самоврядування, іншими юридичними особами, об`єднаннями громадян, посадовими та іншими особами з метою використання для прийняття рішень до конкретного респондента.
У формі № П "Звіт про роботу прокурора", затвердженій наказом Генерального прокурора України від 18.11.2015 № 350, респондентом визначено Генеральну прокуратуру України, яка водночас є розпорядником запитуваної інформації згідно із Законом України "Про доступ до публічної інформації". Ураховуючи наведене, відповідно До пункту З статті 22 зазначеного Закону, запит ГО "Український інститут з прав людини" листом Держстату від 11.09.2018 № 15.2-20/1419ПІ-18 направлено для розгляду за належністю до Генеральної прокуратури України.
У даному випадку відповідачем надано відповідь в межах компетенції та повноважень, своєчасно та без порушень прав позивача.
Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем правомірно та в межах наданих повноважень була надана відповідь позивачу на його звернення, тобто вчинено дії щодо розгляду звернення громадянина у відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідно до вимог статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, оскільки доказів протиправності оскаржуваних дій позивачем суду не надано, а судом в ході розгляду справи їх наявність не встановлена.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст.ст. 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв