Справа № 420/7788/25
Суддя: Потоцька Н.В.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/7788/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2025 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Потоцької Н.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання розглянути рапорт,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), в якому позивач просить:

визнати бездіяльність НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в/ч НОМЕР_2 , щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби у тридцяти денний строк з дня отримання та реєстрації рапорту протиправною;

зобов`язати НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України, в/ч НОМЕР_2 , здійснити розгляд рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з лав Державної прикордонної служби України в запас у зв`язку з наявністю матері з числа осіб з інвалідністю І групи на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що станом на дату подачі позову рапорт позивача про звільнення з військової служби не розглянуто. На листи відповідача представник позивача надавав запитувану інформацію щодо осіб, які входять до кола осіб першого, другого ступеня споріднення матері ОСОБА_1 .

Його батько (чоловік матері) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

Його брат, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Батьки його матері, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли ІНФОРМАЦІЯ_3 та 09.12.2011 року відповідно.

З кола родичів другого ступеня споріднення його мати має онука, ОСОБА_6 (його син), ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є неповнолітньою дитиною, а також двох неповнорідних сестер - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , які проживають окремо та мають непрацездатний вік 74 та 73 роки відповідно.

Вказану інформацію особисто направлено попереднім представником до відповідача у період до 17.01.2025 року.

Тобто, інші особи які можуть здійснювати догляд за матір`ю Позивача відсутні.

Процесуальні дії

Ухвалою суду від 21.03.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

03.04.2025 року за вхід.№ЕС/31100/25 надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, наголошено на необґрунтованості вимог позивача, оскільки відносно матері позивача ОСОБА_9 померлий ОСОБА_2 є її чоловіком, а померлий ОСОБА_10 сином, тобто членами сім`ї першого ступеня спорідненості.

Натомість, позивачем НЕ надано жодного документу який підтверджує відсутність у матері позивача членів сім`ї другого ступеня спорідненості, тобто рідних братів, сестер, онуків, тощо.

Крім того, у в/ч НОМЕР_2 відсутні жодні відомості про те, що у матері позивача окрім померлого ОСОБА_11 немає інших дітей, в тому числі усиновлених, які можуть утримувати і здійснювати постійний догляд.

Вивчивши документи, які надав позивач, в/ч НОМЕР_2 встановили що як мінімум у померлого ОСОБА_11 можуть бути повнолітні діти, які є повнолітніми онуками відносно ОСОБА_9 .

Отже, до рапорту позивачем взагалі не долучено жодних документів щодо членів сім`ї другого ступеня спорідненості, що унеможливило в/ч НОМЕР_2 прийняти позитивне рішення щодо звільнення.

Крім того, слід зазначити, що до рапорту на звільнення не було долучено тих документів, які були нібито надіслані попереднім представником позивача, в тому числі копії свідоцтва про смерть ОСОБА_12 , копії свідоцтва про право на спадщину від 13.12.1993 року та відомості щодо неповнорідних сестер матері ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (неповнорідна сестра мати), отже в/ч НОМЕР_2 не мали можливості перевірити дану інформацію на момент подання рапорту.

Більш того, з даних відомостей взагалі неможливо встановити ступінь спорідненості вказаних осіб, оскільки позивач надає лише паспортні документи ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з яких зовсім не вбачається, що вказані особи є сестрами матері позивача. Отже, дані докази у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, тобто не є достатніми в розумінні статті 76 КАС України.

В/ч НОМЕР_2 наголошує на тому, що не заперечує право позивача на звільнення, натомість вважає, що набуття такого права повинно бути підтверджено відповідними документами.

11.04202 за вхід.№ЕС/34555/25 надійшла відповідь на відзив, в якій представником позивача наголошено на тому, що відповідач самостійно підтверджує відсутність у нього інформації, яка може бути підставою для відмови у задоволенні рапорту позивача ОСОБА_1 про звільнення, що само по собі є фактичним підтвердження протиправності дій опонента.

Інший випадок, якщо б відповідач встановив обставини(у випадку їх наявності) та навів, що у матері позивача, є члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд, та назвав їх прізвища. Такої інформації не має та не може бути.

16.04.2025 за вхід.№ЕС/36525/25 надійшли заперечення на відповідь на відзив, де зазначено, що саме позивач є особою, яка зацікавлена в реалізації свого права, отже саме на позивача покладається обов`язок підтвердити наявність підстав, на яких в/ч НОМЕР_2 зможе встановити дійсність обставин і прийняти рішення щодо звільнення позивача з військової служби.

Вказане не є обмеженням права позивача, а є формою взаємодії між особою та суб`єктом владних повноважень, де суб`єкт владних повноважень виконує механічну роль функції, яка приймає рішення щодо реалізації права на підставі чинного законодавства, що передбачено частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 КАС України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

17 квітня 2023 року, у порядку мобілізації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , добровільно зарахований до складу в/ч НОМЕР_2 . З цього періоду ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в НОМЕР_1 прикордонному загоні (в/ч НОМЕР_2 ) Державної прикордонної служби України.

04.11.2024 року відповідно до акту огляду МСЕК та довідки серії 12 ААД №364224 його матір - ОСОБА_9 набула статус особи з інвалідністю І групи і потребує постійного стороннього догляду через хворобу Альцгеймера.

У зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за нею Позивач 15 листопада 2024 року звернувся по команді з рапортом про звільнення у запас відповідно до п.п. «г» п.2 частини 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До рапорту додані:

1. Нотаріально засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 (батько)

2. Нотаріально засвідчену копію свідоцтва про смерть ОСОБА_11 (брат)

3. Довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, ОСОБА_9 (мати)

4. Нотаріально засвідчену копію картки фізичної особи платника податків ОСОБА_9 (мати)

5. Нотаріально засвідчену копію паспорту ОСОБА_9 .

6. Нотаріально засвідчену копію довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_9 (мати)

7. Нотаріально засвідчену копію довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

8. Нотаріально засвідчену копію паспорту ОСОБА_1 .

9. Нотаріально засвідчену копію картки фізичної особи платника податків ОСОБА_1 .

10. Нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 .

Протягом 30 днів рапорт Позивача не було розглянуто.

Представник позивача (адвокат Крамаренко Ю.В.) 23.12.2024 року звернувся до НОМЕР_1 прикордонного загону із адвокатським запитом щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 .

Листом від 25.12.2024 за №08/26273-24-Вих НОМЕР_1 прикордонний загін повідомив, що до рапорту не додано документів щодо відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_9 або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Представник позивача (адвокат Крамаренко Ю.В.) 07.01.2025 року звернувся до НОМЕР_1 прикордонного загону із адвокатським запитом щодо розгляду рапорту ОСОБА_1

НОМЕР_1 прикордонний загін листом повідомив, що надані копії документів не дають можливості зрозуміти ступінь споріднення родичів з ОСОБА_9 .

В подальшому, представником позивача (адвокатом Карповим І.О.) направлено адвокатські запити від 26.02.2025 до Голови Державної прикордонної служби, 05.03.2025 до Міністра внутрішніх справ України.

Листом від 28.02.2025 за №08/4999-25-Вих НОМЕР_1 прикордонний загін повідомив, що до рапорту не додано документів щодо відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення ОСОБА_9 або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком МСЕК чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Оцінюючи факт допущення відповідачем протиправної бездіяльності неприйняття рішення за результатами розгляду рапорту позивача від 15.11.2024 про його звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII, суд виходить із такого.

Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки, за положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судовий контроль не суперечить державному контролю, ці види контролю доповнюють один одного та забезпечують збалансовану систему стримувань і противаг.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України визначається Законом України від 25.03.1992 №2232-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

За приписами ч. 3 ст. 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Частиною 3 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

За змістом п. 6 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII вирізняються такі види військової служби: 1) строкова військова служба; 2) військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; 3) військова служба за контрактом осіб рядового складу; 4)військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; 5) військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); 6)військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; 7) військова служба за призовом осіб офіцерського складу; 8) військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно із ч. 5 ст. 1 Закону № 2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Так, встановлений законодавцем у ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, в умовах дії воєнного стану на момент виникнення спірних правовідносин є вичерпним.

Указом Президента України від 29.12.2009 №1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Положення №1115), яке визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби в Державній прикордонній службі України (далі - Держприкордонслужба) у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Відповідно до абз. 2 п. 110 Положення №1115 для потреб Держприкордонслужби щодо комплектування окремих посад регіональних управлінь і вище на військову службу за контрактом за рішенням посадових осіб, до повноважень яких належить призначення на відповідні посади, можуть бути прийняті громадяни України з числа військовослужбовців військової служби за призовом осіб офіцерського складу або військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, та осіб, звільнених з військової служби, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі та визнані військово-лікарськими комісіями придатними до військової служби за станом здоров`я.

Також, пунктом 279 Положення №1115 передбачено, що військовослужбовець може бути звільнений за сімейними обставинами або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України.

Звільнення військовослужбовців з цих підстав здійснюється згідно з письмовими документами, які підтверджують наявність у них відповідних сімейних обставин або інших поважних причин.

Таким чином, обов`язковою умовою для звільнення військовослужбовців є подання рапорту з наданням підтверджуючих документів (п. 288 Положення №1115).

Суд встановив, що 15.11.2024 позивач звернувся до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.

До рапорту від 15.11.2024 позивач долучив копії документів, перелік яких наведений вище.

Згідно пунктів 305, 306 Положення №1115 в особливий період військовослужбовці проходять військову службу в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що визначають порядок проходження військової служби в особливий період.

Доукомплектування особовим складом Держприкордонслужби в особливий період здійснюється шляхом прийому громадян на військову службу за контрактом, а також призову резервістів та військовозобов`язаних, які не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу здійснюється у терміни, визначені мобілізаційними планами Державної прикордонної служби України, та в порядку, визначеному законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

За змістом п.п. 1 п. 307 Положення №1115 з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації: військовослужбовці Держприкордонслужби звільненню не підлягають, крім випадків, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а строк військової служби (дія контракту) продовжуються на строки, визначені статтею 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення військовослужбовців у відставку у зв`язку із визнанням їх за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та наказів про звільнення військовослужбовців в запас на підставах, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі №140/12873/23, проаналізувавши в цілому підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII, зауважив, що законодавець через призму вказаної норми реалізував завдання Закону №2122-IX, у якій виокремив такі підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема:

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Отже, як передбачено пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період звільняються з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною 12 статті 26 Закону №2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

3) під час дії воєнного стану:

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

Згідно з пунктом 288 Положення №1115, у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення.

Пунктом 14 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

З наведеного видно, що звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка розподіляється на такі етапи: подання військовослужбовцем рапорту про звільнення з наданням підтверджуючих для цього підстав документів, безпосередньо своєму командиру; розгляд рапорту про звільнення; прийняття наказу щодо звільнення зі служби.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті.

Я встановлено судом, позивачем (інспектором прикордонної служби 2 категорії навідником-оператором першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування) 15.11.2024 подано рапорт начальнику першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування капітану ОСОБА_15 (безпосередній командир).

Начальник першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування капітан ОСОБА_16 по суті рапорту ОСОБА_17 клопоче перед Заступником начальника загону комендантом прикордонної комендатури швидкого реагування полковником ОСОБА_18 .

Заступник начальника загону комендант прикордонної комендатури швидкого реагування полковник ОСОБА_19 по суті рапорту ОСОБА_17 клопоче перед Начальником НОМЕР_1 прикордонного загону полковником ОСОБА_20 .

Як вбачається з викладеного, рапорт ОСОБА_1 від 15.11.2024 поданий по «команді», отримав погодження безпосередніх керівників і повинен був бути розглянутий Начальником НОМЕР_1 прикордонного загону.

Згідно п. 5.4. Розділу 5 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом МВС України від 10.10.2004 року №1117, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, враховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання.

Як встановлено судом, рапорт позивача від 15.11.2024 як станом на час подачі позову, так і станом на час винесення рішення у справі, відповідачем не розглянутий.

В адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб такого суб`єкта, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. uberrima fides - найбільш добросовісний).

Законодавством України (Конституцією та законами України) прямо передбачений обов`язок суб`єктів владних повноважень дотримуватися принципу належного урядування, відповідно, адміністративні суди під час розгляду та вирішення спорів, що виникають у сфері публічно-правових відносин, мають перевіряти дотримання цього принципу у всіх його аспектах з урахуванням конкретних обставин справи. Фактичне застосування принципу належного урядування є своєрідним "маркером" того як в Україні гарантуються статті 1, 3, 6, 8, 19, 55, 56, 124 Конституції України, а суди застосовують частину другу статті 2 КАС України та статті 3 і 4 Угоди про асоціацію з ЄС.

Реалізація принципу належного урядування у сучасних публічно-управлінських відносинах набуває особливо важливого значення з огляду на те, що тільки за умови дотримання цього принципу суб`єктами владних повноважень можна говорити про існування демократичної, соціальної та правової держави, громадянського суспільства, а також формування принципово нової форми здійснення публічного управління, заснованої на прийнятті суб`єктами владних повноважень легітимних (таких, що ґрунтуються на законі), справедливих (враховують баланс інтересів різних суб`єктів) та ефективних (передбачають можливість безумовного виконання) рішень, вибудовуванні публічно-сервісних відносин між людиною та державою, у яких відповідні інституції та процеси служать інтересам всього суспільства.

Верховний Суд у постанові від 28 лютого 2020 року у справі № П/811/1015/16 також наголошував на тому, що принцип належного урядування має надзвичайно важливе значення для забезпечення правовладдя в Україні. Неухильне дотримання основних складових принципу належного урядування забезпечує прийняття суб`єктами владних повноважень легітимних, справедливих та досконалих рішень. Крім того, принцип належного урядування підкреслює те, що між людиною та державою повинні бути вибудовані саме публічно-сервісні відносини, у яких інституції та процеси служать всім членам суспільства.

Особливо небезпечно допускати відступ суб`єктів владних повноважень від принципу належного урядування у випадку, коли суб`єкт приватного права у правовідносинах з державою діє добросовісно.

При цьому, суд не розглядає факт наявності підстав для звільнення позивача з військової служби, оскільки рапорт позивача не був розглянутий, а відтак рішення щодо звільнення позивача з військової служби чи відмову у такому звільненні відповідачем не приймалося.

Зазначення відповідачем у процесуальних заявах по суті мотивів відмови у задоволенні рапорту позивача судом не враховується, оскільки рішення щодо розгляду рапорту повинно бути прийнято у встановленому законом порядку.

У розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, статті 8 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України належна поза розумним сумнівом вмотивованість офіційного письмового документу владного суб`єкта є гарантією особи на доступ до суду. Незабезпечення владним суб`єктом цієї вимоги призводить до однозначної та очевидної протиправності управлінського діяння у зв`язку з дефектом у юридичній визначеності.

Такий правовий висновок сформовано ВС КАС у постанові від 25.03.2021 року по справі №520/4577/19, у постанові від 09.12.2020 року по справі №824/1276/18-а.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.

Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання розглянути рапорт задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в/ч НОМЕР_2 , щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби.

Зобов`язати НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України, в/ч НОМЕР_2 , здійснити розгляд рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з лав Державної прикордонної служби України в запас у зв`язку з наявністю матері з числа осіб з інвалідністю І групи на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 )

НОМЕР_1 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_8 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА