Справа № 320/24561/25
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2025-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви в частині позовних вимог

20 червня 2025 року м. Київ № 320/24561/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Дудін С.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення: посадового окладу та окладу за військовим званням, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (зокрема надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, щомісячних премій, премій одноразового характеру, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсації за невикористані дні відпусток (основна та додаткова) тощо), розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 (2102,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 (2270,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 (2481,00 грн); встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 (2684,00 грн) на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 29.01.2020 по 19.05.2023 грошового забезпечення: посадового окладу та окладу за військовим званням, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (зокрема надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, щомісячних премій, премій одноразового характеру, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористані дні відпусток (основна та додаткова) тощо) розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 (2102,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 (2270,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 (2481,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 (2684,00 грн) на відповідні тарифні коефіцієнти з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2013 по 01.01.2016 в неповному обсязі;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2013 по 01.01.2016 та здійснити виплату з урахуванням вже виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.03.2018, без застосування січня 2008, як місяця підвищення доходу (базового місяця);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.03.2018 включно, із застосуванням січня 2008 року, як місяця підвищення доходу (базового місяця) з урахуванням вже виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 без урахування абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 31.12.2022 включно з урахуванням березня 2018, як базового місяця, відповідно до вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченого грошового забезпечення та невиплаченої у строки індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.06.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк з дня вручення копії даної ухвали суду, протягом якого позивачу необхідно було надати заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

09.06.2025 на адресу суду через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку.

Дослідивши вказану заяву, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01 липня 2022 року № 2352-IX внесені зміни до норм КЗпП України.

Зокрема, частини перша та друга статті 233 КЗпП України викладені в новій редакції, згідно якої працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Відповідно до нової редакції статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Заробітна плата в розумінні частини першої статті 94 КЗпП України означає винагороду, яка обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України Про оплату праці, яка складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України Про оплату праці в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

З наведеного висновується, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати є складовими заробітної плати.

На належності сум індексації до складових належної працівникові заробітної плати, як коштів, які мають компенсаторний характер та спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, наголошував і Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013.

Конституційний Суд України у вказаному Рішенні виходив з того, що винагорода за виконану працівником роботу є джерелом його існування та має забезпечувати для нього достатній, гідний життєвий рівень. Це визначає обов`язок держави створювати належні умови для реалізації громадянами права на працю, оптимізації балансу інтересів сторін трудових відносин, зокрема, шляхом державного регулювання оплати праці. Так, держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України Про оплату праці такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати.

У пункті 2.2 Рішення від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Виходячи з цього, очевидним є те, що спір про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, стосується заробітної плати військовослужбовця.

Варто зазначити, що норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Разом із цим, частиною другою статті 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Суд зазначає, що перебування особи на публічній службі, є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю.

Водночас індексація грошового забезпечення є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Варто зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України Про оплату праці зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь-яким строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

З огляду на те, що вказаним Рішенням Суд надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України, у редакції до змін, внесених у вказану статтю Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, відповідно до якої звернення до суду не обмежувалося будь-яким строком, однак після внесення вказаних змін, у справах про виплату працівнику всіх сум, що належать йому при звільненні, було встановлено тримісячний строк звернення до суду.

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з цим відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Отже, нові обмеження щодо строку звернення до суду з вимогою про стягнення недоотриманої заробітної плати, у тому числі, індексації грошового забезпечення, підлягають застосуванню до правовідносин, які виникли після 19 липня 2022 року.

Верховний Суд у постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23 вирішуючи питання щодо застосування статті 233 КЗпП України, в частині строку звернення до суду з вимогами про стягнення заробітної плати, дійшов таких висновків:

Якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19 липня 2022 року, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19 липня 2022 року, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19 липня 2022 року підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин).

З урахуванням пункту 1 глави XIX Прикінцеві положення КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 року.

Період з 01 лютого 2020 року до 19 липня 2022 року регулюється положеннями статті 233 КЗпП України, у редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин, яка визначає право особи на звернення до суду із позовом про стягнення належної їй заробітної плати [грошового забезпечення] без обмеження будь-яким строком.

Залишаючи позовну заяву без руху, суд зазначив, що звернувшись 12.05.2025 до суду з позовною заявою у цій справі, позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду стосовно позовних вимог, які охоплюють період, починаючи з 19 липня 2022 року, оскільки позивачу повинно було бути відомо про нарахування та виплату відповідачем грошового забезпечення, індексації у меншому розмірі вже після його фактичного отримання.

У зв`язку з цим, судом було запропоновано позивачу у порядку усунення недоліків позовної заяви надати суду заяву про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою стосовно позовних вимог, які охоплюють період починаючи з 19 липня 2022 року, та докази поважності причин його пропуску.

У заяві про поновлення процесуального строку позивач зазначив, що у період з 19.07.2022 по 14.01.2024 він проходив військову службу, а тому йому не було відомо про порушення відповідачем його прав в частині виплати грошового забезпечення у належному розмірі.

Позивач зауважив, що про порушення своїх прав йому стало відомо лише після отримання листа Військової частини НОМЕР_1 від 11.03.2025.

При цьому позивач, посилаючись на постанову Верховного Суду від 12.05.2025 у справі №360/324/24, зазначив, що саме дата отримання ним вказаного листа є датою для відрахування тримісячного строку звернення до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Верховний Суд у постанові від 12.05.2025 у справі №360/324/24 зазначив, що частиною другою цієї статті 233 КпП України (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) установлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, до правовідносин у цій справі застосуванню підлягають норми частини другої статті 233 КЗпП України (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року), які, в свою чергу, передбачають тримісячний строк звернення до суду з позовом про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні.

При цьому, перебіг такого строку слід розраховувати з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Нормативне регулювання строку звернення до суду визначене у частині другій статті 233 КЗпП містить пряме посилання на статтю 116 КЗпП України, якою передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Таким чином, стаття 116 КЗпП України зобов`язує на день звільнення виплатити всі суми заробітної плати за весь час існування правовідносин працівника і роботодавця, а у разі спору про їх розміри, працівник має право звернутись до суду у строки визначені ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Отже, відповідач на день видання наказу від 22 січня 2024 року № 30-ос «Про виключення із списків особового складу та всіх видів забезпечення» мав здійснити виплати за всіма видами належного позивачу грошового забезпечення, у тому числі і такого, яке нараховувалось та виплачувалось позивачу у період із січня по травень 2023 року, якщо воно було в меншому, ніж належало розмірі.

У відповідь на адвокатський запит, відповідач листом від 20 лютого 2024 року №09/1245-24-Вих надіслав позивачу запитувані документи, зокрема, архівні відомості особистої картки грошового забезпечення за 2023 рік.

Отже, саме з дати отримання листа від відповідача від 20 лютого 2024 року №09/1245-24-Вих позивач дізнався, що йому не нараховано та не виплачено всіх належних сум грошового забезпечення.

Суд зазначає, що зі змісту судового рішення у справі №360/324/24 вбачається, що позивач звернувся до контролюючого органу із запитом про надання інформації про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення одразу після звільнення.

Проте, суд зазначає, що заява позивача не містить жодних пояснень та доказів на підтвердження неможливості звернення до контролюючого органу для встановлення обставин порушення його прав після звільнення зі служби, тобто після 14.01.2024.

Так, фактично, звернення позивача з відповідним запитом мало місце лише 14.03.2025, тобто більше ніж через рік після його звільнення з військової служби.

У зв`язку з цим, суд вважає, що посилання позивача постанову Верховного Суду від 12.05.2025 у справі №360/324/24 є безпідставним.

Крім того, суд не приймає до уваги пояснення позивача, оскільки йому повинно було бути відомо про нарахування та виплату відповідачем грошового забезпечення, яке є щомісячним платежем, у меншому розмірі вже після його фактичного отримання.

У зв`язку з цим, посилання позивача отримання ним листа частини 2260 від 11.03.2025 як на момент, коли йому стало відомо про порушення своїх прав є безпідставним.

Інших поважних та об`єктивних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначено, доказів на їх підтвердження не надано, тому суд дійшов висновку про неповажність наведених позивачем підстав для поновлення строку звернення до суду, внаслідок чого у задоволенні заяви про поновлення такого строку слід відмовити.

Враховуючи вказане, суд дійшов висновку про те, що позивач не виконав вимоги суду, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

З огляду на невиконання позивачем вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачеві разом з усіма доданими до неї документами в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення: посадового окладу та окладу за військовим званням, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (зокрема надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, щомісячних премій, премій одноразового характеру, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсації за невикористані дні відпусток (основна та додаткова) тощо), розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 (2102,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 (2270,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 (2481,00 грн); встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 (2684,00 грн) на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення: посадового окладу та окладу за військовим званням, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (зокрема надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, щомісячних премій, премій одноразового характеру, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористані дні відпусток (основна та додаткова) тощо) розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 (2102,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 (2270,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 (2481,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 (2684,00 грн) на відповідні тарифні коефіцієнти з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2019 по 31.12.2022 без урахування абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 включно з урахуванням березня 2018, як базового місяця, відповідно до вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

Керуючись статтями 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

1. Позовну заяву повернути позивачеві в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення: посадового окладу та окладу за військовим званням, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (зокрема надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, щомісячних премій, премій одноразового характеру, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсації за невикористані дні відпусток (основна та додаткова) тощо), розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме: встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 (2102,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 (2270,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 (2481,00 грн); встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 (2684,00 грн) на відповідні тарифні коефіцієнти;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 грошового забезпечення: посадового окладу та окладу за військовим званням, а також всіх інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення (зокрема надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби, надбавки за службу в умовах режимних обмежень та за виконання функцій державного експерта з питань таємниць, щомісячних премій, премій одноразового характеру, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, грошової допомоги на оздоровлення, одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористані дні відпусток (основна та додаткова) тощо) розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01.01.2020 (2102,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01.01.2021 (2270,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01.01.2022 (2481,00 грн), встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01.01.2023 (2684,00 грн) на відповідні тарифні коефіцієнти з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2019 по 31.12.2022 без урахування абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078;

- зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2022 по 31.12.2022 включно з урахуванням березня 2018, як базового місяця, відповідно до вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

2. Роз`яснити позивачеві що повернення позовної заяви в частині позовних вимог не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Копію ухвали суду надіслати (вручити, надати) позивачу (його представнику), зокрема, шляхом направлення тексту ухвали електронною поштою, факсимільним повідомленням (факсом, телефаксом), телефонограмою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення (підписання) ухвали.

Суддя Дудін С.О.