Справа № 320/31419/24
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2025-06-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Кузьмишина О.М.

за участі:

секретар с/з Кващук Т.А.

пр-к позивача Чуніхін О.М.

пр-к відповідача Янковий Д.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та пені, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Київській області, у якому просив суд про визнання протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 11.04.2024 №18094/10-36-24-09.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 березня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.

Крім того, від представника позивача - Чуніхіна Олега Миколайовича до Київського окружного адміністративного суду засобами підсистеми «Електронний суд» 10.03.2025 (зареєстровано судом 01.04.2025) надійшло клопотання про ухвалення додаткового судового рішення, у якому той просить вирішити питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 36000,00 грн.

Додатковим рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року заяву представника позивача задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30055 (тридцять тисяч п`ятдесят п`ять гривень) 00 грн.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване додаткове рішення ухвалено судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджено повно та належно співмірність послуг категоріям складності справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2025 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 червня 2025 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Також, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 червня 2025 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Чуніхіна Олега Миколайовича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначено судове засідання на 11 червня 2025 року о 10:20 у справі №320/31419/24 в режимі відеоконференції через систему програмного забезпечення «EasyCon».

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 36000 грн. є необґрунтованим. При цьому, визнав, що 30055 грн. є співмірною сумою ціні позову, складності справи та фактичному об`єму наданих послуг, у зв`язку із чим клопотання представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).

Приписи ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому, на переконання колегії суддів, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Верховний Суд у додатковій постанові від 12.09.2018 у справі № 810/4749/15 зазначив, що з аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Також, Верховний Суд у постанові від 22.12.2018 у справі № 826/856/18 зазначив про те, що розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Колегія суддів констатує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Таким чином, договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Відповідно до статті 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 01/04/24 від 01.04.2024 про надання правової допомоги.

Так, розділом 4 вказаного Договору визначені винагорода та порядок оплати послуг адвоката, зокрема його пунктом 4.1 обумовлено, що змовник сплачує гонорар, який визначається в акті виконаних робіт. Вартість наданих послуг в суді першої інстанції не може перевищувати 36 000,00 грн.

Згідно з пунктом 4.5. договору сторони встановили, що розрахунки здійснюються в безготівковій формі.

Відповідно до пункту 4.3 замовник сплачує додаткові витрати, в тому числі витрати на проїзд.

01.07.2024 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було складено акт № 1 від 01.07.2024 про надання послуг за договором № 01/04/24 від 01.04.2024, відповідно до якого сторони виходили з розрахунку вартості послуг 50% прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» - 1460,00 грн за 1 годину роботи адвоката, та зокрема надані наступні послуги:

- консультація клієнта, узгодження правової позиції-1460,00 грн. (1 година роботи);

- збір та аналіз документів для складання позовної заяви (відзиву на позов), у тому числі в третіх організаціях - 2920,00 грн. (2 години 1460,00 грн х 2 години);

- складання позовної заяви по адміністративній справі 4 годин роботи адвоката - 4380,00 грн. (4380,00 грн. х 3 години).

Проїзд власним автотранспортом з м. Броварів до м. Києва за 3 поїздки 2000,00 грн.

Усього надано послуг на загальну суму 10760,00 грн.

03.11.2024 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 складено акт № 2 від 03.11.2024, відповідно до якого надані послуги:

участь в судовому засіданні (18.09.2024 та 23.10.2024) - 4380,00 грн. (1460,00 грн х 3 години);

складання відповіді на відзив відповідача 2920,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг за актом 7300,00 грн.

03.01.2025 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було складено акт № 3 від 03.01.2025, відповідно до якого надані послуги:

участь у судовому засіданні (18.09.2024 та 23.10.2024) - 4380,00 (1460,00 грн *3 години);

складання відповіді на додаткові пояснення відповідача 2920,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг склала 7300,00 грн.

03.01.2025 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 складено акт № 4 від 03.01.2025, відповідно до якого надані послуги:

Участь у судових засіданнях (12.11.2024 та 03.12.2024 - 4380,00 грн. (2 засідання 1460 грн * 3 години).

Загальна вартість наданих послуг. 4380,00 грн.

17.02.2025 ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 складено акт № 5 від 17.02.2025, відповідно до якого відповідно до якого сторони виходили з розрахунку вартості послуг 50% прожиткового мінімуму на одну особу, встановленого Законом України «Про державний бюджет на 2025рік» - 1514,00 грн. за 1 годину роботи адвоката, та зокрема надані послуги:

участь у 3 засіданнях (13.01.2025, 27.01.2025 та 17.02.2025 та передплата за майбутнє засідання 25.02.2025) -7570,00 грн (5 год*1514,00 грн.).

Виходячи з того, що відповідно договору вартість послуг не може перевищувати 36000,00 грн., замовник доплачує 6260,00 грн.

Загальна вартість наданих послуг за актом 6260,00 грн.

Таким чином, загальна вартість виконаних робіт за актами № 1 від 01.07.2024, № 2 від 03.11.2024, № 3 від 03.01.2025 , № 4 від 03.01.2025, № 5 від 17.02.2025 складає 36000,00 грн.

Окрім того, до суду надано 9 квитанцій про перерахування коштів ОСОБА_1 на рахунок ФОП ОСОБА_2 відповідно до договору про надання юридичних послуг № 01/04/24 від 01.04.2024.

Так, задовольняючи частково заяву про відшкодування судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що до акта № 3 від 03.01.2025 було повторно включено вартість наданих послуг за судові засідання 18.09.2024 та 23.10.2024 у сумі 4380,00 грн, які вже значилися в акті № 2 від 03.11.2024. Окрім цього, відповідно до акта № 5 від 17.02.2025, до вартості наданих послуг включено, у тому числі, оплату за засідання 17.02.2025, водночас, вказане засідання не відбулося, позаяк було знято з розгляду у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді Шевченко А.В., що підтверджується наявним в матеріалах справи доказами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягає стягненню сума 4380,00 грн. за судові засідання 18.09.2024 та 23.10.2024 відповідно до акта № 3 від 03.01.2025, та сума в оплату судового засідання 17.02.2025 відповідно до акта № 5 від 17.02.2025 у розмірі 1565,00 грн. (6260,00 грн /4 засідання).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30055 грн., судом першої інстанції не враховано складність справи та співмірність з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами). Судом не надано оцінку та не перевірено обґрунтованість часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), не встановлено обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

При цьому, колегією суддів враховуються висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі №826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Також, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23рп/2009, що «… правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.».

Отже, вирішуючи питання обґрунтованості рішення суду щодо стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 30055,00 грн., колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підготовка позовної заяви, відповіді на додаткові пояснення належить до такої діяльності адвоката, як складання процесуальних документів, до якої входить консультація, збір та аналіз документів щодо спірних правовідносин. Отже, окреме виділення від підготовки позовної заяви таких послуг є необґрунтованим, позаяк останні є елементом підготовки позовної заяви, а тому такі витрати не можуть вважатися обґрунтованими.

Надані заявником докази не містять визначення складності справи, яка на думку суду не є складною, необхідності та обсягів аналізу податкового законодавства та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що законодавство, що регулює спірні правовідносини не є об`ємним за правовими нормами, а судова практика є чіткою та сталою. Отже, підготовка та направлення позовної заяви не потребувала великого обсягу часу для адвоката, яким надавалися такі послуги.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Таким чином, доводи податкового органу про неспівмірність послуг категорії складності справи та витраченого часу, колегія суддів вважає частково обґрунтованими.

З огляду на обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 20000,00 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Наведені обставини у своїй сукупності вказують на те, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, однак неспівмірно визначив їх розмір, який би відповідав вимогам частини п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року - змінити у мотивувальній частині та викласти абзац другий його резолютивної частини у наступній редакції:

« Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області (код ЄДРПОУ ВП: 44096797, місцезнаходження: 03151, м. Київ, вул. Святослава Хороброго, буд. 5а ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч гривень) 00 грн.».

В іншій частині додаткове рішення Київського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді: В.Ю. Ключкович

О.М. Кузьмишина

(повний текст ухвали складено 19.06.2025р.)